Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-06 00:00:00

До суду надійшов зазначений позов підтримуючи і обґрунтовуючи який в судовому засіданні позивачка та її представник пояснили, що 13.12.2004р. між нею та її дочкою відповідачкою по справі, було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,06 Га, що знаходиться в СТ «Сулимівське-2» на території с.Сулимівка Кіровської сільської ради Бориспільського району Київської області. Вказана купівля продаж мала відбутись за 6300 грн. Відповідачка їй грошей не сплатила і не збиралась цього робити, а тому вона просить суд визнати вказаний договір нікчемним та скасувати державну реєстрацію Державного акта на право власності на землю, виданого на підставі цього договору. Відповідачка і її представник в судовому засіданні позов не визнали і пояснили, що договір між сторонами було укладено на підставі добровільного волевиявлення сторін, гроші були передані від покупця продавцю у повному обсязі під час укладення договору. Позивачка з цього приводу жодних претензій до них не мала. Покупець належним чином і у повному обсязі виконав обовязки покладені на нього договором, а тому вони просять у позові відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що оспорюваний договір було укладено в її присутності. Вона, як нотаріус розяснила сторонам умови договору, їх права і обовязки. Після цього сторони зайшли в кімнату, яка знаходиться у неї в офісі, де відбулась передача грошей, при чому вона присутня не була. Після цього сторонам було вручено по одному примірнику договору, вони його прочитали і підписали. Ніяких розмов про те, що продавцю не були сплачені гроші вони між собою не вели, її про це не повідомили. У цьому випадку вона договір не посвідчила б. Суд дослідив, проаналізував та оцінив всі зібрані по справі докази у їх сукупності і дійшов висновку, що позов необґрунтований і задоволенню не підлягає. Як встановлено в судовому засіданні, між сторонами дійсно було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.7). Згідно до вимог ст..215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст..203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Позивач в позовній заяві зазначає, що оспорюванні правочини необхідно визнати недійсними у звязку з недодержанням сторонами вимог, які встановлені ч.5 ст.203 ЦК України. Позивачка і її представник в судовому засіданні не навели обставин, які б потягли за собою визнання правочину недійсним. Дії сторін під час і після укладення договору купівлі продажу земельної ділянки свідчать про те, що вказаний договір був спрямований на настання реальних наслідків, оскільки, згідно до матеріалів справи, відповідачка прийняла у власність спірну земельну ділянку, використовувала її за призначенням, та несла витрати по її утриманню (а.с.74-79). До тверджень позивачки про те, що нею не були отримані кошти по договору суд ставиться критично, оскільки такі твердження у повному обсязі спростовуються показами відповідачки та свідка [PERSON]. які вони дали в судовому засіданні. Згідно до вимог ст..60 ЦПК України, кожна особа повинна довести суду обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказів того, що на виконання договору купівлі-продажу земельної ділянки позивачка не отримала від відповідачки грошових коштів остання суду не надала. За наведених обставин суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed