Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-28 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Володимир-Волинський Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства Оборони України (надалі КЕВ м. Володимир-Волинський) про виключення квартири з числа службових. Заяву мотивує тим, що він та члени його сім'ї постійно проживають в [INFO], згідно виданого службового ордеру № 65 від 11.04.1991 року на підставі рішення виконкому Володимир-Волинської міської Ради народних депутатів № 138 від 11.04.1991 року, хоч вказана квартира була в непридатному стані для проживання, однак провів в ній ремонтні роботи, вказана квартира є службовою і надана йому як працівнику Володимир-Волинської квартирно-експлуатаційної частини, яку вподальшому реорганізовано в КЕВ м. Володимир-Волинський, де він працює з 1989 року і по даний час. Він, як наймач службового житла користується ним і працює понад 20 років в КЕВ м. Володимир-Волинський, хоча відпала потреба у його службовому використанні, однак не може реалізувати своє право на його приватизацію, оскільки відповідач по справі відмовляється звернутись до Володимир-Волинської міської ради з відповідним клопотанням про виключення даної жилої квартири з числа службових, у звязку з чим такою бездіяльністю відповідач обмежує та порушує його конституційні права, зазначаючи у відповіді на заяву про віднесення цього питання до компетенції Міністра Оборони України. Просить суд на підставі ст. 125 ЖК України та п. 6 Положення "Про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР", затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року № 37 зобов'язати КЕВ м. Володимир-Волинський в місячний термін подати до Володимир-Волинської міської ради клопотання про виключення квартири № 1 житлового будинку № 24, що знаходиться по вул. Академіка Глушкова в м. Володимир-Волинський з числа службових. В судовому засіданні позивач підтримав позов, з підстав зазначених у ньому, просив його задовольнити та зобов'язати відповідача подати до Володимир-Волинської міської ради клопотання про виключення квартири, де він проживає з числа службових. Відповідач в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву, в якій просив проводити засідання у його відсутності, з проханням розглянути справу у відповідності до вимог чинного законодавства. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Згідно до вимог ч. 1 ст. 118 ЖК України, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Судом встановлено, що позивачу на підставі рішення виконкому Володимир-Волинської міської Ради народних депутатів № 138 від 11.04.1991 року на квартиру №1 в житловому будинку № 12 військового містечка № 1 видано службовий ордер №65 від 11.04.1991 року, яка є службовою квартирою КЕВ м. Володимир-Волинський і надана позивачу як працівнику цієї установи, в якій він працює з 13.11.1989 року по даний час та продовжує проживати із членами сім'ї в цьому жилому приміщенні. За рішенням виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради № 28 від 21.03.1993 року назву військове містечко №1 змінено на вул.Академіка Глушкова, а будинку присвоєно № 24, що стверджується копією корінця ордера, копією трудової книжки позивача, довідкою КЕВ м. Володимир-Волинський, довідкою з місця проживання позивача, довідкою управління містобудування і архітектури (а.с. 4-7, 9, 10, 11). Відповідно до вимог ст. 125 ЖК України, без надання іншого жилого приміщення, не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років. У відповідності до вимог ст. 123 ЖК України, порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу. Як вбачається з п. 6 Положення "Про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР", затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року № 37, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключене з числа жилих. З відповіді на заяву позивача від 09.03.2011 року КЕВ м. Володимир-Волинський слідує, що на даний час не відпала потреба у використанні жилого приміщення, як службового, а саме питання виключення жилих приміщень з числа службових та надання їх для постійного проживання віднесене до компетенції Міністра Оборони України та відповідно до розпорядження начальника Головного Квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 16.11.2009 року №030/4/15/1771, КЕВ м. Володимир-Волинський заборонено виключення квартир з числа службових до окремого розпорядження Міністра Оборони України (а.с. 12). Таким чином, з метою збереження фонду службового житла рішенням Міністерства Оборони України призупинено виключення квартир із числа службових та надання їх для постійного користування військовослужбовцям та працівникам Збройних Сил України. Разом з тим, з трудової книжки позивача та довідки КЕВ м. Володимир-Волинський вбачається, що 13.11.1989 року він прийнятий на роботу в Володимир-Волинську квартирно-експлуатаційну частину, яку вподальшому реорганізовано в КЕВ м. Володимир-Волинський на посаду столяра, з 1.02.2000 року переведений на посаду слюсаря-ремонтника по 1.12.2009 року, звідки переведено сторожем, де працює на даний час (а.с. 4-6). Відповідно до п. п. 1, 2 Переліку категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року № 37, таке жиле приміщення може бути надане працівникам житлово-комунального господарства: начальник житлово-експлуатаційної контори, керуючий будинками, головний інженер житлово-експлуатаційної організації, майстер технічної дільниці, особи, які прийняли на комплексне обслуговування за сімейним підрядом жилий будинок (жилі будинки), слюсар-сантехнік, слюсар-електрик, слюсар по обслуговуванню теплових мереж, слюсар по обслуговуванню теплових пунктів, слюсар по експлуатації та ремонту газового устаткування, монтажник санітарно-технічних систем і устаткування, покрівельник, електромеханік по ліфтах. Майстер озеленення, тракторист, робітник-озеленювач районного підприємства з обслуговування та догляду за зеленими насадженнями. Двірник житлово-експлуатаційної організації, адміністративного будинку, будинку-інтернату, школи-інтернату, спецшколи, дитячого будинку, санаторію, будинку (бази) відпочинку, пансіонату, профілакторію, піонерського табору, туристського господарства. Проте, службове жиле приміщення надано позивачу в 11.04.1991 році, без врахування таких положень, оскільки його посада не входила до п. п. 1.2 зазначеного вище Переліку, хоча дійсно вподальшому він працював в КЕВ м.Володимир-Волинський на посаді слюсаря-ремонтника, однак менше десяти років. Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як визначено ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Позивач не довів, що відпала необхідність використання жилого приміщення, як службової квартири, а також того, що за своїм станом таку службову квартиру слід взагалі виключати із числа жилих, чим не виконав вимоги ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відмова КЕВ м.Володимир-Волинський в зверненні з клопотанням до Володимир-Волинської міської ради з приводу виключення квартири з числа службових є правомірною, жодних прав позивача та членів його сімї на житло відповідач не порушив, оскільки такі дії обумовлені необхідністю збереженням фонду службового житла Збройних Сил України та за рішенням Міністерства оборони України призупинено виключення квартир із числа службових та надання їх для постійного користування військовослужбовцям та працівникам Збройних Сил України. При цьому, суд бере до уваги, що позивач проживає в цьому житлі та із займаного службового житлового приміщення його не виселяють, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed