Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-31 00:00:00

16 березня 2011 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди з відповідача в розмірі 70 000.00 грн., посилаючись на те. що 17 років трудового стажу вона відпрацювала в особливо шкідливих та небезпечних умовах праці. ГІри цьому, несприятливі та шкідливі умови праці призвели до професійного захворювання. В судове засідання позивач не з'явилася, надіслал суду заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просила позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, надіслала суду заяву, в якій позов визнала частково, не заперечувала проти задоволення позову з сумою відшкодування в розмірі 5000.00 грн. та просила розглядати справу за її відсутності. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку про те. що позов підлягає частковому задоволенню. Позивач з 22.09.1993 року по 29 серпня 2010 року перебувала в трудових правовідносинах з відповідачем, що об'єктивно підтверджується копією трудової книжки (а.с.9-10). Відповідно акту розслідування хронічного професійного захворювання у позивача [PERSON], виявлено професійні захворювання, розвиток яких обумовлено тривалим терміном праці під впливом шкідливих виробничих факторів. 05 січня 2011 року висновком Кіровоградської обласної МСЕК позивачеві встановлено третю групу інвалідності та 30% втрати працездатності в наслідок професійного захворювання. Факт перебування в трудових правовідносинах, заподіяння позивачеві моральної шкоди у вигляді моральних страждань у зв'язку з ушкодженням здоров'я та порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя відповідачем визнаний, а тому в силу частини 1 статті 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідно до частини 2 статті 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику, в силу статті 237-1 КЗпП України, проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно приписів статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При врізначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір моральної шкоди, який заявлений позивачем до стягнення, явно не відповідає обставинам справи та вимогам розумності і справедливості. З матеріалів справи вбачається, що стан здоров'я позивача відносно задовільний. Виходячи з загальних засад цивільного законодавства, в тому числі справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи часткове визнання відповідачем позову, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 7000 гривень, який відповідає обставинам справи. У відповідності до статті 88 ЦПК України з відповідача також належить стягнути на користь держави понесені по справі судові витрати.

Outcome: partial