Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-19 00:00:00

17.02.2011 року ТОВ МРІЯ-2звернулось з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що ТОВ МРІЯ-2є орендарем гуртожитку по вул. Радісній, 7 в м. Одесі із правом вселення, виселення, переселення мешканців. В 1990 році працівниками гуртожитку відповідачеві було дозволено користуватися ліжко-місцем у спірному приміщенні. Відповідач, зареєстрував у встановленому законом порядку гуртожиток по Радісній, 7 в м. Одесі як місце свого проживання, однак без поважних причин спірним житлом не користувався, за вказаною адресою не проживав, в ТОВ МРІЯ-2не працював. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином. Зясувавши обставини справи та наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 127 ЖК України гуртожитки використовуються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, інших громадян на період роботи або навчання. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету згідно до ч.1 ст.128 ЖК України. Єдиною підставою для вселення на надану жилу площу є ордер. Жиле приміщення зберігається при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім*ї відповідно до ст.71 ЖК України протягом шести місяців та понад зазначений строк у випадках, встановлених ч.3 ст. 71 цього Кодексу. Внаслідок відсутності особи понад встановлені строки суд в порядку ст. 72 ЖК України може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В судовому засіданні встановлено, що гуртожиток, розташований в м.Одесі по вул. Радісній, 7 знаходиться на балансі КП ДЕЗ Малиновське Одеської міської Ради. 15.12.2004 року балансоутримувачем та позивачем був укладений договір оренди спірного гуртожитку за № 31, а відповідно до додаткової угоди від 1.02.2009 року ТОВ МРІЯ-2надано право самостійно вирішувати питання повязані із вселенням, виселенням, переселенням мешканців приміщення, а також виконувати інші дії відносно гуртожитку згідно із законодавством. Як вбачається з пояснень представника позивача в судовому засіданні в 1990 році працівниками гуртожитку відповідачеві було дозволено користуватися ліжко-місцем у спірному приміщенні. За довідкою [PERSON] України в Одеській області від 29.12.2010 року 27.07.1990 року відповідач зареєстрував у встановленому законом порядку спірний гуртожиток як місце свого проживання. З 1990 року, однак, відповідач спірним житлом не користується, оплату за проживання у гуртожитку не здійснює. За фактом відсутності [PERSON] за вищевказаною адресою з названого часу були затверджені акти комісії ТОВ МРІЯ-2 від 3.11.2010 року, 11.03.2011 року,12.05.2011 року, складена довідка від 9.02.2011 року, затверджена директором та головним бухгалтером ТОВ МРІЯ-2. Вищевикладені обставини підтверджуються також показаннями допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] Поважної причини відсутності відповідача за місцем свого проживання понад шість місяців судом не встановлено. З позовом про вселення [PERSON] не звертався. Оскільки відповідно до Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україніреєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації, суд вважає можливим визнати відповідача таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням внаслідок його відсутності за місцем проживання понад встановлені законом строки.

Outcome: approved