Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] 01 жовтня 2007 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] і просить суд вселити її з доньками [PERSON] і [PERSON] в квартиру [ADDRESS], зобовязавши відповідачів не чинити їй перешкод в користуванні жилим приміщенням, а також стягнути з відповідачів судові витрати по справі. Свої позовні вимоги вона в позовній заяві та у судовому засіданні обгрунтовує тим, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 23.11.1991 року, і від шлюбу вони мають двох неповнолітніх доньок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Поступово відносини у неї з відповідачем [PERSON] почали погіршуватись, і на початку 2006 року їх сімя розпалась, так як відповідач застосовував до неї силу, чого вона йому не може вибачити. Рішенням Дніпровського райсуду м. Дніпродзержинська від 23.05.2006 року їх шлюб був розірваний, а у червні 2007 року вона була вимушена піти з спірної квартири з дітьми та проживати за адресою: [INFO]/2, кв.№16, - взявши тільки свої особисті речі та майно, яке було придбане до шлюбу. Відповідач змінив замки на вхідних дверях, і вона тепер не може користуватись квартирою та своїми речами, які залишились у квартирі. Проти зустрічного позову [PERSON] та [PERSON] до неї про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, заперечує та пояснила, що на постійне місце проживання вона не переїздила, так як такого місця проживання вона просто не має. А більше шести місяців була відсутня в спірній квартирі з поважних причин, так як відповідач, змінивши замки на вхідних дверях у квартиру, таким чином позбавив її можливості попасти до квартири. Просить у задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] проти задоволення позову [PERSON] до них про вселення заперечують та 07.12.2007 року звернулись до суду з зустрічним позовом до [PERSON], у якому, змінивши та доповнивши 24.11.2008 року свої позовні вимоги у судовому засіданні, просять суд: - захистити їх від посягань [PERSON] та [PERSON], забезпечивши їм спокійне та безпечне життя згідно з законодавством України, та у задоволенні позову [PERSON] до них про вселення відмовити; - постановити рішення, яким визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою №85 у будинку №84-б по проспекту Металургів у м. Дніпродзержинську у звязку з її виїздом на інше місце проживання за адресою: [INFO]/2, кв.№16 у м. Дніпродзержинську, створенням з [PERSON] нової сімї та відсутністю законних підстав для вселення її у квартиру, де проживає їх сімя за адресою: м. Дніпродзержинськ, пр-т Металургів буд.№ 84-Б, кв.№85; - зобовязати Відділ громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровського РВ Дніпродзержинського ГУ УМВД України в Дніпропетровській області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: м. Дніпродзержинськ, пр-т Металургів, буд №84-Б кв.№85; - зобовязати Відділ громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Заводського РВ Дніпродзержинського ГУ УМВД України в Дніпропетровській області поставити [PERSON] на реєстраційний облік за місцем проживання її чоловіка [PERSON] за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Шиманського, буд №80, - або за адресою проживання її матері [PERSON]: м. Дніпродзержинськ, вул. Сировця, буд №55, кв.№67 (по бажанню [PERSON]А.). Свої зустрічні позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] у зустрічній позовній заяві, а [PERSON] - і у судовому засіданні - обгрунтовували тим, що [PERSON] фактично проживала з ними однією сімєю з листопада 1991 року, а зареєстрована з листопада 1992 року. До 22.06.2001 року, коли вона залишила спірну квартиру і переїхала на нове місце проживання (м.Дніпродзержинськ, вул.Кіма, 22/2-16), її ніхто і ніколи з квартири не виганяв. З часу залишення спірної квартири [ADDRESS] [PERSON] ніколи не ставила питання про своє вселення і нікому не заявляла, що її право на проживання у зазначеній квартирі порушується ними. Мало того, вона завжди мала безперешкодний доступ у цю квартиру, у тому числі до 29.07.2007 року, коли вона разом з [PERSON] вивезли зі спірної квартири меблі та побутову техніку. З 02 березня 2009 року [PERSON] виїхала до іншого населеного пункту і оселилася там за адресою: м.Запоріжжя, вул.Запорізька, 11-99, уклала трудовий договір на невизначений строк з ТОВ Квас Бевериджиз у м.Запоріжжі, де працює більше 1,5 року (з 02 березня 2009 року). Вважають всі документи, що надані до суду [PERSON] у якості доказів перешкоджання їй з 22.06.2007 року у користуванні спірною квартирою, неналежними доказами. Впевнені, що [PERSON] перестала проживати на спірній жилій площі не з підстав неможливості проживання, як вона заявляє у своїй позовній заяві, а з підстав добровільного переходу проживати на інше постійне місце проживання внаслідок утворення нею нової сімї із [PERSON] з 22.06.2007 року. [PERSON] звертає увагу суду на те, що замок на вхідних дверях він замінив на наступний день після самоправства [PERSON] та [PERSON], тобто 30.07.2007 року, а у міліції [PERSON] у своїй заяві від 07.08.2007 року зазначила, що втратила вільний доступ до квартири з 03.08.2007 року. До житлових органів із заявами про неможливість проживання на спірній жилій площі, про бронювання жилого приміщення [PERSON] ніколи не зверталася аж до сьогоднішнього дня, у тому числі і перед виїздом її до м.Запоріжжя разом із [PERSON] на постійне місце проживання. Старша донька [PERSON] з12.10.07 року проживає з ними у спірній квартирі, так як [PERSON] вигнала її з дому. З цього часу донька побажала проживати з батьком і знаходиться виключно на його ([PERSON]П.) утриманні, до сьогоднішнього дня проживає з ними. За таких обставин ми вважають, що позов [PERSON] Про вселення необгрунтований, надуманий, не відповідає дійсним обставинам справи і суперечить чинному законодавству України. Просять суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити ще з тих підстав, що згідно зі ст.47 ЖК України у них не вистачає жилої площі навіть на трьох осіб, а згідно зі ст. 49 ЖК України він як доцент має право на додаткову жилу площу. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 50 Житлового кодексу України Не допускається також заселення квартири, збудованої для однієї сім'ї, двома і більше сім'ями або двома і більше одинокими особами, за винятком випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 54 цього Кодексу. Ордер на квартиру (який є у справі) був виписаний виключно на їх сімю [PERSON] та [PERSON]. Разом з цим, [PERSON] та [PERSON] у зустрічній позовній заяві (т.2 а.с.23,26) також у обгрунтування зустрічного позову посилаються на ст. ст.64, 71 ЖК України та вважають, що [PERSON] перестала бути членом їх сімї та, добровільно виїхавши зі спірної квартири, втратила право на збереження за нею права користування квартирою, так як відсутня в квартирі більше шести місяців згідно зі ст. 71 ЖК України. [PERSON] в судове засідання не зявилася, а своєю заявою просила суд розглянути справу у її відсутності та надала можливість представляти її інтереси [PERSON] Залучене до участі у справі в якості 3 особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Абонент-ХХ1» свого представника в судове засідання не направило, а надіслало до суду письмову заяву з проханням провести розгляд справи у відсутності їх представника (т.1 а.с.17). Залучене до участі у справі в якості 3 особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Стелла» свого представника в судове засідання не направило, а надіслало до суду письмову заяву з проханням провести розгляд справи у відсутності їх представника (т.1 а.с.92, 136). Залучений як третя особа у справі Відділ громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровського РВ Дніпродзержинського ГУ УМВД України в Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, а згідно завіреного напису на судовій повістці начальник відділу просив суд розглянути справу у відсутність представника відділу (т.1 а.с.90-91). Представник притягнутого у якості третьої особи по справі ТОВ Крона в судове засідання не зявився і про причини своєї неявки суд не сповістив, а згідно напису на судовій повістці та заяві від 23.09.2008 року представник товариства просив суд розглянути справу у відсутність їх представника (т.1 а.с.93-94, 121, т.2 л.д.15). Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що для правильного вирішення даного спору спочатку необхідно зясувати, чи втратила [PERSON] право користування жилим приміщенням, тобто вирішити по суті зустрічний позов [PERSON] та [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сімя, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сімї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. В силу п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.04.85 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України, відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сімї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від предявлення позову про це, а на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Громадяни, відсутні у місці постійного проживання за умовами і характером роботи (члени екіпажів суден, працівники геологічних, розвідувальних