Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до Яготинського районного суду з даним позовом в якому зазначив, що був прийнятий на роботу в ТОВ [PERSON] Агрікол Ко., Лтд сторожем 01 січня 2010 року та звільнився за згодою сторін 02 вересня 2010 року. Заробітна плата йому була виплачена лише за лютий 2010 року, при звільненні з роботи з ним остаточний розрахунок не був проведений. Згідно довідки підприємства, яку йому видали для звернення до служби зайнятості заборгованість по заробітній платі за березень - серпень 2010 року складає 7952 грн., 86 коп., середній заробіток за весь час затримки виплати остаточного розрахунку по день звернення до суду в сумі 1465 гривень, які просив стягнути з відповідача, а також просив стягнути 3000 гривень моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача середній заробіток по день ухвалення судового рішення надавши відповідний розрахунок. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Представник відповідача в судове засіданні не зявився, причини неявки суду невідомі про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа в судове засідання не зявилася, причини неявки суду невідомі про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, заслухавши пояснення позивача, суд приходить до наступних висновків. Так, з матеріалів справи видно, що позивача наказом № 41К від 01.01.2010 року було прийнято охоронником у ТОВ [PERSON] Агрікол Ко., Лтд. З копії трудової книжки видно, що позивача було звільнено за п. 1 ст. 36 КЗпП України відповідно наказу № 424К від 02.09.2010 року. З довідки наданої ТОВ [PERSON] Агрікол Ко., Лтд від 10.09.2010 року про середню заробітну плату (дохід) вбачається, що заробітна плата, що враховується для розрахунку середнього заробітку складає 1465 гривень, а середньодення 48,20 гривень. На запити та ухвали суду відповідач не надав суду розрахунок заборгованості, відомості, щодо отримання позивачем грошових коштів по заборгованості та доказів розрахунку з позивачем. Частиною 2 статті 27 ЦПК України зазначено, що особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Частиною 1 статті 60 ЦПК України вказано, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи наведене, суд вважає правильним зазначений середній розмір заробітку позивача та термін за який підлягає стягненню середній заробіток в наслідок порушення строків виплати заробітної плати вказаний у розрахунку позивача. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплати усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Частиною 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки у день фактичного розрахунку. Отже, розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши усі докази у сукупності, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлено, що на момент звільнення і до 12.11.2010 року, тобто до часу чергового судового засідання, з боку відповідача існувала заборгованість по заробітній платі за період з 01.03.2010 року по 12.11.2010 року у розмірі 7952,86 гривень, що було підтверджено самим відповідачем наданням довідки від 10.09.2010 року. Факт погашення заборгованості та отримання коштів позивачем з матеріалів справи не доводиться, крім того, в судовому засіданні позивач заперечив, той факт що йому виплачувалися кошти після звільнення з роботи, а відповідач підтверджуючих документів такої виплати суду не надав. Тому, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості по заробітній платі позивача яка складає 7952,86 гривень. Враховуючи що позивача було звільнено 02.09.2010 року, період затримки виплати заробітної плати слід вважати з 02.09.2010 року по 02.11.2010 року як два повних місяця, з врахуванням середньої заробітної плати у розмірі 1465 гривень помноженої на два місяці, з відповідача підлягає стягненню 2930 гривень. З 03.11.2010 року по 12.11.2010 року, тобто по день ухвалення рішення, з урахування середньоденної заробітної плати у розмірі 48,20 гривень помноженої на 10 днів, з відповідача підлягає стягненню 482 гривні. Що стосується стягнення моральної шкоди, то відповідно до ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктом 9 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру майнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуючи стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Враховуючи, наведене, суд вважає, що незаконною невиплатою вчасно заробітної плати, позивачу було нанесено моральні страждання, що виразилися в намаганнях отримати зароблені кошти, втрати нормальних та звичних звязків, порушенням звичного ритму життя, неможливістю придбання необхідних речей, а тому суд вважає, що в цій частині позов підлягає до задоволення повністю із стягненням з відповідача 3000 гривень моральної шкоди.

Outcome: approved