Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-07 00:00:00

До суду з позовом звернулася позивачка, в якому просить суд визнати за нею право власності на спадщину в порядку спадкоємства за заповітом після померлої 19 грудня 2009 року [PERSON], яка складається із житлового будинку із всіма надвірними будівлями по вул.Коротченка, 61 в с.Копище Олевського району Житомирської області, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] за життя склала заповіт, яким заповідала на випадок її смерті зазначений житловий будинок з надвірними будівлями та все належне їй на день смерті майно. Позивачка після смерті матері звернулася до Олевської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом , однак їй було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. В судове засідання позивачка не зявилася, але від неї та її представника надійшла заява з проханням про розгляд справи без їх участі, позов підтримують повністю. Від представника Копищенської сільської ради Олевського району Житомирської області надійшла заява з проханням слухати справу без їх участі, позов визнають. Представник Коростенського міжміського бюро технічної інвентаризації в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від відділу регіонального розвитку , містобудування та архітектури Олевської районної адміністрації Житомирської області надійшла заява з проханням розглянути справу без їх участі, проти позову не заперечують. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до довідки Копищенської сільської ради Олевського району Житомирської області № 2069 від 16 травня 2011 року, технічного паспорту на житловий будинок за померлою [PERSON] рахується житловий будинок № 61 по вул.Коротченка в с.Копище Олевського району Житомирської області, який побудований 1967 році. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок» право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. 30 листопада 2009 року [PERSON] склала заповіт, яким заповідала своїй дочці [PERSON], зазначений житловий будинок із всіма надвірними спорудами, що стверджується копією заповіту . Відповідно до свідоцтва про смерть, [PERSON] померла 20 грудня 2009 року. На час вілдкриття спадщини позивачка постійно проживала зі своєю матірю, що стверджується довідкою відділу архітерктури, будівництва та житлово-комунального господарства Лельчицького районного виконкому Гомельської області Республіки Білорусь, а тому вважається такою, що прийняла спадщину. Інші спадкоємців після померлої [PERSON] відсутні, що стверджується довідкою Копищенської сільської ради. При звернені в Олевську державну нотаріальну контору про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] позивачці було відмовлено із-за відсутності правовстановлюючих документів, які б доводили належність майна померлому спадкодавцю, що стверджується постановою Олевської державної нотаріальної контори. Також позивачка зверталася до комунального підприємства Коростенського міжміського бюро технічної інвентаризації щодо первинної реєстрації зазначеного будинку за померлою [PERSON] та видачею на її імя свідоцтва на право власності , але позивачці було відмовлено у звязку з тим, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна власнику повинно вирішуватися лише в судовому порядку. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що дані правовідносини врегульовані ст.ст. 328, 1216, 1223, 1268,1269, 1270, 1299 ЦК України з яких слідує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини , вважається таким , що прийняв спадщину , якщо протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини , він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Враховуючи те, що позивачка є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], зверталася до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але їй було відмовлено із-за відсутності правовстановлюючих документів, які б доводили належність даного будинку померлій матері, інших спадкоємців, які претендують на спадщину судом не встановлено, тому суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved