Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-14 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], ТОВ «Агентство «Інкопмарк» про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним посилаючись на те, що 24 лютого 1998року на імя [PERSON] та неповнолітнього сина [PERSON] в рівних частках була придбана квартира [ADDRESS], яка належала продавцю [PERSON]. Договір купівлі-продажу був укладений та посвідчений брокерською конторою ТОВ Агентство нерухомості «Інкопмарк» зареєстрований на УТБ «Інкопмарк - контракт» за № 472 та зареєстрований в КООБТІ 24.02.1998 р. за № 7508/24. На даний час виникла потреба в інтересах неповнолітнього сина, який постійно проживає з позивачем, виділити йому частку зі спільного майна, розпорядження та встановлення порядку користування цим майном. Однак, як зясувалося всі договори купівлі-продажу, які були укладені на товарних біржах на даний час вважаються не дійсними та про те, що їх потрібно визнавати в судовому порядку. Вищевказаний договір купівлі-продажу не був посвідчений нотаріально, а лише зареєстрований на біржі, що є порушенням чинного законодавства, що в подальшому тягне за собою недійсність укладеного договору. Крім того, квартира була придбана в період спільного проживання позивача з відповідачем, тож відповідно частка в даній квартирі належить і їй, тому просять суд визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений брокерською конторою ТОВ Агентство нерухомості «Інкопмарк» зареєстрований на УТБ «Інкопмарк - контракт» за № 472 дійсним, визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS]. Крім того, встановити порядок користування в даній квартирі, а саме виділити та визнати право власності за неповнолітнім і позивачем на кімнати 2-11,0 кв.м та 3-9,8 м.кв; лоджію, кладочку 5-1,2 м.кв.; та коридор 9-16,4 м.кв. За відповідачем [PERSON] визнати право власності на кімнату 9-16,4 м.кв, а коридор 1-8,0м.кв.; туалет 6-1.3м.кв.; ванну 7-2,8м.кв.; кухню 8-8,1м.кв залишити в загальному користуванні та стягнути з [PERSON] вартість 7,2 кв.м. грошовою компенсацією. Також, усунути перешкоди в користуванні квартирою №71 в буд. 22/12 по проспекту Комуністичному в м. Кіровограді шляхом виселення та звільнення кімнат 2-11,0 кв.м та 3-9,8 м.кв; лоджії, кладовки 5-1,2 м.кв. та коридора 9-16,4 м.кв відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON], стягнути з відповідачів судові витрати. Зобовязати ТОВ Агентство нерухомості «Інкопмарк» надати пакет документів по укладанню угоди договору від 21.02.1998 р. за № 472. Позивачі та їх представник в судовому засіданні позов підтримали та надали до суду свої уточнення в яких зазначили, що враховуючи право в межах за даною угодою зареєстровано на неповнолітнього [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS] та на ? частину даної квартири на відповідача, тому з наведеного вважають, що угода має бути визнана частково дійсною, тобто на ? частину квартири. Зважаючи на наведене просили суд визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] посвідчений брокерською конторою ТОВ Агентство нерухомості «Інкопмарк» зареєстрований на УТБ «Інкопмарк - контракт» за № 472 частково ? дійсним та визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири за [PERSON] право власності на ? частину квартири і зобовязати відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди у користуванні квартирою №71 в буд. 22/12 по проспекту Комуністичному в м. Кіровограді шляхом виселення та звільнення кімнат 2-11,0 кв.м та 3-9,8 м.кв; лоджії, кладовки 5-1,2 м.кв. та коридора 9-16,4 м.кв.. Крім того пояснили в судовому засіданні, що квартира була придбана в період спільного проживання позивача [PERSON] з відповідачем однією сімєю. В період спільного проживання велося спільне господарство, вона приймала участь в утриманні квартири, проводила спільно з відповідачем поточні ремонти житла, хоча в даний період часу вона і не працювала та перебувала на утриманні відповідача [PERSON]. Шлюб між ними був повторно зареєстрований в 1999р. спільно проживали до 2001 року доти доки позивач не виїхала в Ізраїль. Шлюб розірвали в 2004 році. Син приїздив до батька, який не чинив йому перешкод перебувати вдома. Вважають, що в даному випадку слід застосувати цивільний кодекс 1963р. та ЗУ «Про власність», адже квартира була придбана в період спільного проживання однією сімєю за гроші зароблені спільною працею, тому просять суд вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги не визнали при цьому зазначили, що в період придбання даної квартири відповідач дійсно проживав разом з позивачем [PERSON]. В 1999 р. зареєстрували шлюб з метою виїзду за кордон до Ізраїлю. З 1992 р. позивач ніде не працювала перебувала на утриманні відповідача. Сину ніяких перешкод ні він ні члени його родини не чинять. Син приїжджав в грудні в гості з бабусею проживав в квартирі. По приїзду позивач щодо проживання в квартирі до нього не зверталася, вважають вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала частково. Щодо вимог про визнання права власності за сином [PERSON] на ? частину спірної квартири вона їх визнає та не заперечує, що [PERSON] належить 1/2 частина квартири. Також зазначила, що з відповідачем [PERSON] проживають однією сімєю перебувають у шлюбі. До батька в гості приїздив його син [PERSON]. В 2006 р. влітку приїздив і прожив один місяць разом з бабусею та нами. Будь-яких випадків щоб сина не впустили в квартиру ніколи не було тож вважає вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач [PERSON]М пояснив, що про умови купівлі-продажу квартири домовився безпосередньо з [PERSON], з яким і було укладено договір та який і віддавав йому гроші за квартиру В судовому засіданні надали свої пояснення свідки, так свідок [PERSON]А пояснив, що він знає як позивача [PERSON] так і відповідача [PERSON] , оскільки є хрещеним батьком їхнього сина [PERSON]. Знає, що квартиру [PERSON] купив за грошову премію яку отримав на роботі в той період [PERSON] не працювала, а на проспекті [PERSON] проживав сам. Свідок [PERSON] пояснив, що в період з 1993 по 2001 роки працювали разом з [PERSON] на «Артеміді». За виділену на підприємстві премію [PERSON] придбав квартиру на проспекті [PERSON]. Також зазначив, що особистим життям [PERSON] він не цікавився тому пояснити з цього приводу нічого не може. Свідок [PERSON] зазначив, що він є братом відповідача [PERSON] пояснив, що він разом з братом працював на Маланюка до 1996 р. після чого їхні шляхи розійшлися і лише в 2001 році знову почали працювати разом. З 1994 року позивач [PERSON] ніде не працювала, перебувала на утриманні [PERSON]. [PERSON] придбав за грошову премію отриману на роботі і відразу оформив ? частину на сина щоб забезпечити його житлом. Свідок [PERSON] зазначив, що [PERSON] разом з [PERSON] наймали його для проведення ремонту в квартирі. Дизайном займалася [PERSON], а [PERSON] розраховувався за виконану роботу. Жили разом і з дитиною як одна сімя в іншому місці. Ремонтні роботи оплачували грошима які заробляв [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснила, що їй відомо, що [PERSON] вийшла заміж, в шлюбі сварились і мирились. В період 1995-1998 р. вони проживали на Маланюка. З 1995 року гроші заробляв [PERSON]. [PERSON] оплачував всі витрати, придбав квартиру [PERSON] не працювала до народження дитини і в подальшому. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи судом встановлено, що [PERSON] 24 лютого 1998 року на Універсальній товарній біржі «Інкопмарк-Контракт» було придбано квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу було укладено між продавцем [PERSON] та [PERSON], який діяв і в інтересах неповнолітнього [PERSON], дана угода зареєстрована відповідно до ст.15 Закону України від 10.12.1991 р. «Про товарну біржу» на УТБ «Інкопмарк - контракт» за № 472, вказане стверджується договорм, поясненнями сторін та свідків. Розрахунок з продавцем за придбану квартиру здійснювався [PERSON], що підтверджується поясненнями свідка [PERSON] та не спростовується позивачем. Відповідно до пояснень позивача, свідків [PERSON]В [PERSON]В [PERSON], позивач [PERSON] в період спільного проживання та придбання квартири ніде не працювала, перебувала на утриманні відповідача [PERSON]. Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про власність» - майно придбане внаслідок спільної праці членів сімї є їх спільною сумісною власністю. Як вбачається з пояснень позивача [PERSON] та пояснень свідків позивач ніде не працювала, тобто твердження останньої щодо того, що квартира була придбана внаслідок спільної праці та те, що вона набула право власності на ? частину в частці, що належить відповідачу в спірній квартирі не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. При постановленні рішення судом враховано і той факт, що позивачем ні в позовній заяві ні в уточненнях до неї, ні в поясненнях чи заявлених в процесі слухання клопотаннях не ставилося питання щодо поновлення строків звернення до суду, які відповідно до ст. 71 ЦК України ( в редакції 1963р) на день звернення до суду пропущені. Також, стороною не наводилися аргументи чи докази та не наведено жодного факту того, що одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення даної угоди, а тому визнання даної угоди дійсною в порядку норм ст. 47 ЦК України ( в редакції 1963 року) є неможливим. Відповідно до ч.3 ст. 334 Закону України «Про власність» право власності на спірну квартиру у [PERSON] та [PERSON] виникло з моменту реєстрації придбаної квартири в КООБТІ, тож підстав для повторного визнання права власності немає Позовні вимоги позивача, щодо усунення перешкод в користуванні квартирою, та виділення позивачу та її неповнолітньому сину частини не підлягають задоволенню, оскільки позивач в період придбання квартири не набула права власності на ? частину в частці, що належить відповідачу в спірній квартирі, а частка неповнолітнього визначена умовами договору купівлі продажу. Щодо вимог про усунення перешкод в користуванні квартирою, то вказані вимоги не підлягають задоволенню, так як позивачем не надано будь-яких доказів того, що з боку відповідача, неповнолітньому чиняться перешкоди в користуванні квартирою. Враховуючи пояснення сторін, свідків, матеріали справи, суд вважає, що позов не ґрунтується на законі, а тому не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed