Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-28 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися із зустрічним позовом до Банку про відшкодування надмірно стягнутих коштів за строковим кредитним договором в сумі 2694 грн. 05 коп., 1787 грн. 80 коп. штрафних санкцій, моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що Банк на порушення умов договору та вимог чинного законодавства, самостійно стягнув з розрахункового рахунку поручителя [PERSON] на дострокове погашення кредиту 24 677 грн.78 коп. В судовому засіданні позивачі підтримали свої вимоги. Стверджували, що Банк не мав права розпоряджатися коштами поручителя без згоди останнього. Окрім цього Банк незаконно нарахував штрафні санкції. Від неправомірних дій Банка [PERSON] зазнав матеріальних витрат та немайнову шкоду, яка у грошовому еквіваленті складає 10 000 грн. У подальшому просили справу розглядати за їх відсутністю, вимоги підтримали. Представник Банка просив первісний позов залишити без розгляду, зустрічний позов не визнав. Пояснив, що позичальник [PERSON] допустив заборгованість за укладеним кредитним договором, а тому розрахунок та нарахування відсотків за користування простроченим кредитом здійснюється за кожний календарний день. Заборгованість була погашена 10.02.2010. При укладанні кредитного договору сторони дійшли згоди по всіх його умовах, поручитель [PERSON] відповідає перед Банком за виконання боржником своїх обов»язків. Вважає зустрічний позов безпідставним, просив відмовити в його задоволенні. Вислухавши пояснення представника Банку, дослідивши матеріали справи, судом встановлені обставини, які відповідають цивільним правовідносинам. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог. 12.05.2008 між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір № 226677- СІНЮ про надання останньому кредиту в розмірі 45 000 грн., що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до договору поруки №226677-СЯЕО ВІД 12.05.2008 [PERSON] з метою забезпечення умов наведеного кредитного договору, поручився перед Банком нести відповідальність у випадку невиконання [PERSON] своїх зобовязань за наведеним договором кредиту. З наданих Банком доказів видно, що [PERSON] несвоєчасно погашав заборгованість по кредитному договору у звязку із чим у нього виникла заборгованість, починаючи з 17.01.2009 року, (а.с.63,64). Станом на 21.12.2009 заборгованість [PERSON] по наведеному кредитному договору складала 359 грн. Останній цю суму заборгованості визнав та сплатив її 4.02.2010 .(а.с. 28,29). З копії меморіального ордеру №1 від 11.12.2009 вбачається, що з розрахункового рахунку підприємця [PERSON] Банк, без згоди останнього, самовільно списав 24 677 грн.78 коп., покликаючись на договір поруки № 226677- сгесі від 12.05.2008 року. Суд вважає, що таки дії Банку не відповідають умовам договору поруки та порушують права власника грошових коштів [PERSON]. Так зі змісту цього договору поруки вбачається, що його укладено між фізичною особою [PERSON] і Банком, за яким [PERSON] поручився відповідати за виконання [PERSON] умов кредитного договору № 226677-СЫШ. Окрім цього, п.4 договором поруки передбачено, що боржник і поручитель відповідають перед Банком, як солідарні боржники. У випадку невиконання [PERSON] умов договору Банк направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного обов»язку. Доказів того, що [PERSON] отримав вимогу Банку останній суду не пред¬ставив. Поручитель повинен був виконати обов»язки боржника впродовж 5 календарних днів після отримання такої вимоги.. Таким чином на порушення згаданих умов договору Банк жодних письмових вимог [PERSON], як поручителю не надіслав. Без офіційного попередження про наявність заборгованості у [PERSON] безпідставно списав з розрахункового рахунку підприємця [PERSON], який не є поручителем, 24677 грн. 78 коп.(ах.46). і Відповідно до ч.І ст.316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке воно здійснює відповідно до закону за своєю волею. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.(Ст.41 Конституції України,ст.ст. 317, 321 ЦК України). Частиною 3 ст. 1066 ЦК України Банку заборонено використання грошових коштів клієнта. Згідно із ч.З ст.386 ЦК України, власник, права якого порушені мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Відшкодування моральної шкоди передбачено і п.4 ст. 611 ЦК України. З огляду на наведені обставини, суд дійшов висновку, що від самовільного розпорядження Банком грошима [PERSON], останній зазнав моральної шкоди, яку суд оцінює в сумі 7000 грн., виходячи з кратності встановленого законом розміру мінімальної І заробітної плати. При цьому суд враховує, що порушені конституційні права [PERSON], розмір суми, яка була списана, позбавлення можливості користування цими коштами, які мають значення для його сім»ї, малого бізнесу та інше, а також ту обставину, що ця сума не лише не була повернута останньому, а навіть після її списанні Банк, 17.12.2009 звернувся до суду із позовом до [PERSON] і [PERSON] про стягнення з останніх заборгованості за кредитним договором в сумі 32543 грн. 73 коп. Лі Разом з тим, твердження [PERSON] про стягнення з Банку 2694 грн. 05 коп. та 1787 грн. 80 коп. штрафних санкцій є неґрунтовними оскільки, останній жодних розрахунків, з яких він виходив, суду не надав. Зі змісту ч.І ст.60 ЦПК України вбачається, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, [PERSON] своїм правом не скористався, належних доказів суду не представив. Судом також враховується принцип змагальності та диспозитивності судочинства. З огляду на наведене,

Outcome: partial