Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом , уточнивші позовні вимоги , просить постановити рішення , яким провести розподіл майна між нею та відповідачем [PERSON] наступним чином : стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію в сумі 8432 грн. в рахунок вартості належної їй 1/2 частини транспортних засобів , які є їх з відповідачем спільною сумісною власністю; стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію в розмірі 39216 грн. 50 коп. в рахунок вартості належної їй 1/2 частини товару , описаного в акті опису від 21 березня 2006 року; стягнути з відповідача на її користь 8000 грн. - 1/2 частину грошового внеску на рахунку відповідача № [NUMBER] у Болградському відділенні «[PERSON] [PERSON]»; визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по вул. А.Хрістєва, 41-43 в м.Болград Одеської області. Позивачка посилається на те, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 1975 року по листопад 2005 року. Під час знаходження в зареєстрованому шлюбі вони з відповідачем разом займались підприємницькою діяльністю, мали значні доходи. За цей період ними були придбані за спільні кошти таки транспортні засобі: автомобіль [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], грузовий причіп марки СМЗ 832501 державний номер [NUMBER]. Згідно висновків експерта, що маються в матеріалах справи, загальна вартість цих транспортних засобів складає 16864 грн., відповідно вона має право на грошову компенсацію вартості 1/2 частини цих транспортних засобів в сумі 8432 грн. Також за спільні кошти нею та відповідачем в період шлюбу був придбаний товар для зайняття підприємницькою діяльністю на загальну суму 78433 грн., вартість якого підтверджується висновком експерта № 18/2 від 27.07.2006 року ; вона має право на грошову компенсацію 1/2 частини вартості цього товару. 22 липня 2005 року на рахунок відповідача у Болградському відділенні «[PERSON] [PERSON]»надйшла грошова сума в розмірі 160000 грн. як оплата за будівельні матеріали від дитячого садка с .Оксамитне Болградського району. Ці будівельні матеріали були придбані нею та відповідачем за спільні кошти і тому вона має право на 1/2 частину від цієї грошової суми, тобто 8000 грн. 11 лютого 2000 року відповідач на їх спільні кошти, отримані від зайняття підприємницькою діяльністю придбав 3/4 частини житлового будинку , розташованого по вул. Асена Хрістєва 41-43 в м.Болград. Хоча будинок і був придбаний за їх спільні з відповідачем кошти, договір купівлі продажу цього будинку був оформлений на імя батька відповідача [PERSON]. На земельній ділянці , відведеній під будівництво зазначеного житлового будинку, вони з відповідачем побудували господарські будівлі літера «В», «Г», «Д», «Е», «Ж», а також у 2003 році розвалили старий житловий будинок літера «А»та побудували новий житловий будинок. Всі будівельні роботи з будівництва вказаних господарських будівель та житлового будинку літера «А»були проведені під час знаходження її та відповідача в зареєстрованому шлюбі і лише за їх спільні з відповідачем кошти, які були ними отримані від зайняття підприємницькою діяльністю; батько відповідача [PERSON] участі в будівництві не приймав ні власною працею, ні коштами. Крім того, 1/4 частину цього житлового будинку відповідач [PERSON] викупив у її власника [PERSON] також за їх спільні з відповідачем кошти , але договір купівлі продажу у встановленому законом порядку укладений не був.Оскільки фактично зазначений будинок був придбаний , а також всі будівельні роботи в будинку були проведені за іх спільні сумісні з відповідачем кошти в період знаходження в зареєстрованому шлюбі, вона вважає що придбала право власності на 1/2 частину цього будинку. [PERSON] позов визнав частково, пояснив, що з позивачкою вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1975 по 2003 рік, в 2003 році шлюб між ним та позивачкою було розірвано рішенням суду, але зареєстроване розірвання шлюбу в органах РАЦС було лише в 2005 році. Фактично вони з позивачкою припинили спільне проживання в 2000 році. За спільні з позивачкою кошти в період сумісного проживання ними були придбані автомобіль [NUMBER] та автомобіль [NUMBER]. Інші транспортні засоби - автомобіль [NUMBER] і грузовий причіп марки СМЗ 832501 державний номер [NUMBER] були придбані ним вже після припинення спільного проживання з позивачкою за його особисті кошти. Він згоден сплатити на користь позивачки 1/2 частину вартості автомобілю М 21412-01 та автомобілю ГАЗ 3307. Вважає, що автомобіль ЗІЛ 130 та причіп СМЗ розподілу не підлягають. Відповідач також визнав , що частина майна на суму 4120 грн. 30 коп. , переліченого в звіті експерта № 18/2 від 27.07.2006 року була придбана ним та позивачкою за спільні кошти під час перебування в зареєстрованому шлюбі і не заперечує проти її розподілу. Інша частина майна (товару), перелічена в цьому звіті , була придбана ним вже після розірвання шлюбу з позивачкою, про що у нього маються відповідні документи і ця частина майна розподілу не підлягає. Крім того , частина переліченого в звіті майна належить [PERSON] Гроші в сумі 16000 грн. поступили на його рахунок у Болградському відділенні «[PERSON] [PERSON]»22 липня 2005 року як кредитні кошти згідно кредитного договору , укладеного між ним та ВАТ «[PERSON] [PERSON]»21 липня 2005 року, тобто після розірвання шлюбу з позивачкою, тому позивачка не може претендувати на ці гроші. 3/4 частини житлового будинку по вул. Асена Хрістєва, 41-43 були придбані його батьком [PERSON] за його власні кошти . Всі будівельні роботи були проведені в цьому будинку ним та його батьком вже після припинення спільного проживання з позивачкою за власні кошти його особисто та його батька. Позивачка ніякого відношення до купівлі та будівництва зазначеного будинку та господарських будівель при ньому не має. 1/4 частина цього будинку по теперішній час належить [PERSON] Тому вимоги позивачки щодо визнання за нею права власності на 1/2 частину цього будинку є безпідставними. [PERSON] предявив зустрічний позов та просив провести розподіл майна , описаного в акті опису від 23 січня 2006 року , виділивші йому у власність 1/2 частину цього майна, посилаючись на те, що це майно було придбане ним та позивачкою за спільні сумісні кошти під час знаходження в зареєстрованому шлюбі.. [PERSON] зустрічний позов визнала частково , не заперечує проти розподілу майна, описаного в акті опису від 23 січня 2006 року , за виключенням майна , яке вона придбала вже після розірвання шлюбу зі [PERSON] , а також майна , яке є невідємною частиною домоволодіння по вул. Дружба,22 в м.Болград Одеської області. Перелік цього майна [PERSON] зазначила в своєму письмовому запереченні на а.с.131 том.1. Суд вважає, що як первинний позов , так і зустрічний позов підлягають частковому задоволенню . Відповідно до ст.. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до вимог ст.. 70 ч.1 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Сторони раніше перебували в зареєстрованому шлюбі, їх шлюб був зареєстрований 30 серпня 1975 року Болградським районним відділом ЗАЦС Одеської області (а.с.6 том.1). Розірвано шлюб між сторонами 22 липня 2005 року в ораганах РАЦС на підставі рішення Болградського районного суду від 14 березня 2003 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.19 том.1) та копією рішення суду (а.с.168 том 2). Судом встановлено, що в період знаходження в зареєстрованому шлюбі з 1975 по 22 липня 2005 року сторонами були придбані таки транспортні засоби : - автомобіль [NUMBER] . Цей автомобіль як встановлено судом був придбаний сторонами у [PERSON] в 1995 році . Договір купівлі продажу цього автомобілю у встановленому законом порядку укладений не був , але в судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав факт купвілі цього автомобілю в 1995 році за їх спільні з позивачкою кошти . Цей факт підтвердив також свідок [PERSON], який був допитаний за місцем свого проживання Подільським районним судом м.Київа (а.с.80-86 том.2). Вартість цього автомобілю згідно висновку автотоварознавчої експертизи № Ю-04/07 від 14 липня 2006 року складає 1762 грн. (а.с.116-117 том.1), - грузовий автомобіль [NUMBER] був придбаний у 1995 році, що підтверджується поясненнями сторін та копією свідоцтва про реєстрацію цього транспортного засобу, виданого 3 березня 1995 року (а.с.108 том.1). Згідно висновку автотоварознавчої експертизи № Ю-02/01 від 20 січня 2006 року вартість цього автомобілю складає 4034 грн. (а.с.30-31 том.1), - автомобіль [NUMBER] був придбаний у 2003 році , що підтверджується поясненнями сторін та копією свідоцтва про реєстрацію цього транспортного засобу , виданого 28 серпня 2003 року (а.с.108 том.1). Згідно висновку автотоварознавчої експертизи № Ю-01/01 від 20 січня 2006 року варітсть цього транспортного засобу складає 8801 грн. (а.с.32-33 том.1), - грузовий причіп марки СМЗ 832501 державний номер [NUMBER] був придбаний у 2004 році, що підтверджується поясненнями сторін та копією свідоцтва про реєстрацію цього транспортного засобу, виданого 29 лютого 2004 року (а.с.108 том.1). Згідно висновку автотоварознавчої експертизи № Ю-03/01 від 20 січня 2006 року вартість цього транспортного засобу складає 2267 грн. 78 коп.(а.с.28-29 том.1). Суд вважає , що ці транспортні засоби підлягають розподілу між сторонами в рівних частках. Тверждення відповідача [PERSON] про те, що автомобіль ЗІЛ 130 та причіп СМЗ він придбав вже після припинення спільного проживання з позивачкою, суд вважає недоведеним. З наданих сторонами доказів та з допиту в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] неможливо обєктивно встановити з якого часу сторони припинили спільне проживання , оскільки ці докази та пояснення свідків є дуже протилежними та суперечливими .За таких обставин суд доходить висновку про необхідність розподілу між сторонами майна , яке було придбане до моменту розірвання шлюбу між сторонами в органах РАЦС , тобто до 22 липня 2005 року. Відповідно до ст. 44 Кодексу України про шлюб та сімю, який діяв до 1 січня 2004 року, шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах запису актів громадянського стану. Тому шлюб , який було розірвано між сторонами рішенням Болградського районного суду від 14 березня 2003 року вважається припиненим з моменту реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС 22 липня 2005 року. Оскільки зазначені транспортні засоби тривалий час знаходяться у відповідача [PERSON], він користується цими транспортними засобами, а крім того позивачка [PERSON] не є водієм, не займається на теперішній час підприємницькою діяльністю, є інвалідом другої групи , суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини цих транспортних засобів . Зазначені транспортні засоби оцінені згідно висновків автотоварознавчих експертиз на загальну суму 16864 грн. , відповідно на користь позивачки підлягає стягненню грошова компенсація в сумі 8432 грн. Судом встановлено, що сторонами під час перебування в зареєстрованому шлюбі за спільні сумісні кошти було придбане майно , яке зазначено в висновку товарознавчої експертизи № 18/2 від 27 липня 2006 року на загальну суму 4081 грн. 30 коп.(а.с.111-113 том.1). Цей факт визнав в судовому засіданні відповідач [PERSON] Інше майно , перелічене в цьому звіті на загальну суму 72975 грн. 30 коп. та в звіті товарознавчої експертизи № 17/2 від 27 липня 2006 року на суму 1237 грн. (а.с.114-115 том.1) розподілу між сторонами не підлягає. Відповідач [PERSON] надав суду відповідні документи накладні , з яких вбачається , що зазначене майно було придбане ним в звязку з зайняттям підприємницькою діяльністю вже після розірвання шлюбу з позивачкою, тобто після 22 липня 2005 року (а.с.118-130 том.1). Відповідач [PERSON] є субєктом підприємницької діяльності фізичною особою , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію його як підприємця (а.с. 165 том 2). Твердження позивачки [PERSON] про те, що зазначене майно на загальну суму 74212 грн. 30 коп. було придбане нею та відповідачем за спільні кошти під час сумісного проживання є безпідставним, оскільки позивачка доказів про це суду не надала. Вимоги позивачки [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь 8000 грн. 1/2 частини грошового внеску на рахунку № [NUMBER] у Болградському відділенні «[PERSON] [PERSON]»задоволенню не підлягають. Судом встановлено , що гроші в сумі 16000 грн. поступили на вказаний рахунок відповідача [PERSON] 22 липня 2005 року як кредитні кошти за кредитним договором № 014/0040/82/33164 від 21 липня 2005 року , укладеним між відповідачем [PERSON] та АППБ «Аваль»( нині «[PERSON] [PERSON]»). Відповідно погашення кредиту та сплату відсотків за користування кредитом проводив відповідач [PERSON] Цей факт підтверджується копією кредитного договору № 014/0040/82/33164 від 21 липня 2005 року (а.с. 134-139 том.2), інформацією Болградського відділення ВАТ «[PERSON] [PERSON]»від 6 грудня 2010 року (а.с.142 том.2).Оскільки зазначені кредитні кошти в сумі 16000 грн. були отримані відповідачем [PERSON] фактично вже після припинення шлюбу з позивачкою та саме він здійснював погашення кредиту та сплату відсотків за кредитом вже після припинення шлюбу з позивачкою , суд вважає , що зазначена сума не підлягає розподілу між сторонами. Не підлягають задоволенню і вимоги позивачки [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарсько побутовими будівлями, розташованого по вул. Асена Хрістєва, 41 43 в м.Болград Одеської області. 3/4 частини цього будинку згідно договору купівлі продажу від 11 лютого 2000 року , посвідченого Болградською райдержнотконторою по реєстру за № 783 належать на праві власності [PERSON] , який помер 15 січня 2006 року (а.с. 167 том 2). Після своєї смерті [PERSON] все належне йому на день смерті майно заповів відповідачу [PERSON], що підтверджується копією заповіту (а.с. 166 том 2) . Позивачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що про зазначений договір купівлі продажу 3/4 частин будинку на імя батька відповідача [PERSON] [PERSON] вона дізналася ще в 2000 році через 2-3 місяці після укладення цього договору та його нотаріального посвідчення , але у встановленому законом порядку цей договір вона не оспорила, оскільки на той час проживала з відповідачем [PERSON] однією сімєю та довіряла своєму чоловікові. Таким чином позивачка пропустила строк позовної давності для звернення до суду з позовом про визнання зазначеного договору купівлі прождажу недійсним , передбачений ст. 257 ЦК України. Крім того, позивачка не ставить питання про визнання цього договору недійсним. Таким чином на час постановлення цього рішення 3/4 частини зазначеного будинку належать на праві власності [PERSON] , а після його смерті відповідач [PERSON] є спадкоємцем цієї частини будинку за заповітом. 1/4 частина житлового будинку по вул. Асена Хрістєва, 41-43 в м.Болграді належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим Болградською райдержнотконторою 15 вересня 1997 року по реєстру за № 3904 (а.с. 88 том.1). Твердження позивачки [PERSON] про те, що ця частина будинку була в 2003 році викуплена у [PERSON] нею та відповідачем [PERSON] за спільні кошти будь якими обєктивними доказами не підтверджено. Відповідач [PERSON] і третя особа [PERSON] цей факт заперечують, будь-яки докази щодо купвілі продажу цієї частини будинку відсутні . Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства , що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок »зазначено наступне. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність»у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки , збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах ( за договором купівлі продажу, міни, дарування, за правом спадкування). Оскільки згідно з ст. 6 Земельного Кодексу України і ст. 14 Закону України «Про власність»земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у довічне успадковане володіння, участь інших осіб у будівництві не створює для них права власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачене законом. Згідно ст. 16 і 17 Закону України «Про власність»таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок в звязку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сімї жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Інші особи , яки брали участь у будівництві жилого будинку ( його купвілі) не на підставі угоди про створення спільної сумісної власності, яке відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно. Закон України «Про власність»діяв до 1 січня 2004 року. З 1 січня 2004 року набрав чинності новий Цивільний Кодекс України, відповідно до ст. 331 ч.1,2 якого право власності на нову річ , яку виготовлено(створено) особою , набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом; особа яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі; право власності на новостворене нерухоме майно ( житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва ( створення майна), а у передбачених законом випадках з моменту його прийняття до експлуатації. З аналізу наведених законодавчих норм слідує , що позивачка, стверджуючі , що вона не безоплатно приймала участь власною працею та коштом в будівництві господарських будівель літера «В», «Г», «Д», «Е», «Ж»та житлового будинку літера «А»за адресою: м.Болград, вул. Асена Хрістєва, 41-43, мала право вимагати не визнання за нею права власності на житловий будинок і господарські будівлі, а на відшкодування своїх затрат на купівлю будинку, його будівництво та будівництво господарських будівель. Але, незважаючі на надану судом можливість уточнити свої позовні вимоги в цій частині, позивачка все одно вимагає визнання за нею саме права власності на 1/2 частину цього будинку та господарських будівель. Крім того, позивачка доказів про те, яку саме суму грошових коштів вона внесла на придбання спірного будинку, які саме затрати та в якому розмірі вона понесла на будівництво зазначеного будинку не надала. Посилання позивачки на те, що зазначений житловий будинок є спільною сумісною власністю її та відповідача [PERSON], в звязку з тим, що цей будинок був придбаний , а потім перебудований під час їх знаходження в зареєстрованому шлюбу за спільні кошти - є безпідставним. Як встановлено судом з правовстановлюючих документів, що маються в матеріалах справи , зазначений житловий будинок не належав як на час його купвлі , так і на час проведення перебудови та будівництва господарських будівель ні позивачці [PERSON] , ні відповідачу [PERSON] , а належав батькові відповідача [PERSON], який помер 15 січня 2006 року. Тому вимоги позивачки про розподіл цього будинку та визнання за нею права власності на 1/2 його частину як спільного сумісного майна подружжя є необгрунтованим та суперечить нормам діючого законодавства. Доказів про те, що зазначений житловий будинок був придбаний, а потім перебудований з метою набуття на нього спільної сумісної власності позивачки [PERSON], відповідача [PERSON] та його батька [PERSON] позивачка не надала . Договір між ними про право спільної сумісної або часткової власності на цей будинок не укладався. Будь-яких інших доказів, про те, що власник будинку [PERSON] при житті надав згоду на придбання цього будинку у спільну власність зазначених осіб, позивачка також не надала. Зустрічний позов [PERSON] про розподіл майна подружжя також підлягає частковому задовленню. Судом встановлено, що під час знаходження в зареєстрованому шлюбі за спільні кошти сторони придбали майно, яке описане в акті опису та арешту майна серія АП № 450191 від 23 січня 2006 року на загальну суму 4360 грн. (а.с. 37-41 том.1). Цей факт не заперечували в судовому засіданні обидві сторони. Суд доходить висновку , що майно , зазначене позивачкою [PERSON] на а.с. 131 том. 1 на суму 2190 грн., а саме килим розміром 2х3 чорвоного кольору вартістю 80 грн., килим на підлогу коричнього кольору -40 грн., тюль розміром 2.5х2.5 білого кольору -15 грн., стінка меблева коричнього кольору 1000 грн., тюль білого кольору розміром 2.5х3м.- 30 грн., диван красного кольору - 150 грн., 2 подушки 40 грн., люстра білого кольору з 5-ти плафонів 50 грн., люстра білого кольору 20 грн., покривало жовто - коричнього кольору 50 грн., тюль білого кольору розміром 2.5х3 м. 10 грн., палас коричнього кольору розміром 3х4 м. 50 грн., 4 штори жовтого кольору розміром 2,5х0.8 м. 40 грн., 2 штори жовтого кольору розміром 2.5х1.2 м. 30 грн., тюль білого кольору розміром 3х2.5 м. 25 грн., стіл полірований коричнього кольору 50 грн., дві коврові доріжки розміром 1.5х2м. зеленого кольору 40 грн., два простирадла 40 грн., покривало жовтого кольору 30 грн., кровать полуторна 400 грн. - не підлягає розподілу між сторонами, оскільки позивачка надала письмові докази про те, що це майно було придбане нею вже після розірвання шлюбу з відповідачем, тобто після 22 липня 2005 року (а.с. 132-135 том.1). Не підлягають розподілу також ванна чугунна білого кольору вартістю 150 грн., унітаз білого кольору 50 грн. та раковіна «тюльпан»білого кольору 100 грн., які є невідємною частиною житлового будинку по вул. Дружба,22 в м.Болграді, що належить на праві власності позивачці [PERSON] , та кровать полуторна коричнього кольору вартістю 400 грн. , яка була відремонтована позивачкою та приведена в належний стан після розірвання шлюбу з відповідачем . Разом з тим є безпідставним твердження позивачки про те, що не підлягає розподілу таке майно: письмовий стіл коричнього кольору вартістю 50 грн. та газова плита «Брест» вартістю 250 грн., оскільки це майно придбане сторонами під час шлюбу та є їх спільною сумісною власністю, про що обидві сторони пояснили в судовому засіданні. Оскільки майно , яке описане в акті опису та арешту майна серія АП № 450191 від 23 січня 2006 року на суму 4360 грн. знаходиться у позивачки [PERSON] за адресою її проживання [INFO] та вона тривалий час користується цим майном, суд вважає можливим при розподілі майна між сторонами це майно залишити позивачці. Разом з тим майно , описане в висновку товарознавчої експертизи № 18/2 від 27 липня 2006 року на загальну суму 4120 грн. 30 коп. знаходиться у відповідача , він користується цим майном, тому це майно суд вважає за необхідне залишити відповідачу.

Outcome: partial