Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про виділ частки з майна будинку 45 по вул. Гагаріна в м. Маріуполі, що є спільною частковою власністю з відповідачкою [PERSON], та про усунення перешкод у користуванні нежилим приміщенням сіні-коморою, що знаходиться у зазначеному будинку, шляхом зобовязання відповідачки звільнити вказане нежиле приміщення від особистих речей та не перешкоджати у здійсненні ремонту. Згодом, до початку розгляду справи по суті та після проведення у справі будівельно-технічної експертизи, за висновками якої виділ частки будинку в натурі є неможливим, позовні вимоги змінила та уточнила, та просила суд захистити її право власності шляхом зобовязання відповідачки звільнити нежиле приміщення сіні-комору в будинку 45 по вул. Гагаріна в м. Маріуполі та визначити порядок користування будинком. В заяві вказала, що вона є власником ? частки будинку 45 по вул. Гагаріна в м. Маріуполі на підставі свідоцтва про право на спадщину, що залишилася після смерті її чоловіка [PERSON] Відповідачка є власником іншої 1\\2 частини вказаного домоволодіння на підставі рішення суду, відповідно до якого вона була визнана власником в порядку спадкування після смерті її матері [PERSON] У 50-х роках її чоловік [PERSON] був єдиним власником будинку «А-1», який складався з коридору 1-1, сіней-комори 2-1, сіней 1-3, жилих кімнат 1-4 та 1-5 та кухні 2-2, та за його згодою мати відповідачки, [PERSON], прибудувала до житлового будинку прибудову Б-1, що складалася з сіней 3-1, кухні 3-2, та жилої кімнати 3-3, та яка була включена до складу домоволодіння після введення в експлуатацію. При цьому право власності на вказану прибудову було зареєстровано на [PERSON] У 1964 році її чоловік [PERSON] уклав договір дарування, відповідно до якого він подарував [PERSON] ? частину будинку № 45 по вул. Гагаріна в м. Маріуполі. В натурі будинок між власниками поділений не був та порядок користування між ними ніколи не визначався. У 60-х роках [PERSON] дозволив [PERSON] тимчасово користуватися сіні-коморою 2-1, яка входила до складу жилого будинку А-1, однак ця домовленість між ними відповідно до вимог діючого законодавства нотаріально засвідчена не була. Між власниками будинку з 1964 року історично склався порядок користування будинком №45 по вул. Гагаріна в м. Маріуполі, відповідно до якого у її користуванні фактично знаходиться коридор 1-1, сіні 1-3, жилі кімнати 1-4 та 1-5, кухня 2-2 та тамбур 1, а у відповідачки [PERSON] тамбур 3-1, кухня 3-2 та жила кімната 3-3. Зараз між нею та відповідачкою склалися неприязні стосунки, тому бажає закріпити встановлений судовим рішенням порядок користування та виділити їй у користування коридор 1-1, сіні 1-3, жилі кімнати 1-4 та 1-5, кухня 2-2 та тамбур 1 будинку 45 по вул. Гагаріна в м. Маріуполі, а також сіні-комору 2-1, оскільки це приміщення завжди входило до складу будинку під літ. А-1, та вона згоду відповідачці на користування цим приміщенням не надавала. Крім цього, до теперішнього часу у зазначеному приміщенні сіні-коморі 2-1 знаходяться особисті речі відповідачки та її померлої матері, що перешкоджає їй у користуванні цим приміщенням, тому просить суд захистити її право власності та зобовязати відповідачку звільнити сіні-комору 2-1 від належного їй майна, а також стягнути з відповідачки понесені нею судові витрати. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги та обставини, викладені в заяві, підтримала, просила позов задовольнити. Згодом, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності з участю її представника. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити та додатково пояснив, що будинок №45 по вул. Гагаріна в м. Маріуполі складається з двох ізольованих частин, позивачка фактично користується частиною будинку під літ. А-1. Відповідачка завжди користувалася частиною будинку під літ. Б-1, однак у теперішній час взагалі там не мешкає, будинок не обслуговує, у звязку з чим сіні-комора 2-1 прийшли в непридатність та знаходяться у незадовільному стані. Порядок користування, який просить встановити позивачка, історично склався між сторонами, тому не буде порушувати права відповідачки. Домовленості між позивачкою та відповідачкою про користування нею сіні-коморою 2-1 не було, це приміщення входить до складу