Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-22 00:00:00

01.08.8 р. позивачі звернулись до суду з заявою, в якій просили суд постановити рішення, яким визнати незаконним рішенні № 34 від 13.12.97 р. виконкому Брюховицької селищної „ Про дозвіл [PERSON] на реконструкцію літньої кухні в житлові приміщення по вул.. Івасюка, 22-А, визнати незаконним наказ департаменту землеустрою та планування забудови міста за № 16108663-07 від 28.12.98 р., скасувати Свідоцтво про право власності на будинок № 42 по вул.. Івасюка, видане на ім.я [PERSON] 03.03.99 р. В подальшому вимоги неодноразово уточнювались та доповнювались та остаточно позивачі просили суд постановити рішення, яким, визнати незаконними рішення виконкому Брюховицької селищної ради № 34 від 13.02.97 р. ] про надання дозволу [PERSON] на реконструкцію літньої кухні в житлові приміщення по вул. Івасюка, 22-А", № 51 від 13.02.97 р. в частині присвоєння будинку № 44 по вул. Кліматичній номера 42 по вул. Івасюка" , № 126 від 04.06.98 р. " Про безоплатну передачу у приватну власність земельних ділянок по вул. Івасюка, 44 , наказ Департаменту землеустрою та планування забудови міста № 16108663-07 від 28.12.98 р., рішення Брюховицької селищної ради № 172 від 24.10.06 р. на реконструкцію сараю в літню кухню по вул. Івасюка, 42", скасувати свідоцтва про право власності на будинок № 42 по вул. Івасюка від 03.03.99 р. , виданого [PERSON], державні акти про право власності на земельні ділянки, видані на підставі рішення виконкому Брюховицької селищної ради № 126 від 04.06.98 р. № 2244 від 25.02.99 р. № 2246 від 25.02.99 р., № 2245 від 25.02.99 р., визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 22.12.08 р., виданого Третьою Львівською держнотконторою [PERSON] , визнати за позивачами в порядку спадкування за законом право спільної часткової власності на 38/50 частин житлового будинку № 44 по вул. Івасюка у м. Львові з відповідною частиною господарсько-побутових будівель та споруд в таких пропорціях : за [PERSON] - 38/75, за [PERSON] - 19/75 частин вказаного майна. Заяву мотивують тим, що 15.01.04 р. померла їх мати - [PERSON] На момент її смерті їй на праві власності належало 38/50 частин будинковолодіння № 44 по вул. Івасюка в смт. Брюховичі та земельна ділянка . Спадкоємцями першої черги по її смерті були позивачі та їх рідний брат [PERSON] . Вказані особи у визначений законом строк звернулись до Третьої Львівської держнотконтори з заявами про прийняття спадщини. 16.01.08 р. [PERSON] помер та з заявою про прийняття спадщини по його смерті звернулась лише [PERSON] В процесі оформлення документів на прийняття спадщини позивачам стало відомо, що літня кухня, яка на підставі свідоцтво про право на спадщину за заповітом була спільною частковою власністю [PERSON], [PERSON] та [PERSON] реконструйована під житловий будинок, якому присвоєна інша поштова адреса. їх матері нічого не було відомо про вказані оспорювані документи, оскільки її згоди ніхто не запитував. [PERSON] того, без згоди їх матері та за відсутності її підпису у документах, були оформлені Державні акти про право власності на земельні ділянки на ім.я [PERSON], [PERSON] та [PERSON] З вказаних підстав вони позбавлені можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки частина спадкового майна вибула з спадкової маси поза волею власника, їх матері. Просили позов задовольнити. В судовому засіданні [PERSON] від свого імені та по дорученню від [PERSON] підтримала позовні вимоги, покликаючись на викладені в заяві мотиви. [PERSON] того пояснила, що ніхто із співвласників будинку не погодив з іх матірю питання реконструкції літньої кухні під житловий будинок , та присвоєння йому окремого номера. Як вбачається з висновку судової почеркознавчої експертизи, її мати не підписувалась на документах при оформленні Державних актів на земельну ділянку по вул. Івасюка,44. У матері не було навіть вказаний документів, такі були надані позивачам [PERSON] лише у 2008 році. [PERSON] того, розмір земельної ділянки, зазначений у Державному акті про право власності на землю, виданому на ім.