Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до відповідачів, у якому просила визнати договір довічного утримання, укладений 04.01.1996 року між нею та [PERSON] з одного боку та [PERSON] - з іншого боку, в /2 частині недійсним та визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. В обгрунтування свого позову позивачка вказала, що зазначена вище квартира належала на праві спільної сумісної власності їй та її матері [PERSON] У 1996 році син позивачки [PERSON] повідомив, що демобілізується із армії, переїжджає проживати в м.Харків та буде надавати їм матеріальну допомогу, у звязку з чим 04.01.1996 року між позивачкою та її матір ю з одного боку та сином позивачки [PERSON] з іншого боку був укладений договір довічного утримання, згідно з яким [PERSON] мав надавати допомогу одягом, харчуванням, доглядом. Вартість матеріального забезпечення була визначена в розмірі мінімальної місячної пенсії. До 2005 року [PERSON] іноді надавав допомогу позивачці та її матері, коли приїжджав до Харкова у час відпусток та обіцяв вирішати питання щодо переїзду до Харкова - що було однією з умов укладення договору довічного утримання. 25.09.2003 року померла [PERSON] [PERSON] приїхав на похорон бабусі, проте всі затрати, повязані з похороном, понесла позивачка. Позивачка хворіла, зазнавала матеріальні труднощі, а також потребувала догляду, проте з 2005 року син припинив надавати [PERSON] матеріальну допомогу, посилаючись на тяжкий матеріальний стан, та повідомив, що переїжджати до Харкова не збирається, так як не мас такої можливості. У листопаді 2008 року [PERSON] помер. Коли позивачка приїхала до м. Балабаново Калузької області на похорон сина, його дружина та дві дочки відповідачі у справі, запропонували їй переїхати до м. Балабаново та продати квартиру в Харкові, у зв язку з тим, що вони мали фінансові труднощі, але навіть не запропонували якоїсь допомоги. Таким чином позивачка вважає, що при укладенні договору довічного утримання була введена в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а саме, що син мав проживати разом із [PERSON] та надавати їй регулярну допомогу, у звязку з чим вона змушена звернутись до суду з позовом про визнання зазначеного договору недійсним. У судовому засіданні адвокат [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила задовольнити позов. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], допитані в порядку судового доручення, позовні вимоги не визнали, пояснили, що позивачка [PERSON] зловживала та зловживає алкогольними напоями, у зв язку з чим і уклала з сином договір довічного утримання. [PERSON] всі зобовязання за договором виконував, щомісяця направляв позивачці грошові кошти в розмірі 200-300 доларів США, проводив поточний ремонт в квартирі. Один-два рази на рік він їздив до матері та бабусі в Харків, привозив матері одяг, який купував в магазині, де працював. У 2003 році, коли померла [PERSON], [PERSON] їздив на похорон бабусі та повністю ніс затрати з цього приводу. Також зазначили, що [PERSON] ніколи не обіцяв переїхати жити до м.Харкова та якщо б він не виконував свої зобовязання за договором, позивачка вже давно мала можливість розірвати цей договір, але не зробила цього. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, свідків, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що 04.09.1996 року між позивачкою [PERSON] та її матірю [PERSON] з одного боку та сином позивачки [PERSON] був укладений договір довічного утримання, посвідчений старшим державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстраційний номер 1-17. Згідно з умовами вказаного договору, відчужувані - [PERSON] та [PERSON] передають у власність набувача - [PERSON] належну їм на підставі свідоцтва про право власності, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду від 11.06.1993 року, зареєстровано в КП «ХМБТІ» 16.06.1993 за номером П-3-599 квартиру [ADDRESS]. А набувач - [PERSON] зобовязується довічно утримувати [PERSON] та [PERSON], забезпечувати їх одягом, харчуванням, доглядом та необхідною допомогою. Вартість матеріального забезпечення визначена в розмірі мінімальної місячної пенси щомісяця. Як вбачається з довідки К11 «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 20.01.2009 року, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] Згідно з копією свідоцтва про смерть, 25.09.2003 року померла [PERSON] Згідно з ч.І ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Як пояснила представник позивачки, саме обіцянка [PERSON] переїхати жити в м.Харків та надавати допомогу була істотною умовою, яка змусила [PERSON] укласти договір довічного утримання Як показали у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивачки, [PERSON] вони майже не бачили, в Харкові він не проживав. 28 жовтня 2008 року помер [PERSON] Відповідно до ч.І ст. 757 ЦК України, обовязки набувача за договором довічного утримання переходять до тих спадкоємців, до яких перейиїло право власності на майно, що було передано відчужувачем. Посилання відповідачів на те, що [PERSON] виконував обов язки за договором, пересилав гроші, забезпечував позивачку одягом та ін. не підтверджуються доказами, крім того вони не заперечують, що [PERSON] проживав в м.Балабаново та не збирався переїжджати до Харкова, що було істотною обставиною для позивачки при укладенні договору довічного утримання. Таким чином, позовні вимоги знайшли своє підтвердження у судовому засіданні і підлягають задоволенню, тобто договір довічного утримання від 04.01.1996 року має бути визнаним недійсним в частині його укладення між [PERSON] та [PERSON] та за [PERSON] мас бути визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. На підставі викладеного та

Outcome: approved