Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-27 00:00:00

У листопаді 2010 року позивачі звернулись до суду з позовною заявою про визнання [PERSON] на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України особою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: м. Славутич, Московський кв-л. буд. 11 кв.144. Зазначали, що їм на праві спільної сумісної власності належить житлове приміщення за адресою м.Славутич, Московський квартал, буд.№11, кв.№ 144. Відповідач у справі є колишнім чоловіком позивача [PERSON], шлюб між ними розірвано 15.10.2008 року і з серпня 2009 року [PERSON] у вказаній квартирі не проживає, не користується нею як житлом, не тримає у ній свого майна, не приймає участі в утриманні квартири та оплаті житлово-комунальних послуг за відсутності для цього поважних причин. В судовому засіданні позивач [PERSON].М. просив задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснив, що він разом з іншими позивачами є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS]. В 1997 році [PERSON] вийшла заміж за відповідача і з 1998 року він був зареєстрованим у вказаній квартирі. Оскільки шлюб між ними у 2008 році було розірвано, в серпні 2009 року відповідач забрав свої особисті речі і залишив житлове приміщення. З того часу відповідач у вказаній квартирі не з'являвся, витрат по утриманню житла не ніс і не ставився до нього як до свого житла. З боку позивачів не чинилось ніяких перешкод у користуванні квартирою, тому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. Позивачі [PERSON] і [PERSON] позовні вимоги підтримали, дали суду аналогічні пояснення і просили задовольнити позовні вимоги. Позивач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, письмових заперечень проти позову не подав, клопотання про розгляд справи за його відсутності не направив, про час і місце розгляду справи повідомлявся відповідно до правил ст. 74-76 ЦПК України. За згодою позивачів за правилами ст. 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивачів, допитавши свідків, дослідивши наявні докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10.09.1998 року квартир:; за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON]. [PERSON], [PERSON]. Як вбачається з договорів про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, укладених 05.10.2006 року між КП ЖКЦ та [PERSON], він є відповідальним квартиронаймачем вказаного житлового приміщення. Згідно довідки КП ЖКЦ №2215 від 28.10.2010 р. у спірній квартирі зареєстровано місце проживання [PERSON]- відповідача у справі з 06.11.1998 року. Копією свідоцтва про розірвання шлюбу підтверджено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 15.10.2008 року. Як вбачається з актів від 20.11.2009 року, 20.06.2010 року та 20.10.2010 року відповідач [PERSON] з серпня 2009 року у квартирі за адресою: м.Славутич Московський кв-л, буд..11 кв.144, не проживає, його особистих речей у квартирі немає. Довідкою КП ЖКЦ №2242 від 04.11.2010 року та довідкою Славутицького МВГУ МВС України в Київській області №5259 від 02.11.2010 року підтверджено, що [PERSON] з заявами про перепони у користуванні житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], не звертався. Допитані у суді свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали, що відповідач майже два роки не проживає за адресою: [INFO]. На прохання позивачів вони в різний час оглядали квартиру, але в ній речей відповідача виявлено не було, так само у приміщенні не було і відповідача, про що складались відповідні акти. Згідно статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до ч. 1 СТ..405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 156 цього Кодексу члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За ч. З цієї статті члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. За ч. 4 цієї статті до членів сім'ї власника належать особи, зазначені у ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Як встановлено ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік. якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт не проживання відповідача у спірній квартирі більше року без поважних причин суд вважає встановленим, адже відповідач в житловому приміщенні не з'являється, витрат по його утриманню не несе, в квартирі відсутні його речі, що свідчить про те. що він перестав ставитись до вказаної квартири як до свого житла за відсутності перешкод у користуванні нею. За правилами ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved