Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-23 00:00:00

30 листопада 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до державного підприємства (далі ДП) «Завод ім. В.О.Малишева», в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 3364 грн. 03 коп., компенсацію втрати частини заробітку в звязку з порушенням строків її виплати; середній заробіток за період з лютого 2007 року по день фактичного розрахунку, вихідну допомогу в розмірі 1936 грн., а також відшкодувати моральну шкоду в сумі 4000 грн. В обґрунтування позову посилався на те, що з вересня 1968 року він працював на заводі на посаді зварювальника. 12 лютого 2007 року він був звільнений за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. Проте, на порушення вимог чинного законодавства на день звільнення з ним не проведено остаточний розрахунок. Невиплата вказаних сум негативно сказалася на його фінансовому стані, внаслідок чого йому було завдано моральну шкоду. В судове засідання позивач не зявився, направив до суду свого представника, який позов підтримав у повному обсязі. Відповідач, в особі свого представника, позов визнав частково, в частині виплати заробітної плати в сумі 3\~022 грн. 92 коп. В іншій частині просив в позові відмовити. При цьому зазначив, що відсутня вина власника у несвоєчасній виплаті остаточного розрахунку позивачу, оскільки згідно з ухвалами Господарського суду Харківської області було порушено провадження у справі про визнання банкрутом ДП «Завод ім. В.О.Малишева» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] працював на ДП «Завод ім. Малишева» з вересня 1968 року. 12 лютого 2007 року він був звільнений за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. Встановлено також, що в день звільнення з позивачем не було проведено остаточний розрахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Підставою відповідальності власника (підприємства) відповідно до ст. 117 КЗпП України є порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП України) та вина власника. Матеріали справи свідчать про те, що вини ДП «Завод ім. Малишева» в затримці розрахунку при звільненні [PERSON] немає. Відповідно до ухвал господарського суду Харківської області від 24 травня 2006 року, 17 вересня 2007 року, 29 вересня 2009 року були порушені справи про банкрутство ДП «Завод ім. Малишева». Відповідно до цих ухвал було накладено мораторій на задоволення вимог кредиторів, протягом дії мораторію заборонено нарахування неустойки (штраф, пеня), заборонено застосування інших санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових) платежів. За таких обставин підстав для застосування фінансових санкцій, передбачених ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в період дії мораторію немає, а отже стягнення з заводу на користь позивача компенсації втрати частини заробітку при звільненні в звязку з порушенням строків її виплати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та вихідної допомоги є безпідставним. Дія мораторію відповідно до п. 6 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не поширюється на виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоровю та життю громадян, авторської винагороди. Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів, що здійснюється боржником у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону, або керуючим санацією згідно з планом санації, затвердженим господарським судом, або ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому статтею 31 цього Закону. З огляду на вищезазначене, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 3022 грн. 92 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. В задоволенні моральної шкоди суд відмовляє за її недоведеністю.

Outcome: partial