Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-05 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON], [PERSON] ОКП «Дніпродзержинське БТІ» про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним. На обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] її батьку [PERSON] та сестрі позивача [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира за адресою: м. Дніпродзержинськ пр. Дружби Народів 53-116. [PERSON] та [PERSON] проживають в [PERSON] та є громадянами [PERSON]. Наприкінці 2008 року їм стало відомо, що їх батько [PERSON] помер в вересні 2008 року. Також їм стало відомо, що 5 вересня 2008 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири. [PERSON] діяв від свого імені та згідно довіреностей від імені [PERSON] та [PERSON]. Але ані [PERSON] ані [PERSON] в той період видачі довіреностей в Україні не були довіреності на імя батька щодо продажу квартири не видавали. Представник позивача просить визнати договір купівлі продажу квартири недійсним та та застосувати реституцію. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі згідно обставин викладених в позові, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник позов не визнали повністю, пояснили суду, що [PERSON] на даний момент є власником спірної квартири, яку вона придбала 13 січня 2010 року на підставі договору купівлі-продажу квартири у [PERSON]. Попередній власник нічого щодо належності чи порушення порядку придбання квартири нею не зазначала, [PERSON] вважає, що правомірно придбала квартиру і є законним власником квартири, вимоги позивача вважає безпідставними та необгрунтованими. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, неодноразово повідомлялася про час та місце проведення судового засіданні згідно вимог ЦПК України, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи суду не надавала, заперечень проти позову також не надавала. Представник відповідача ОКП «Дніпродзержинське БТІ» в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи суду не надавала, заперечень проти позову також не надавала. Судом досліджені письмові докази по справі: - свідоцтвом про смерть /а.с. 10 Т.1/, згідно якого підтверджується факт та дата смерті [PERSON]; - копія технічного паспорту на квартиру та особового рахунку /а.с. 11-12а Т.1/, згідно яких підтверджується що право власності на квартиру оформлено на [PERSON], [PERSON], Казидуб.А.П.; - нотаріально посвідченою заявою [PERSON] /а.с. 13 Т.1/, згідно якої остання заявила, що згоди на відчуження її батьком спірної квартири не давала; - нотаріально посвідченою заявою [PERSON] /а.с. 20 Т.1/, згідно якої остання заявила, що згоди на відчуження її батьком спірної квартири не давала; - витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно /а.с. 48 Т.1/, згідно якого підтверджується, що спірна квартира знаходиться у приватній спільній сумісній власності; - довіреності [PERSON] та Казидуб.А.П. на імя [PERSON] щодо розпорядження належними ним частками квартири /а.с. 54, 55 Т.1, 4, 6 Т.2/, згідно яких останні надавали повноваження щодо продажу квартири своєму батькові; ; - договір купівлі продажу квартири /а.с. 56 Т.1/, згідно якого підтверджується продаж квартири [PERSON] від свого імені та імені дочок відповідачу [PERSON]; - протокол судового засідання Радянського районного суду м. Красноярску [PERSON] /а.с. 70-71 Т.1/, згідно якого підтверджується, що [PERSON] допитана я якості свідка та попереджена про кримінальну відповідальність вказала, що не видавала довіреність на продаж квартири батькові та взагалі не була в Україні останні 7 років; - договір купівлі продажу квартири /а.с. 88 Т.1/, згідно якого підтверджується продаж спірної квартири [PERSON] [PERSON] 13 січня 2010 року; - протокол судового засідання Хабаровського районного суду Хабаровського краю [PERSON] /а.с. 95-96 Т.1/, згідно якого підтверджується, що [PERSON] допитана я якості свідка та попереджена про кримінальну відповідальність вказала, що не видавала довіреність на продаж квартири батькові та взагалі не була в Україні в той час; - копії паспортів /а.с. 7, 8/, надані нотаріусом, згідно яких особи які видавали довіреності посвідчували свої особи як [PERSON] та Казидуб.А.П.; - лист Дніпродзержинського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області /а.с. 22 Т.2/, згідно якого підтверджується, що паспорти які надавалися нотаріусу особами які видавали довіреності як [PERSON] та Казидуб.А.П. ніколи не видавалися в реєстрації не значаться; В судовому засіданні встановлено: [PERSON], [PERSON] та Казидуб.А.П. на праві приватної спільної сумісної власності належала квартира яка знаходиться за адресою: за адресою: м. Дніпродзержинськ пр. Дружби Народів 53-116. [PERSON] та [PERSON] проживають в [PERSON] та є громадянами [PERSON]. Наприкінці 2008 року їм стало відомо, що їх батько [PERSON] помер в вересні 2008 року. Також їм стало відомо, що 5 вересня 2008 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири. [PERSON] діяв від свого імені та згідно довіреностей від імені [PERSON] та [PERSON]. Але ані [PERSON] ані [PERSON] в той період видачі довіреностей в Україні не були довіреності на імя батька щодо продажу квартири не видавали. 13 січня 2010 року спірна квартира була продана [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу відповідачу [PERSON], останній нічого не було відомо щодо обставин продажу квартири [PERSON] [PERSON]. Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У звязку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути предявлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до частини пятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Згідно ч. 1 ст. 388 ЦК України Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом Згідно зі ст.. 57 ЦПК України докази встановлюються на підставі...пояснень сторін... допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів... Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст. 61 ЦПК України , обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Проаналізувавши об'єктивні дані, що вищевикладені в судовому рішенні, засновані на представлених сторонами й досліджених судом доказах, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що співвласниками квартири [PERSON] та [PERSON]. не надавалися повноваження [PERSON] на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном квартирою. Вищезазначене підтверджено показаннями [PERSON] та [PERSON] як свідків та письмовими доказами по справі згідно яких паспорти на підставі яких видавалися довіреності наколи на імя [PERSON] та [PERSON] не видавалися. Таким чином підтверджено недійсність правочину а саме договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладений між [PERSON] від свого імені та від імені [PERSON] та [PERSON], та [PERSON] 5 вересня 2008 року і посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі 4614. Щодо вимог представника позивача застосувати реституцію суд вважає за необхідне відмовити оскільки згідно вимог закону реституція може бути застосована лише у випадку її предявлення до сторони недійсного правочину в даному випадку до [PERSON]. Судом встановлено, що спірна квартира належить на праві власності [PERSON], представником позивача суду не доведено, що остання є недобросовісним набувачем, чи є підстави передбачені для витребування майна згідно ст. 388 ЦК України. Згідно закону її добросовісність як набувача майна презюмується. Судом не встановлено, і представником позивача не доведено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно. Виходячі з вищевикладеного вимоги представника позивача щодо застосування реституції задоволенню не підлягають. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON] в частині задоволених вимог позивача. На підставі ст. 369, 216, 388 ЦК України,

Outcome: partial