частини, якою користується позивачка, тому вважає, що відповідачка повинна звільнити вказане приміщення. Представник позивачки [PERSON] просив позов задовольнити, посилаючись на те, що за життя чоловік позивачки подарував матері відповідачки ? частину будинку. Відповідачка та її мати завжди користувалися жилою прибудовою Б-1 будинку 45 по вул. Гагаріна в м. Маріуполі, яка складалася з тамбуру 3-1, кухні 3-2 та жилої кімнати 3-3. З інвентарної справи на вказаний будинок вбачається, що у 60-х роках чоловік позивачки [PERSON] подарував приміщення, що входили у жилу прибудову Б-1, при цьому було встановлено, що частки обох власників складають по ? частини будинку. Всі інші приміщення, якими користувався [PERSON] та надалі позивачка, складали ? частину від будинку. Оскільки здійснити розподіл будинку в натурі є неможливим та в документах не зазначено, які саме приміщення входять до кожної частки, тому правильним буде встановити порядок користування, який між сторонами історично склався на час розгляду справи, як того вимагає позивачка. Інший порядок вважає встановити неможливим та вважає, що у разі не згоди відповідачки з таким порядком, вона має право вимагати виплату грошової компенсації. За власною ініціативою позивачка не згодна сплачувати грошову компенсацію, оскільки частина будинку позивачки знаходить у незадовільному стані та потребує проведення ремонтних робіт. Крім того, сіні-комора 2-1 до складу жилої прибудови Б-1 ніколи не входили, тому повинні бути повернуті у користування позивачки. Відповідачка займає це приміщення, однак не підтримує в належному стані, що призвело до його часткового руйнування. Вважає, що законних підстав для користування цим приміщенням відповідачка не має, однак відмовляється його звільнити, чим перешкоджає позивачці користуватися та здійснити ремонт. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала суду заяву, якою просила розглянути справу без її участі. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та пояснила, що відповідачка є власником ? частки будинку №45 по вул. Гагаріна в м. Маріуполі, однак завжди користувалася жилою прибудовою Б-1, яка становить менш, ніж половина будинку, оскільки іншу частину займає позивачка та не дає можливості користуватися належною часткою в повному обсязі. Ніяких претензій з цього приводу позивачка ніколи не висловлювала, однак вважає, що порядок користування повинен бути визначений у відповідності з частками, які належать сторонам. Вважає можливим погодитись із запропонованим порядком користування лише у разі сплати позивачкою грошової компенсації. Відповідачка та члени її сімї дійсно у будинку останній час не мешкають та приміщеннями не користуються. У сінях-коморі ніяких цінних речей відповідачки не міститься та ніяких перешкод у її користуванні вона не здійснює. Представник відповідачки [PERSON] заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що на час розгляду справи за правовстановлюючими документами співвласниками будинку №45 по вул. Гагаріна в м. Маріуполі є позивачка та відповідачка з рівними частками у праві спільної часткової власності та мають рівні права щодо користування цим майном, тому порядок користування будинком повинен визначатися відповідно до розміру частки кожного. Відповідно до порядку, який вимагає позивачка, у користуванні відповідачки залишається жила прибудова Б-1, загальною площею 18 кв.м, що є значно меншою частки, яку просить позивачка виділити у її користування, та менше, ніж ? частина загальної площі будинку, користуватися якою має право відповідачка. Тому такий порядок користування визначити не можливо, оскільки це суттєво буде порушувати права відповідачки. Крім того, з висновку будівельно-технічної експертизи вбачається, що прибудова Б-1 не придатна для користування, як окрема квартира, оскільки не відповідає будівельним нормам. Оскільки виділити частки в натурі та визначити порядок користування відповідно до розміру часток, які знаходяться у власності кожного, є неможливим, вважає, що позивачка повинна сплати відповідачці за її частину грошову компенсацію, виходячи з дійсної вартості домоволодіння, яку остання згодна отримати. Вислухавши сторони та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи та інші докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Судом встановлено, що будинок № 45 по вул. Гагаріна в м. Маріуполі належить сторонам на праві спільної часткової власності. \\а.