я [PERSON], не відповідає тій частці, яку б належало оформити відповідно до частки, що належала її матері у будинку. Враховуючи наведене, просила позов задовольнити та стягнути з відповідачів судові витрати та витрати , повязані з оплатою правової допомоги в розмірі 1086 грн., розрахунок якої долучено до матеріалів справи. Представник Львівської міської ради та одночасно згідно доручення представник виконкому Львівської міської ради в судовому засіданні проти позову заперечила та пояснила, що наказ Департаменту землеустрою та планування забудови міста № 16108663-07 від 28.12.98 р. видано в межах повноважень вказаного департаменту, на підставі діючого законодавства. [PERSON] того, спадкодавець за життя не оскаржувала вказаного наказу, а позивачами пропущено строк звернення до суду. Представник Брюховицької селищної ради в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що [PERSON] було відомо про оспорювані рішення селищної ради, проте особисто вона їх не оскаржувала. Рішення прийнятті у відповідності до норм чинного законодавства. [PERSON] від свого імені та по дорученню від [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що його батько з сімєю проживав у літній кухні з 70-х років. На той час будівля не вважалась житловою. Ще у 1989 р. його дідусь [PERSON], щоб у дітей не виникало спору з приводу будинку, в якому вони проживають , звернувся з заявою до Бюро техінвентаризації та експертної оцінки про визначення ідеальних долей у будинку для складання заповіту, в якій зазначив, що дочці [PERSON] має належати перший поверх будинку, сину [PERSON] - кімната мезоніну пл. 11,5 кв.м. та літня кухня, сину [PERSON] одна кімната мезоніну пл. 17 кв.м. На підставі заповіту вказані особи прийняли спадщину і з моменту смерті діда, 1995 року, у спадкоємців не виникало жодного спору щодо користування будинком. Ні позивачі, ні їх мати ніколи не користувались літньою кухнею. [PERSON] не заперечувала за життя проти того, що була проведена Від Третьої Львівської державної нотаріальної контори та ОКП ЛОРБТІ та ЕО в адресу суду надійшли заяви-клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника. Заслухавши думку учасників процесу, показання свідків, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено , що 22.04.89 р. [PERSON], єдиний власник будинковолодіння № 44 по вул. Кліматичній( Івасюка) в смт. Брюховичі, звернувся до ЛМБТІ та ЕО з заявою ( а.с. 65 інвентаризаційної справи), в якій зазначав, що для складання заповіту просить визначити частки між співвласниками за умови, що його дочці [PERSON] буде належати перший поверх будинку, сину [PERSON] відповідно одна кімната мезоніну площею 11,5 кв.м і літня кухня, сину [PERSON] одна кімната мезоніну пл.17 кв.м. Вказані частки були визначені висновком ЛМБТІ та ЕО від 26.06.89 р. та 10.08.89 р. [PERSON] склав заповіт, на підставі якого після його смерті, яка настала 30.04.95 року, [PERSON] , [PERSON], [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідно до вказаних свідоцтв на праві власності [PERSON] належало 38/50 частин будинку, [PERSON] 7/50 частин будинковолодіння , [PERSON] відповідно належить 5/50 частин будинковолодіння. Як зазначили в судовому засіданні сторони, підтвердили допитані в якості свідків рідні сестри та брат [PERSON], [PERSON] [PERSON], - [PERSON], [PERSON] [PERSON] станом на 1995 рік сімя [PERSON] у відповідності до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом користувалась першим поверхом будинку, [PERSON] - мезоніном , а сімя [PERSON] постійно проживали в літній кухні. [PERSON] того вказані свідки пояснили, що постійно спілкувались з [PERSON] і з її слів їм відомо, що вона знала і ніколи не заперечувала проти проведення реконструкції братом літньої кухні та їй було відомо про те, що рішенням виконкому селищної ради надано дозвіл на проведення таких робіт, будинок переведено у житловий та присвоєно окремий поштовий номер. [PERSON] того табличка з новим № 42 був відразу прикріплений до вказаного будинку. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 1218 ЦК України врегульовано, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. [PERSON], мати позивачів, померла 15.01.04 р., що стверджується копією свідоцтва про смерть. Спадкоємці першої черги, в тому числі і позивачі звернулись з заявами про прийняття спадщини в липні 2004 р., що вбачається із матеріалів спадкової справи № 552/2004. Позовну заяву до суду щодо порушення їх прав позивачі подали лише 01.08.08 року. Суду не представлено жодних доказів на підтвердження того, що [PERSON] О.Г. за життя не було відомо про оспорюванні рішення . Зважаючи на вказані обставини, суд приходить до висновку, що рішення виконкому Брюховицької селищної ради № 34 від 13.02.97 р. " про надання дозволу [PERSON] на реконструкцію літньої кухні в житлові приміщення по вул. Івасюка, , 22-А", та рішення за № 51 від 13.02.97 р. в частині присвоєння будинку № 44 по І вул. Кліматичній номера 42 по вул. Івасюка" " прийнято в межах повноважень | Брюховицької селищної ради, з дотриманням вимог Закону України ,, Про місцеве самоврядування. Відтак , не підлягають до задоволення і вимоги в частині скасування свідоцтва про право власності на будинок № 42 по вул. Івасюка від 03.03.99 р., виданого [PERSON], [PERSON] того, в силу дії ст. 257, 267 ЦК України без поважних причин позивачами пропущено строк позовної давності по вказаних вимогах і відповідач заявив про застосування такого строку. Як вбачається із копії свідоцтва про смерть 24.05.08 р. помер [PERSON] У відповідності до вимог ст.ст. 1218, 1261, 1268, 1273, 1297 ,1298, 1299 ЦК України його дружині 22.12.08 року Третьою Львівською держнотконторою було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, відтак підстав для визнання його недійсним суд не вбачає. Не підлягає до задоволення і вимога в частині визнання незаконним рішення Брюховицької селищної ради № 172 від 24.10.06 р. на реконструкцію сараю в літню кухню по вул. Івасюка, 42", оскільки [PERSON]та [PERSON] є спадкоємцями по смерті [PERSON], та надання такого дозволу власнику іншого будинку жодним чином не порушує прав позивачів, прийняте в межах компетенції Брюховицької селищної ради, з дотриманням вимог Закону України „ Про місцеве самоврядування. Безпідставними, на думку суду, є також вимоги в частині визнання незаконними рішення виконкому Брюховицької селищної ради № 126 від 04.06.98 р. " Про безоплатну передачу у приватну власність земельних ділянок по вул. Івасюка, 44 , наказу Департаменту землеустрою та планування забудови міста № 16108663-07 від 28.12.98 р., Державних актів про право власності на земельні ділянки, видані на підставі рішення виконкому Брюховицької селищної ради № 126 від 04.06.98 р. № 2244 від 25.02.99 р. № 2246 від 25.02.99 р., № 2245 від 25.02.99 р. з наступних підстав. З показань допитаних в судовому засіданні [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що з 90-х років між співвласниками будинку склався саме такий порядок користування земельною ділянкою , як зазначено у Державних актах, які на даний час оспорюють позивачі та який не оспорювався за життя спадкодавцем - [PERSON] [PERSON] того, допитані в судовому засіданні в якості свідків рідні брат та сестри [PERSON] ствердили, що з її слів їм відомо, що співвласниками було узгоджено межі землекористування , спору ніколи не виникало , вона особисто займалась збором необхідних документів для передачі землі у приватну власність та співвласниками отримані Державні акти про право власності на землю. Відтак вказаний факт є беззаперечним свідченням волевиявлення [PERSON] на отримання Державного акту на земельну ділянку, яка була у її фактичному користуванні. [PERSON] того, позивачі особисто у липні 2004 року подаючи заяви про прийняття спадщини до Третьої нотаріальної контори зазначали, що до складу спадкового майна входить земельна ділянка площею 0,402 га , що передана для обслуговування житлового будинку та господарських будівель по вул. Івасюка, 44 у м. Львові. Відтак суд не приймає до уваги тверджень позивачів про те, що ні їх матері ні їм нічого не було відомо на день її смерті про існування Державних актів на право приватної власності на землю, які ними на даний час оспорюються. Суд не приймає до уваги , як доказ по справі, висновок судової почеркознавчої експертизи від 04.08.10 року, оскільки ч. 6 ст. 147 ЦПК України врегульовано, що висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу. На думку суду , в процесі розгляду справи безспірно встановлено, що при зверненні з заявами про отримання земельних ділянок у встановлених межах у приватну власність враховувалось волевиявлення самої [PERSON], якій було відомо про таке звернення, збір необхідних документів, отримання Державних актів про право власності на землю. За життя [PERSON] не оспорювала встановленого порядку користування земельною ділянкою, не оскаржувала Державні акти. [PERSON] того, на думку суду і позивачам було відомо про наявність вказаних Державних актів, оскільки розмір земельної ділянки, зазначений у Державному акті про приватну власність на землю, виданий [PERSON], вони особисто зазначали у заяві про прийняття спадщини і не оспорювали такого з липня 2004 року. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вказані рішення та Державні акти про право власності на землю були прийняті та видані з дотриманням вимог Закону України „ Про місцеве самоврядування, ст.ст. 152, 155,158 ЗК України. Що стосується вимог щодо визнання права власності на частину будинковолодіння в порядку спадкування по смерті матері позивачів та право [PERSON] в частині спадкування по смерті брата [PERSON], який помер 16.01.8 р., то їх право на прийняття такої спадщини ніким не оспорюється, у відповідності до вимог ст.ст. 1268, 1269,1270 1296, 1297 ЦК України вони звернулись до Третьої Львівської нотаріальної контори з відповідними заявами і не позбавлені можливості у визначений законом строк отримати свідоцтва про право на спадщину за законом. Враховуючи наведене , суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Outcome: dismissed