партій, експедицій та інші працівники, діяльність яких повязана з постійним пересуванням), у період її виконання можуть бути визнані на підставі ст.107 ЖК такими, що втратили право користування жилим приміщенням, з якого вони вибули у звязку з цією роботою, в разі одержання жилої площі, вселенні на жилу площу членів сімї або в інших випадках забезпечення їх жилою площею для постійного проживання. У судовому засіданні встановлено, що сторони проживали та були зареєстровані за адресою спірної квартири: [PERSON] та [PERSON] з 30.07.1991 року; [PERSON] - з листопада 1992 року зареєстрована у спірній квартирі, як член сімї, що підтверджується копією ордера на жиле приміщення, копією паспортів сторін та копією особового рахунку (т.1 а.с.5,11,34, 41.43). Також судом встановлено, що позивачка [PERSON] на постійне місце проживання з квартири нікуди не вибувала, так як проти цього факту вона заперечує, пояснила, що з квартири пішла тимчасово, так як між нею та відповідачем [PERSON] склалися неприязні стосунки, і відповідач [PERSON] застосовував до неї фізичну силу, а одразу ж після заміни відповідачем замків на вхідних дверях (30.07.2007 - чого не заперечують відповідачі), вона через сім днів 07.08.2007 року та 19.09.2007 року звернулась до міліції з заявою про те, що відповідачі перешкоджають їй у користуванні квартирою, а 01.10.2007 року вже звернулась до суду з позовом про вселення. Крім того, вона до листопада 2007 року сплачувала комунальні послуги по спірній квартирі. Це не заперечують відповідачі та підтверджується наступними доказами: - поясненнями свідка [PERSON], який в судовому засіданні пояснив, що з літа 2007 року позивачка у спірній квартирі не проживає, а також бачив як влітку 2007 року позивачка [PERSON] вивезла зі спірної квартири сумки з банками та посудом, але щоб вивозились габаритні речі чи меблі, він не бачив; - поясненнями свідка [PERSON], який у суді пояснив, що з [PERSON] перебуває у цивільному шлюбі з 2009 року. У вивозі речей зі спірної квартири у 2007 році участі не приймав. З 2007 року він мешкає у м. Запоріжжі. Знає про те, що [PERSON] вів себе у сімї неадекватно, часто зявлявся у нетверезому стані, дітьми не займався, бив [PERSON] і вона потрапила була до травматології. Зараз вони з позивачкою мешкають у м. Запоріжжі в квартирі, яку він купив. До цієї квартири позивачка не має ніякого відношення. Робота у позивачки тимчасова, а її донька [PERSON] мешкає з ними і вчиться в школі у м. Запоріжжі; - показами свідка [PERSON], яка в судовому засіданні пояснила, що у серпні 2007 року вона познайомилася з позивачкою, у якої були непорозуміння з чоловіком, і запропонувала їй свою квартиру для оренди. Позивачка уклала з нею договір оренди квартири, яка знаходиться за адресою: вул.Кіма, 22/2-16 у м. Дніпродзержинську,Ця квартира належить їй на праві власності, а [PERSON] ніякого відношення до квартири крім договору оренди не мала. Восени 2009 року вони договір розірвали, так як [PERSON] з її братом [PERSON] виїхали з м. Дніпродзержинська у м. Запоріжжя. [PERSON] мешкав у її квартирі восени 2007 року з [PERSON], як співмешканець. Жив там постійно. В серпні-вересні в її квартирі мешкала [PERSON] з дітьми тому, що чоловік вигнав її з квартири після сімейного скандалу, і вона тому змушена була вселитися з двома дітьми в її квартиру і жила там до листопада 2009 року. - показами свідка [PERSON], який у судовому засіданні пояснив, що він є братом позивачки. В 2006 році після розлучення сторін вони продовжували до літа 2007 року проживати у спірній квартирі по пр-ту Металургів з двома дітьми. Пояснив, що у серпні 2007 року сестра [PERSON] планувала відправити дітей у табір «Дзержинець», але поїздка ледве не зірвалася, так як відповідачем [PERSON] були змінені замки в дверях квартири, і сестра не могла попасти до житла. З тих пір вона знімала житло по вул Кіма, а з 2009 року проживає у м. Запоріжжі. Підтвердив, що між сестрою та відповідачем [PERSON] в процесі спільного проживання виникали скандали, і [PERSON] одного разу заподіяв їй тілесні ушкодження, у звязку з чим вона потрапила до лікарні. Пояснив, що у [PERSON] іншого житла, крім спірної квартири, немає. Пояснив, що місце роботи та проживання сестра його змінила у звязку з тим, що [PERSON] психологічно давив на неї, а донька [PERSON] переболіла псоріазом. Робота в Запоріжжі це тимчасова і вимушена; - заявами [PERSON] від 07.08.2007 року, 19.09.2007 року, листом та висновком начальника Дніпровського РО м. Дніпродзержинська на звернення позивачки [PERSON] про перешкоди їй у користуванні квартирою (т.1 а.с. 8-9, 72, 83); - свідоцтвом про розірвання шлюбу між сторонами (т.1 а.с. 38); - актами про непроживання позивачки у спірній квартирі (т.1 а.с.45-49. т.2 а.с.9-14); та актами про проживання її з дітьми а пізніше з [PERSON] за адресою: вул.Кіма, 22/2-16 у м. Дніпродзержинську (т.1 а.с.50, т.2 а.с.39, 155-157);); - постановою дільничого інспектора Дніпровського РО від 22.09.2007 року про відмову у порушення кримінальної справи за заявою [PERSON] від 19.09.2007 року (т.1 а.с.73); - довідкою ТОВ «Інфо-ком» про те, що до грудня 2007 року [PERSON] сплачувала за місцем своєї роботи комунальні послуги за адресою спірної квартири за теплон, воду і каналізацію та послуги ТОВ«Крона» (т.1 а.с. 131-133); - довідкою начальника УХІТ ВАТ «ДМКД» про те, що [PERSON] по липень 2007 року включно користувалась послугами заводського автобусу по маршруту: «Лівий берег-управління ДМКД» (т.1 а.с.135) - адресними довідками про реєстрацію [PERSON] у м. Дніпродзержинську по вул. Шиманського буд.№80, а [PERSON] - у м. Дніпродзержинську по вул Кіма [ADDRESS] (т.2 а.с. 33-35); - постановою дільничого інспектора Дніпровського РО від 13.11.2007 року про відмову у порушення кримінальної справи за заявою [PERSON] від 11.11.2007 року (т.2 а.с.40);73); - заявами [PERSON] про зміну місця проживання та виїзд до м. Донецька (т.2 а.с.101-107); - листом начальника Служби у справах дітей на звернення [PERSON] про зміну місця проживання [PERSON] (т.2 а.с.126-127, 135-136) - договором оренди від 05.08.2007 року квартири за адресою: м, Дніпродзержинськ вул. Кіма буд.№ 22/2 кв.№16 (т.3 а.с.156-157). Відповідачі ж ніяких достовірних доказів про її вибуття на постійне місце проживання або про надання їй там жилої площі суду не надали, а ті докази, які вони подали про зміну її місця проживання, місця роботи, створення фактичної сімї з [PERSON] та зміну місця навчання дітей суд не може прийняти до уваги, вирішуючи зустрічний позов, так як ці зміни мали місце вже після того, як відповідач [PERSON] змінив замки на вхідних дверях спірної квартири та тим самим перешкоджав [PERSON] з дітьми користуватись квартирою. Тому вважати позивачку [PERSON] такою, що вибула зі спірної квартири на інше постійне місце проживання з 22.06.2007 року суд не може. Крім того, позивачі за зустрічним позовом не могли в судовому засіданні конкретизувати, куди ж саме вибула [PERSON] на постійне місце проживання: у м. Дніпродзержинськ на вул.Кіма, 22/2-16, чи у м. Запоріжжя, де вона зараз живе, працює та де у неї вчиться донька та склалась фактична сімя з новим чоловіком. Як бачимо, з підстав, передбачених ст. 107 ЖК України, визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд не має законних підстав. Далі. Згідно ж зі ст. 71 ЖК України, на яку також посилаються позивачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON]І , при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору судом. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.04.85 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України, у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наймачеві або членові його сімї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права. Тому суду, якщо вирішувати спір, виходячи з цих вимог позивачів, для правильного вирішення спору спочатку необхідно встановити строк, протягом якого була відсутня відповідачка [PERSON] у спірній квартирі, а також причини її відсутності. При з'ясуванні строку відсутності відповідачки в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] дійсно була відсутня в спірній квартирі, починаючи з 22 червня 2007 року, по теперішній час, чого не заперечує вона сама, але була відсутня періодично, що в судовому засіданні не заперечують відповідачі, які пояснили, що вона двічі у липні та серпні приходила у спірну квартиру, що також підтверджується вищевказаними доказами. Таким чином суд вважає встановленим, що [PERSON]. відсутня в спірному жилому приміщенні більше шести місяців. Що ж до причин відсутності [PERSON] в спірній квартирі, то суд вважає, що доводи позивачів про те, що відповідачка відсутня в спірній квартирі без поважних причин, не були підтвердженні ніякими доказами по справі, а [PERSON] надала суду вищевказані докази, а також довідку Дніпродзержинського бюро СМЕ про заподіяні їй тілесні ушкодження відповідачем [PERSON] (т.1 а.