с.8,10-11\\ Будинок, загальною площею 66,1 кв.м, складається з двох частин під літ. А-1, до складу якої входять наступні приміщення: коридор 1-1, площею 3,6 кв.м, сіні-комора 2-1, площею 5,81 кв.м, сіні 1-3, площею 8,7 кв.м, жилі кімнати 1-4, площею 11,0 кв.м та 1-5, площею 5,7 кв.м, кухня 2-2, площею 10,8 кв.м, тамбур І, площею 2,5 кв.м, та під літ. Б-1, до складу якої входять наступні приміщення: тамбур 3-1, площею 3,74 кв.м, кухня 3-2, площею 5,39 кв.м, та жила кімната 3-3, площею 8,87 кв.м. Позивачка [PERSON] є власником ? частки зазначеного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину №3-1421 від 17.10.2001 року після смерті її чоловіка [PERSON] М.Г.\\а.с.7\\ Відповідачка [PERSON] є власником ? частки будинку на підставі рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 04.11.2009 року, відповідно до якого за нею визнано право власності в порядку спадкування після смерті її матері [PERSON] В.Г.\\а.с.14\\ Згідно з повідомленням БТІ м. Маріуполя від 15.06.2010 року та пояснень сторін, розподілу в натурі або домовленості про визначення порядку користування будинком №45 по вул. Гагаріна в м. Маріуполя між власниками не існує. \\а.с.9\\ З пояснень сторін встановлено, що позивачка фактично користується приміщеннями, що належать до частини будинку під літ. А-1, а відповідачка - Б-1. Відповідно до висновків судової будівельно-технічної експертизи від 22.11.2010 року на ідеальну ? частку кожного з власників припадає 33,05 кв.м загальної площі та 27,03 кв.м корисної площі будинку. Розподіл будинку в натурі на ? та ? частки, з відступом від ? частки, а також за фактичним користуванням з дотриманням вимог ДБН «Жилі будівлі. Основні положення» є неможливим./а.с.54-60/ Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~358\~ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Загальна площа приміщень, які позивачка вимагає виділити їй у користування, складає 48,11 кв.м, з них 16,7 кв.м жилої площі (коридор 1-1, площею 3,6 кв.м, сіні-комора 2-1, площею 5,81 кв.м, сіні 1-3, площею 8,7 кв.м, жилі кімнати 1-4, площею 11,0 кв.м та 1-5, площею 5,7 кв.м, кухня 2-2, площею 10,8 кв.м, тамбур І, площею 2,5 кв.м), що перевищує розмір належній їй ідеальної ? частки на 15,06 кв.м загальної площі будинку та навіть вдвічі перевищує розмір жилої площі, яку вона просить залишити у користування відповідачці (жила кімната 3-3, площею 8,87 кв.м). Як встановлено в ході судового розгляду, сторони не досягли згоди щодо володіння та користування спільною частковою власністю, оскільки фактичне користування будинком, яке між ними склалося на час розгляду справи не задовольняє відповідачку та, з пояснень її представників, не надає їй можливості у повному обсязі користуватися належним їй майном. Також сторони не досягли згоди щодо можливості виплати та розміру грошової компенсації за користування позивачкою надлишковою площею, оскільки представники позивачки у судовому засіданні відмовились від відповідної сплати. Запропонований позивачкою варіант визначення порядку користування спірним будинком не відповідає вимогам закону та грубо порушує право власності відповідачки на вільне володіння, користування та розпорядження її майном у відповідності з її часткою у праві спільної часткової власності, тому його встановлення суд вважає неможливим. Жодною зі сторін клопотання щодо проведення експертизи з метою встановлення можливого порядку користування будинком за умови дотримання рівності розміру їх часток у праві спільної власності, а також відповідні позовні вимоги не заявлялись. У звязку з цим суд вважає неможливим відійти від розміру загальної площі, який відповідає частці кожного співвласника у праві спільної часткової власності, тобто позивачці збільшити, а відповідачці суттєво, практично на 45 відсотків, зменшити цю частку, та визначити порядок користування будинком, який вимагає позивачка. Крім цього, суд вважає, що обґрунтованих доводів щодо необхідності виділення позивачці у користування більшої частки будинку, ніж належить їй у праві спільної часткової власності, як самою позивачкою, так і її представниками не наведено. З дослідженої в судовому засіданні інвентаризаційної справи №6162 на домоволодіння №45 по вул. Гагаріна в м. Маріуполі дійсно вбачається, що чоловік позивачки [PERSON] з 1963 року на підставі свідоцтва про право на спадщину став єдиним власником вказаного домоволодіння, яке складалося з одного жилого саманного будинку та однієї жилої саманної прибудови \\а.інв.с.29\\. У наявній в матеріалах справи заяві [PERSON] від 20.05.1964 року дійсно міститься вказівка, що він дарує своїй сестрі прибудову саманну, сарай та сіні до прибудови \\а.інв.с.34\\, та після проведення розрахунку вартості перелічених приміщень було визначено, що вони відповідають ? частці будинку\\а.інв.с.35\\. Однак, за договором дарування від 03.06.1964 року він передає у власність своїй сестрі [PERSON], що є матірю відповідачки, ? частину від цілого домоволодіння №45 по вул. Гагаріна в м. Маріуполі, що складається з одного жилого саманного будинку та однієї жилої саманної прибудови зі всіма надвірними прибудовами без зазначення приміщень або розміру їх загальної площі, які входять саме у цю подаровану частку.\\а.с.12-13, а.інв.с.35\\ Позивачка після смерті свого чоловіка та відповідачка після смерті своєї матері в порядку спадкування також набувають право власності на ? частки домоволодіння без визначення належних до них приміщень, що зазначено у відповідних правовстановлюючих документах та зареєстровано в реєстрі прав на нерухоме майно, з яких вбачається, що на час розгляду справи, спірне домоволодіння належить сторонам на праві спільної часткової власності з визначенням розміру часток кожного. Спору щодо розміру частки кожного у праві спільної часткової власності між власниками не виникало. Встановлений за усною домовленістю колишніх власників або такий порядок користування будинком, що склався між ними історично, не є обовязковим для наступних власників. Заява, на яку посилаються представники позивачки в обґрунтування заявлених вимог, не є правовстановлюючим документом та не може бути підставою для встановлення порядку користування будинком без дотримання розміру часток у праві спільної часткової власності, які визначені між власниками на час розгляду справи. Тимчасова відсутність відповідачки у спірному будинку та проживання за іншою адресою також не є підставою для обмеження прав останньої та виділення у користування меншої частини будинку, ніж відповідає належній їй частці, оскільки відповідно до ч.2 ст. 317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В звязку\~з тим,\~що суд\~прийшов до\~висновку про\~неможливість визначення\~запропонованого позивачкою\~порядку користування\~будинком з\~зазначенням приміщень,\~які виділяються\~кожному власнику,\~сторонами такої\~згоди також\~не досягнуто,\~то позивачка\~та відповідачка,\~як співвласники,\~мають рівні\~права щодо\~володіння,\~користування та\~розпорядження будинком\~в цілому.\~Тому суд\~вважає,\~що вимоги\~про захист\~права власності\~шляхом зобовязання\~відповідачки звільнити\~приміщення сіні-комора\~2-1,\~яке також\~є спільним\~майном,\~задоволенню не\~підлягають,\~оскільки [PERSON]\~має рівні\~з позивачкою\~права щодо\~користування цим\~приміщенням,\~обмеження її\~у здійсненні\~цього права\~буде суперечить\~вимогам законодавства\~та порушувати\~її права\~як співвласника.\~Позивачкою на\~підтвердження того,\~що відповідачка\~своїми діями\~перешкоджає їй користуватися зазначеним приміщенням, у судовому засіданні ніяких доказів не надано. Навпаки, з пояснень сторін встановлено, що відповідачка на протязі тривалого часу у будинку не мешкає та приміщеннями не користується, з технічного плану домоволодіння вбачається, що сіні-комора має два виходи, в тому числі з частини будинку під літ. А-1, якою користується позивачка, з чого можна зробити висновок, що остання має можливість вільно користуватися цим приміщенням, у тому числі звільнити від речей, які зі слів представника відповідачки не мають ніякої матеріальної цінності, та відремонтувати приміщення, якщо вона цього забажає. Оскільки суд відмовляє у задоволені заявленого позову у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачкою, стягненню з відповідачки відповідно до ст.88 ЦПК України не підлягають. На підставі ст. ст. 317, 319, 321, 355, 356, 358, 391 ЦК України,

Outcome: dismissed