Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-13 00:00:00

11.01.2011 року позивачка звернулася у суд з цим позовом, умотивувавши вимоги так. 23.10.2010 року біля 7 год. 30 хв. в смт. Міжгір'ї на автостанції позивачка спізнилась, намагалась сісти в рейсовий автобус № 755 сполученням Міжгір'я Ужгород з наміром поїхати в м. Хуст на ділову зустріч, яка мала відбутись о 9. 00 год. Натомість контролер Міжгірської автостанції [PERSON] у грубій формі виштовхнула її з автобуса по причині відсутності в неї квитка на вказаний маршрут, хоча водій погодився видати квиток, а в автобусі були вільні місця. Окрім цього, контролер також мав касовий апарат. Позивачка вважає, що порушено її права як споживача - пасажира, бо вона не змогла вчасно приїхати на ділову зустріч в м. Хуст її скарги керівництвом відповідача розглянуті поверхово і відхилені. Позивачка вважає, що неякісне надання послуг їй завдало шкоди на суму 5 тис. грн. Позивачка вимоги підтримала, уточнивши в ході розгляду справи, що названу суму вважає моральним відшкодуванням. Відповідач позов заперечив, а позицію обгрунтував так. Позивачка самостійно обрала маршрут та автобус, який з смт. Міжгір'я в м. Хуст прибуває не 6 . 00 год., а за розкладом о 9. 00 год. 40 хв., тому є сумнів в її участі у діловій зустрічі. Позивачка не придбала на автостанції квиток, що стверджується укладенням договору перевезення чим порушила правила. Окрім цього, позивачка намагалась сісти в автобус без квитка на автостанції, тому відповідач вважає дії контролера правомірними. Після виїзду автобуса з території автостанції за кілька десятків метрів від платформи посадки позивачка сіла в цей же автобус і доїхала в м. Хуст. Відповідач в особі представника вважає, що позов не доведено жодним доказам, права позивачки як споживача транспортних послуг не були порушені. Оцінивши позиції сторін, їх доводи, подані в справу докази, суд дійшов висновку, що в позові слід відмовити, виходячи з такого. З обставин справи видно, що 23.10.2010 року позивачка на автостанції в смт. Міжгірї намагалась сісти в маршрутний автобус Ужгород- Міжгір'я для поїздки в м. Хуст, не придбавши попередньо в касі автостанції квитка. Контролер автостанції [PERSON] не допустила позивачку в автобус. Натомість позивачка сіла в цей же автобус через кілька хвилин за межами автостанції і доїхала цим рейсом у м. Хуст. Ці обставини не оспорюються і підтверджені доказами в справі: поясненнями самої позивачки, показами свідків [PERSON] ( диспетчера автостанції). [PERSON] ( водія автобуса). Цей маршрутний автобус у м. Хуст прибув за розкладом. Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачка не довела жодним доказам заподіяння їй шкоди відповідачем. Зокрема, не підтвердила наявність ділової зустрічі, прибуття маршрутного автобусу в м. Хуст не за розкладом, не вмотивувала розмір моральної шкоди. Позивачка не придбала квиток ні у водія автобуса, ні на автостанції. Згідно з ст. ст. 28, 41 Закону Про автомобільний транспорт пасажир зобов'язаний мати при собі квиток на проїзд і реалізація квитків забезпечується пасажиром на автостанції. Квиток є документом, що посвідчує укладення договору перевезення пасажира загальним транспортом. Правила надання послуг пасажирським автомобільним транспортом, затв. пост. КМУ № 176 від 18.02.1997 р. зобов'язують пасажира придбати квиток, здійснювати посадку в автобус на автостанції у визначеному в квитку місці зупинки за розкладом руху, пред'явити квиток на вимогу контролера, зберігати квиток до місця поїздки. З обставин справи видно, що позивачка неналежно виконала вимогу закону і правила, і її права як споживача, не порушені. Окрім цього, ст. 22 закону Про захист прав споживачів застосовується при задоволенні вимог споживача про відшкодування моральної шкоди з урахуванням положень ст. 4 ч. 1 п. 5 цього Закону, тобто в разі доведення, що неякісним виконанням послуг заподіяно небезпеку для життя і здоров'я. Судових витрат до стягнення не має.

Outcome: dismissed