Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 24.10.1989 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськвиконкому Одеської області, актовий запис №746, мотивуючи тим, що вони з 4 червня 2010 року не проживають разом та спільне господарство не ведуть з тих підстав, що вони мають несумісні характери та втратили почуття любові та поваги один до одного, в результаті чого виникли непорозуміння з різних питань. Вважає примирення неможливим. [PERSON] звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про розподіл майна подружжя та визнання права власності на майно, а саме, на 2/3 частини квартири [ADDRESS], стягнення 20\~000 грн. в рахунок компенсації ? частини вартості автомобіля марки «Хюндай акцент», д/н [NUMBER], 2002 року випуску. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримав, просив позов задовольнити. Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом про розірвання шлюбу визнали, змінили позовні вимоги за зустрічним позовом, просили визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] за рахунок того, що вони відмовляються від вимог щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] Представник [PERSON] [PERSON] змінені позовні вимоги за зустрічним позовом та обставини позову визнав. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом та змінені позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Ч.1 ст.60 СК України передбачено, що майно, придбане подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба та т.п.) самостійного заробітку (доходу). Статтею 61 СК України передбачено, що обєктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. \~ \~ Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. \~ \~ Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором. \~ \~ Стаття 71 СК України передбачає, що майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд приймає до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. \~ \~ В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 24.10.1989 року, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу № III-ЖД №271311 від 24 жовтня 1989 року. Як вбачається з договору №5777 купівлі-продажу нерухомого майна від 12 вересня 2000 року [PERSON] продав, а [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS].(а.с. 21) [PERSON] на час розгляду справи є власником даної квартири, що підтверджується довідкою КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» №44 від 10 серпня 2010 року. Таким чином, оскільки квартира придбана [PERSON] в період перебування в шлюбі з [PERSON] суд вважає, що вона є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. За правилами ст.62 СК України, спірне майно підлягає розподілу між чоловіком та жінкою, оскільки мирним шляхом провести розподіл вони не можуть. Сторони 4 червня 2010 року не проживають разом та спільне господарство не ведуть з тих підстав, що вони мають несумісні характери та втратили почуття любові та поваги один до одного, в результаті чого виникли непорозуміння з різних питань, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За таких обставин, оскільки сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача за первісним позовом, а також враховуючи те, що відповідачка за первісним позовом та представник відповідача за зустрічним позовом позовні вимоги визнали, наслідки визнання позову їм розяснено відповідно до вимог ч.2 ст.174 ЦПК України, суд вважає за можливе шлюб розірвати та визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. Згідно ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки судові витрати понесені нею.

Outcome: approved