Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-03 00:00:00

Позивачі просять стягнути з відповідачів в їхню користь моральну шкоду в розмірі 5 (пять) мільйонів гривень, по 2, 5 (два з половиною) мільйона гривень кожному з них, покликаючись на те, що вироком Апеляційного суду Львівської області від 27.06.2008 року та ухвалою Верховного Суду України від 16.12.2008 року їх, обвинувачених прокуратурою Львівської області, у вчиненні злочинів передбачених п.п. 1.2.4.6.9.12 ч.2. ст. 115, ч.4 ст. 187, ст. 304 КК України [PERSON] та відповідно за п.п. 1.2.4.6.9.12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187 КК України [PERSON] - виправдано. Апеляційним судом Львівської області та Верховним Судом України відмічено, що в процесі розслідування кримінальної справи, слідчий С.Лесько допустив істотні порушення норм КПК України. Слідство проводилось неграмотно з підтасовуванням фактів та фальсифікації протоколів допиту, до [PERSON] та інших досудовим слідством застосовувались недозволені методи слідства (побиття, погроза пістолетом, нанесення ударів пістолетом по голові…) в результаті чого підсудні обмовили себе у вчиненні інкримінованих їм злочинів, а наведені досудовим слідством докази не можуть бути покладені в обґрунтування предявленого обвинувачення. У вироку Апеляційний суд Львівської області вказує, що органи досудового слідства побудували обвинувачення виключно на припущеннях, що є грубим порушенням ст. 62 Конституції України. Таким чином, через неграмотне проведення досудового слідства, неповноти наведених фактів по кримінальній справі, необєктивне державне обвинувачення з боку прокуратури Львівської області, вони були позбавлені волі і їм довелось безпідставно провести в стінах Львівського СІЗО 4,5 роки, з 24 грудня 2003 року по 27 червня 2008 року. Згідно ст. 2 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду право на відшкодування шкоди … виникає у випадках: постановлення виправдального вироку суду. Відповідачем прокуратурою Львівської області їм завдано велику моральну шкоду, яка виразилась у муках та душевних стражданнях, яких вони зазнали у звязку з протиправною поведінкою до них та членів їхньої сімї з боку працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури Львівської області. В судовому засіданні позивач [PERSON], адвокат позивачів [PERSON], представник позивача [PERSON] - [PERSON] підтримали позовні вимоги, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, а позивач [PERSON] до початку засідання подав клопотання в якому просить судове засідання провести без його присутності, його інтереси довіряє представляти [PERSON]. В судовому засіданні відповідач, представник прокуратури Львівської області [PERSON], позовні вимоги заперечив, вважає, що оскільки виправдальний вирок виносив Апеляційний суд Львівської області від 27.06.2008 року по першій інстанції, то питання про відшкодування позивачам моральної шкоди внаслідок незаконного застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, належить до компетенції Апеляційного суду Львівської області. Також, у відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди(із змінами), розмір моральної шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат ((їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуючи стан здоровя потерпілих, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, мінімальний розмір моральної шкоди, належної до відшкодування кожному позивачу за 54 місяці перебування під слідством та судом на час подання позовної заяви становить близько 34000 гривень. Тому визначення розміру моральної шкоди кожному з позивачів в сумі 2500000 грн. є значно завищеним в порівнянні з мінімальним розміром, встановленим законодавством і нічим не обґрунтовано. Також, відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6, шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина такої особи. Оскільки в позовній заяві відсутні дані про притягнення до відповідальності конкретних працівників органу дізнання (міліції) чи досудового слідства, які застосовували недозволені методи слідства, тому слід вважати, що [PERSON] та [PERSON] у процесі дізнання, досудового слідства шляхом самообмови перешкоджали зясуванню істини і цим сприяли незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню як запобіжного заходу тримання під вартою, що згідно п. 4 ст. 1176 ЦК України позбавляє їх права на відшкодування шкоди, тому просить в позові відмовити. В судовому засіданні відповідач, представник Державного казначейства України [PERSON], позов заперечила, пояснивши, що відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 передбачено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обовязок по її відшкодуванню покладається на винних осіб, а Державне Казначейство України в жодних відносинах з позивачами не перебувало, не порушувало права і законні інтереси останніх та не має жодних зобовязань перед ними. Також, кошти, які обліковуються на рахунках державних органів є виключно коштами державного бюджету і належать державі (в особі певних органів), тому погашення зобовязань які виникли у державних органів, в тому числі у звязку із завданням шкоди (збитків), здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, які обліковуються на рахунках розпорядника бюджетних коштів заподіювача шкоди. Розмір відшкодування моральної шкоди завищений і суперечить пункту 3 ст. 13 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, а саме: відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, тому відшкодуванню позивачам моральної шкоди підлягає значно менша сума ніж ними заявлено в позові. Як вбачається з матеріалів справи, пояснень сторін, сторонами по справі є подружжя [PERSON], [PERSON], яких вироком Апеляційного суду Львівської області від 27.06.2008 року та ухвалою Верховного Суду України від 16.12.2008 року їх обвинувачених прокуратурою Львівської області у вчиненні злочинів передбачених п.п. 1.2.4.6.9.12 ч.2. ст. 115, ч.4 ст. 187, ст. 304 КК України [PERSON] та відповідно за п.п. 1.2.4.6.9.12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187 КК України [PERSON] виправдано. В результаті проведення досудового слідства з порушенням вимог КПК, неповноти наведених фактів по кримінальній справі, необєктивного державного обвинувачення з боку прокуратури Львівської області, позивачі були позбавлені волі і вони перебували під вартою у Львівському СІЗО 4,5 роки, а саме з 24 грудня 2003 року по 27 червня 2008 року. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дав оцінку зібраним доказам, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення в частині стягнення моральної шкоди, оскільки вина прокуратури Львівської області у незаконному притягненні позивачів до кримінальної відповідальності, що потягнуло за собою їх незаконне утримання під вартою протягом 4,5 років доведено повністю. Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується винною особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1176 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового слідства), прокуратури або суду. Відтак, суд вважає, що з Державного Казначейства України, як розпорядника коштів, необхідно стягнути завдану моральну шкоду, яка з врахуванням понесених позивачами моральних страждань, а також їх майнового стану є співмірною сумі по 200000 грн. кожному, оскільки позивачі отримали психологічний стрес, пережили страх за своє життя та здоровя, зазнали сильних душевних страждань, перенесли фізичний біль, не могли вести активний спосіб життя, являючись особами молодого віку, що призвело до втрати нормальних життєвих звязків і вимагало додаткових зусиль для відновлення фізичного та психологічного стану та організації свого життя.

Outcome: partial