Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-10 00:00:00

30.03.2011 року позивачка звернулася до суду з вищезазначеними позовними вимогами, які вмотивовані наступним. Сторони зареєстрували шлюб 07.09.1996 року. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Спільне сімейне життя сторін не склалося із вини відповідача, оскільки останній зловживає алкоголем, чим поставив сімю у важке матеріальне становище. Сторони біля півтора року спільно не проживають. Позивачка проживає разом з дітьми у своїх батьків і відповідач перейшов проживати до своєї матері. У 2010 році відповідач отримав ІІ-гу групу інвалідності по психічному захворюванню. У звязку з чим відповідачу заборонена будь-яка праця. Відповідач добровільно позивачці коштів на утримання дітей не надає. З наведених підстав позивачка просить розірвати шлюбу між нею та відповідачем і присудити стягувати з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину. В судовому засіданні позивачка позов підтримала частково, а саме вимоги позову частково змінила і подала суду заяву про стягнення з відповідача на її користь аліменти в розмірі по 150 грн. на кожну дитину. Відповідач позов визнав повністю. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти і позов задовольнити ,відповідно до вимог ч.4 ст. 174 ЦПК України, оскільки таке не суперечить вимогам закону та не порушує права та інтереси інших осіб, виходячи з такого. Пояснення і вимоги позивачки заслуговують на увагу, бо сторони спільно не живуть подружнім життям тривалий час, мешкають окремо, сторони не бажають зберегти сімю і шлюб укладений між ними існує тільки формально. Пропозицію суду примиритись сторони рішуче відхилили, просять не вживати заходів для їх примирення. Отже подальше існування зареєстрованого шлюбу є недоцільним, бо таке суперечитиме моральним засадам та інтересам позивачки і дітей сторін. Установлене дає підстави застосувати ст..ст. 105, 110, 112 СК України. У позивачки на утриманні залишилися троє неповнолітніх дітей, батьком яких є відповідач, що стверджується свідоцтвами про народження. Згідно з ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог ст.181 ч.3 СК України при ухиленні батьків від цього обовязку кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька у твердій грошовій сумі з урахуванням, обставин, зазначених у ст.182 СК України. Згідно ст. 182 СК України суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дітей, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, відсудність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків , дітей, а також інші обставини справи, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей, зобовязаний їх утримувати до досягнення повноліття, не має інших утриманців, а також відсутні обставини, які б перешкоджали [PERSON] виконувати свій обовязок по утриманню неповнолітніх дітей, та з врахуванням того, що відповідач добровільно коштів на утримання дітей позивачці не надає, навмисно ухиляється від своїх батьківських обовязків, позов в цій частині також підлягає задовольненню. У відповідності до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності обставин, які мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст.191 ч.1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Отже, з врахуванням вищенаведеного та з врахуванням того, що відповідач є інвалідом ІІ-ї групи, є непрацездатним і додаткових доходів окрім пенсії не має, то суд вважає вимоги позивачки щодо розміру аліментів у твердій грошовій сумі по 150 грн. на кожну дитину з відповідача обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Судові витрати у виді держмита і витрат на ІТЗ розгляду справи згідно з ст. 88 ЦПК України, ст.3 п. 1 Декрету КМУ Про державне мито за позовні вимоги про стягнення аліментів слід віднести на рахунок держави, оскільки такі не підлягають стягненню з відповідача, так як такий є інвалідом ІІ-ї групи. Рішення в частині стягнення аліментів у межах місячного платежу підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved