Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-16 00:00:00

30 вересня 2010 року позивач звернулась з позовом до відповідача про стягнення заробітної плати та вихідної допомоги у зв»язку з порушенням законодавства про працю, стягнення моральної шкоди . Посилалась на те, що вона працювала у відповідача на посаді заступника головного бухгалтера. У зв»язку з порушенням трудового законодавства та ЗУ « Про оплату праці » вона 20 квітня 2010 року подала заяву про звільнення її з займаної посади з підстав, передбачених ч. З ст. 38 КЗпП України, але піддавшись психологічному тиску керівника, була вимушена 21 квітня 2010 року написати заяву про звільнення її з роботи за власним бажанням з 22 квітня 2010 року . 22 квітня 2010 року вона була звільнена з роботи за власним бажанням. Посилалась на те, що оскільки причина звільнення її з роботи було пов»язане з порушенням відповідачем трудового законодавства та колективного договору, їй повинні виплатити вихідну допомогу у розмірі 3-х середньомісячних заробітних плат, що складає 9 827 грн. 64 коп. Посилалась також на те, що з 1 червня 2009 року їй невірно нараховували заробітну плати, оскільки наказ відповідача про зміну оплати праці є незаконним, то відповідач повинен їй виплатити не донараховану заробітну плату у сумі 19 347 грн. 16 коп. Зазначала також, що їй не надавалась додаткова відпустка. Зазначені порушення вимоги трудового законодавства спричинили їй моральні страждання та вона оцінює моральну шкоду в 5 000 грн. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав, що викладені в позовній заяві. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Пояснив , що на підприємстві дотримуються вимог трудового законодавства . Всі виплати по заробітній платі позивачеві проведені правильно, звільнення з роботи позивача відбулося за власним бажанням і жодних винних дій, які б спричинили позивачеві моральні страждання та моральну шкоду відповідач не допустив. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Як встановлено в судовому засіданні, позивач була звільнена з роботи на підставі її особистої заяви про звільнення з роботи за власним бажанням з 22 квітня 2010 року, відповідно до наказу № 79 від 22.04.2010 року. Зазначений наказ позивач не оскаржувала, погодилась з ним , він є дійсним на час розгляду справи, а отже позовні вимоги про стягнення з відповідача вихідної допомоги в сумі 9 827 грн. 64 коп. не можуть бути задоволені, оскільки підстав для нарахування та виплати такої допомоги немає. Стаття 44 КЗпП України має вичерпний перелік підстав для виплати вихідної допомоги, до яких підстави, з яких була звільнена позивач, не входять. Наказом № 135 від 31 травня 2009 року у відповідача був введений вдію штатний розпис на 2009 рік , яким з 1 червня 2009 року була змінена система оплати праці на підприємстві. Зазначений наказ позивачем не оскаржувавя, є дійсним на час розгляду справи. В судовому засіданні позивач пояснила, що враховуючи діючу систему оплати праці у відповідача, заборгованості по заробітній платі перед нею немає. Отже позовні вимоги пр. стягнення недоплаченої заробітної плати у сумі 19\~347 грн. 16 коп. не можуть бути задоволені. Не вбачає суд і підстав для стягнення моральної шкоди, оскільки позивач не надала суду жодного доказу в підтвердження заподіяння такої шкоди діями відповідача. Оскільки позивач при пред»явленні позову до суду звільнена від сплати судового збору, то відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України витрати по справі необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed