Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом і просить зобовязати відповідача, [PERSON] повернути їй самовільно зайняту земельну ділянку по вул. Церковній, 16 у с. Залуква Галицького району. Позивач посилається на ті обставини, що рішенням загальних зборів колгоспу ім. Леніна від 14 квітня 1973 року їй виділена присадибна земельна ділянка площею 0,08 гектара у с. Залуква Галицького району. В подальшому на цій ділянці були збудовані житловий будинок та господарські споруди. Проте у 2008 році відповідач без її дозволу зайняла частину земельної ділянки і на її вимоги про повернення зайнятої частини земельної ділянки не реагує. В даний час вона має намір виготовити державний акт про право власності на землю, проте не може цього зробити через спір з відповідачем про порушення її права користування земельною ділянкою. Ухвалою Галицького районного суду від 19 жовтня 2010 року до участі у справі як співвідповідач залучено [PERSON]. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала і пояснила, що в даний час внаслідок порушення відповідачами її права користування земельною ділянкою, розмір земельної ділянки значно зменшився в порівнянні з тим, який повинен перебувати у її (позивача) користуванні згідно акту відводу. Спірною частиною земельної ділянки користувалася [PERSON], але з дозволу її (позивача) батьків. При цьому Залуквянська сільська рада не вирішила даного земельного спору, а на її заяви дає формальні відписки. Працівниками землевпорядної служби проводилися обміри на місці, але будь - яких рішень не приймалося. Просить позов задовольнити Відповідачі позову не визнали і пояснили, що у користуванні [PERSON] Я перебувала земельна ділянка, площею 0,13 гектара, якою в даний час вони користуються. Межі земельної ділянки не змінювалися і після смерті [PERSON] Я вони продовжують користуватися такою ж земельною ділянкою. Жодних дій по захопленню частини земельної ділянки позивача вони не вчиняли, а тому вважають її претензії надуманими, і позовні вимоги безпідставними. Вислухавши в судовому засіданні доводи сторін та показання свідків, а також дослідивши представлені сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають. Судом встановлено, що сторони є суміжними землекористувачами у с. Залуква Галицького району. При цьому позивач є власником житлового будинку по вул Церковній, 16 у с. Залуква і користується земельною ділянкою за вказаною адресою яка була виділена у 1973 році її батькові [PERSON] для будівництва житлового будинку Відповідач [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] житловий будинок та господарські споруди по вул. Січових Стрільців, 14 у с. Залуква Галицького району і користується за вказаною адресою земельною ділянкою, площею 0,13 гектара. Наведені факти підтверджуються: поясненням в судовому засіданні сторін; Свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданим 05 вересня 2000 року на імя [PERSON]; Актом відводу земельної ділянки та розбивки будівель і споруд від 12 лютого 1973 року та планом забудови земельної ділянки; архівним витягом з протоколу №7 засідання виконавчого комітету Залуквянської сільської Ради народних депутатів від 18 квітня 1973 року про надання [PERSON] дозволу на будівництво житлового будинку; Свідоцтвом по право на спадщину за заповітом ВСЕ №171504, вданим державним нотаріусом Галицької районної державної нотаріальної контори 19 вересня 2005 року; довідкою Залуквянської сільської ради №726 від 18 жовтня 2010 року; схемою земельної ділянки [PERSON]. Відповідно до показань в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], батькові позивача виділено земельну ділянку, якою в даний час користується позивач. У 1992 році поводилася інвентаризація земель, на підставі якої було закріплено земельні ділянки за користувачами по фактичному стану та зі слів самих землекористувачів. Також у грудні 1993 року було прийнято рішення про передачу користувачам земельних ділянок у приватну власність. Крім цього свідок [PERSON] пояснив, що сторони сплачують земельний податок з розрахунку площ, які перебувають у їхньому фактичному користуванні. При цьому потягом 18 років будь - яких конфліктів з приводу суміжного землекористування не було. Згідно рішення Залуквянської сільської Ради народних депутатів від 26 грудня 1993 року [PERSON] передано у приватну власність присадибну земельну ділянку площею 0,13 гектара. Як вбачається із схеми розміщення земельних ділянок [PERSON], [PERSON] та [PERSON] площа земельної ділянки яка перебуває у фактичному користуванні відповідачів становить 1350 метрів квадратних. Позивач разом із своєю матірю [PERSON] користуються земельною ділянкою загальною площею 0,10 гектара по вул. Церковній у с. Залуква Галицького району. Тобто в ході обмірів було встановлено, що площа земельної ділянки, якою фактично користуються відповідачі, відповідає розмірам, зазначеним у облікових документах. Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам. Згідно ст. З Цивільного процесуального кодексу України особа вправі в порядку, визначеному ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Також згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх доводів або заперечень. В судовому засіданні не встановлено порушення відповідачами прав чи законних інтересів позивача з приводу володіння та користування земельною ділянкою. При цьому земельна ділянка, яка перебувала у користуванні [PERSON], згідно рішення від 26 грудня 1993 року, передана їй у приватну власність. Тому позовні вимоги є безпідставними і не підлягають до задоволення. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 152, 158, 212 Земельного кодексу України та

Outcome: dismissed