с.74). Крім того, в судовому засіданні сам [PERSON] підтвердив, що у 2006-2007 роках у нього з [PERSON] склалися неприязні відносини і у спірній квартирі часто виникали скандали, але ініціатором цих скандалів була саме [PERSON] Ці пояснення підтвердили також допитані свідки. Крім того суд приймає до уваги те, що 30.07.2007 року [PERSON] поміняв замки на вхідних дверях і цим самим створив позивачці [PERSON] перешкоди у користуванні спірною квартирою та вимусив її як звертатись до міліції і до суду, так і шукати інше місце проживання. За таких обставин суд не може не визнати причини відсутності [PERSON] в жилому приміщенні поважними. Тому суд вважає, що [PERSON] була відсутньою в квартирі понад шість місяців з поважних причин, і цей строк відсутності згідно зі ст. 71 ЖК України повинен бути продовжений судом, а зустрічний позов про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням не підлягає задоволенню. Крім того, згідно із п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.04.85 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача. Але у позовній заяві позивачі вимагали визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилою площею як за ст. 71, так і за ст. 107 ЖК України. В той же час згідно зі ст. 33 Конституції України та ст. 2 Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання. В силу ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок,квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово, а відповідно до ч. 6 цієї статті фізична особа може мати кілька місць проживання (!!!). Ст. 62 ЖК України дозволяє застосування до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, правил цивільного законодавства. Тому суд, приймаючи рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову, не може не вважати, що положення ст.71, 107 ЖК України, який був прийнятий ще за часів Рядянського Союзу, зараз мало відповідають положенням Конституції України та ЦК України про право на житло, вільний вибір місця проживання та право фізичної особи мати декілька місць проживання, так як саме визнання законодавцем права фізичної особи мати кілька місць проживання вже зводить до нуля можливість визнати наймача або члена його сімї за договором найму жилого приміщення таким, що втратив право користування жилим приміщенням як при виїзді на нове місце проживання так і при відсутності там більше шести місяців без поважних причин. Інакше законодавець ставить фізичну особу, яка має право мати кілька місць проживання, перед необхідністю періодично, всупереч своєму бажанню, переїздити з одного місця проживання на друге, де є договір житлового найму, тільки для того, щоб не бути визнаним за ст. 71 чи 107 ЖК України таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Вирішуючи позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON]про вселення, суд вважає, що позовні вимоги про вселення [PERSON] підлягають повному задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Згідно зі ст.64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з нею, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки , що випливають з договору найму жилого приміщення, а згідно зі ст. 78 ЖК України тимчасово відсутній наймач зберігає права і несе обовязки за договором найму жилого приміщення. В силу Конституції України та ст. 9 ЖК України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, а житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] не втратила право користування спірною квартирою, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] чинять їй перешкоди в користуванні спірною квартирою, так як трохи більше ніж через місяць відсутності [PERSON] [PERSON] поміняв замки на вхідних дверях спірної квартири, і вона таким чином позбавлдена можливості користуватись квартирою. Тому в частині вселення [PERSON] у спірну квартиру позов підлягає задоволенню, а в частині зобовязання відповідачів не чинити їй перешкод в користуванні жилим приміщенням позов не підлягає задоволенню, так як після вселення позивачки в квартиру тим самим будуть ліквідовані чинимі їй перешкоди у користуванні квартирою. Що стосується вселення разом з позивачкою її неповнолітніх дітей, то у цій частині її позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, так як у судовому засіданні встановлено, що старша донька [PERSON] вже проживає у спірній квартирі разом з батьком [PERSON] за його згодою, а що стосується меншої доньки [PERSON], то згідно зі ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Згідно з п. 9 Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання, затвердженого постановою КМУ від 16 січня 2003 р. N 35, діти, які не досягли 15-річного віку і проживають разом з батьками (опікунами, піклувальниками), реєструються разом з батьками (опікунами, піклувальниками) або з одним з батьків чи особою, яка їх замінює.

Outcome: approved