Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «РДС» про стягнення заборгованості по заробітної платі, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за затримку розрахунку, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно наказу №13-к від 09.02.2009 року він бул прийнятий на посаду торгового представника в ТОВ «Торгівельний дім РДС». Працював торговим представником, менеджером. Згідно наказу №15-к від 12.02.2010 року він був переведений на посаду директора філії. Згідно наказу №118-к від 25.10.2010 року він був звільнений з підприємства за згодою сторін. При звільненні відповідач не виплатив позивачу заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку. Просив стягнути з ТОВ «Торгівельний дім РДС» на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 2126 грн., компенсацію за відпустку та середній заробіток за час затримки з дня звільнення по день фактичного розрахунку. У подальшому позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з ТОВ «Торгівельний дім РДС» на його користь заробітну блату за жовтень 2010 року в сумі 955,24 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1904,76 грн. та середній заробіток за час затримки з дня звільнення по день фактичного розрахунку. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивача, проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Як вбачається з копії трудової книжки позивача, наказом №13-к від 09.02.2009 року позивач був прийнятий на посаду торгового представника у ТОВ «Торговий дім РДС» з 09.02.2009 року , а на підставі наказу № 118-к від 25.10.2010 року звільнений з роботи на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 4-6). Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні, в строки, встановлені колективним договором, але не ріже двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно до ст. 117 КЗпП України, у випадку затримки розрахунку при звільненні з вини власника, з підприємства на користь працівника стягується середній заробіток за термін затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Згідно ст.24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Згідно ст.6 ч. 1 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладання трудового договору. Із позову вбачається, що позивачу при звільненні компенсація за невикористану відпустку не проводилася. Відповідно до розрахунку позивача на день розгляду справи у суді, відповідач не сплатив йому заробітну плату за жовтень 2010 року у сумі 955,24 грн. та компенсацію за невикористану відпустку у сумі 1904,76 грн., середньодобова заробітна плата складає 47,62 грн. Суд бере до уваги розрахунок позивача про заборгованість й вважає, що розрахунок відповідає діючому трудовому законодавству. Враховуючи, що у судовому засіданні встановлено, що на момент звільнення відповідач заборгував позивачу належну йому заробітну плату, суд дійшов до висновку, що відповідачем порушені вимоги ст. 116 КЗпП України при звільненні позивача, тобто на день звільнення відповідач не виплатив позивачу всіх сум, що йому належали. Затримка розрахунків на день розгляду справи складає 144 робочих днів, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача також середній заробіток за час затримки з наступного розрахунку: 47,62 грн.*144 робочих днів затримки виплати, що складає 6857,28 грн. Також, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір за вимоги матеріального характеру у сумі 97,17 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved