Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-14 00:00:00

Позивач ДП Державної Акціонерної компанії «Хліб України» «Одеський портовий елеватор» звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача, та просив суд винести рішення про його задоволення, посилаючись на те, що з 12.11.2009 року відповідач працював на підприємстві на посаді помічника директора з зовнішньо економічної діяльності з переведенням в подальшому на посаду заступника директора підприємства. Для зручності в роботі, в тимчасове користування останньому були передані матеріальні цінності підприємства, а саме: ноутбук VGN вартістю 18\~826 грн. 48 коп., мобільні телефони фірми Nokia 8800 вартістю 11\~157 грн. 42 коп. та фірми Samsung В5702 в розмірі 2\~000 грн. на загальну суму 31\~983,90 грн. 03.03.2010 року від відповідача на ім»я колишнього директора підприємства надійшла доповідна записка, що у нього з автомобіля були викрадені вищевказані речі. Підприємство вважає, що відповідач, як працівник легковажно віднісся до схоронності майна підприємства, у зв»язку з чим завдав значну матеріальну шкоду підприємству. Наказом директора підприємства відповідач був звільнений з посади заступника директора, після чого не з»являвся на підприємство та не провів розрахунки за втрачені матеріальні цінності, тому підприємство було вимушено звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до п. 2 Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, недостачі, знищення (псування) матеріальних цінностей затвердженого постановою КМУ від 22.01.1996 року № 116, загальна сума збитків, які завдав відповідач підприємству у вигляді шкоди складає 64\~843,77 грн., яку позивач і просив стягнути з відповідача на користь підприємства. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та просив суд про їх задоволення. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги, пред»явлені до його довірителя не визнав, зазначивши, що ноутбук VGN та два мобільні телефони фірми Nokia 8800 та фірми Samsung В5702 були викрадені з автомобіля відповідача під час, коли він знаходився у службовому відрядженні, про що ним було заявлено до Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві. Вважає, що позивачем в судовому засіданні не доведено те, що відповідач порушив покладені на нього трудові обов»язки, а також не доведено наявність вини відповідача у скоєнні крадіжки майна підприємства, оскільки він не був матеріально відповідальною особою. Щодо розрахунку позивача відповідно до Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, недостачі, знищення (псування) матеріальних цінностей затвердженого постановою КМУ від 22.01.1996 року № 116, то вважає необґрунтованим використання позивачем такого при визначенні розміру збитків, оскільки відповідачем не було скоєно розкрадання, знищення або нестача матеріальних цінностей. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Наказу від 12.11.09 року №186-к відповідача [PERSON] було прийнято на посаду помічника директора ДП Державної Акціонерної компанії «Хліб України» «Одеський портовий елеватор» (а.с.15). Наказом від 09.12.2009 року №207-к відповідача було переведено на посаду заступника директора підприємства (а.с. 16). Наказом від 14.05.2010 року №66-к відповідача було звільнено із займаної посади за власним бажанням (а.с. 17). Як було встановлено в судовому засіданні, відповідачу в тимчасове користування підприємством були передані матеріальні цінності підприємства, а саме: ноутбук VGN вартістю 18\~826 грн. 48 коп., мобільні телефони фірми Nokia 8800 вартістю 11\~157 грн. 42 коп. та фірми Samsung В5702 в розмірі 2\~000 грн., на загальну суму 31\~983,90 грн., що підтверджується актом контрольної перевірки інвентаризації цінностей від 22.02.2010 року (а.с. 20). Відповідно до акту приймання передачі основних засобів від 01.12.2009 року (а.с. 23) та вимогами №51 від 21.01.2010 року та №59 від 26.01.2010 року (а.с. 24,26) відповідач своїми підписами підтвердив отримання вищевказаних матеріальних цінностей в своє користування. В своїй службовій записці від 03.03.2010 року відповідач повідомив директора підприємства про те, що 26.02.2010 року з його автомобіля було викрадено ноутбук і два мобільних телефони (а.с. 80). Головою комісії з ліквідації ДП ДАК «Хліб України» до прокуратури Печерського району м. Києва було направлено звернення з прохання порушити кримінальну справу проти відповідача [PERSON], оскільки останнім було привласнено державне майно, чим спричинена значна матеріальна шкода підприємству (а.с. 71-72). Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №141 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» під прямою дійсною шкодою слід розуміти втрату майна, цінностей, повязану з неналежним виконанням працівником трудових обов»язків. Статтею 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству внаслідок порушення покладених на них обов»язків. Відповідно до ч. 2 ст. 131 КЗпП України працівники зобов»язані бережливо ставитися до майна підприємства і вживати заходів до запобігання шкоди. Як вбачається з матеріалів про відмову в порушенні кримінальної справи за заявою [PERSON], дійсно, останній звертався до Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві з заявою про те, що 26.02.2010 року з його автомобіля було викрадено ноутбук та два мобільних телефони, які належать підприємству (а.с. 47-49), проте 01.03.2010 року він звернувся із письмовою заявою, в якій просить не порушувати кримінальну справу і не турбувати його з приводу викрадених речей, оскільки матеріальний збиток йому не завдано (а.с. 58). З службової запискою про те, що вказані речі були викрадені з його авто, відповідач звернувся до підприємства лише 03.03.2010 року (а.с. 80). Відповідно до ч. 2 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність в повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству у випадку, коли цінності були одержані працівником під звіт, за разовою довіреністю, або за іншими документами. Факт одержання відповідачем в користування ноутбуку та двох мобільних телефонів, що належать підприємству підтверджений актом приймання передачі основних засобів від 01.12.2009 року та вимогами №51 від 21.01.2010 року та №59 від 26.01.2010 року, а тому суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача вартості матеріальних цінностей обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача збитків від розкрадання, недостачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, то судом було встановлено наступне. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Представником позивача в судовому засіданні не було наведено доказів того, що відповідачем було здійснено розкрадання, знищення матеріальних цінностей, крім того, при звільненні відповідача 14.05.2010 року за власним бажанням, підприємством не складався акт про недостачу таких матеріальних цінностей, а також їх вартість не була відрахована з його заробітної плати, питання про відшкодування шкоди і стягнення з останнього вартості мобільних телефонів та ноутбуку виникло дещо пізніше, а саме в листопаді 2010 року. Таким чином на підставі вищевикладених правових норм, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги Державної Акціонерної компанії «Хліб України» «Одеський портовий елеватор» підлягають задоволенню частково. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст. 1166 ЦК України,

Outcome: partial