Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про визнання батьківства, посилаючись на наступні обставини. Починаючи із жовтня 2009 року [PERSON] почала зустрічатися із [PERSON] - відповідачем по справі, однак проживали окремо та спільне господарство не вели, хоча іноді останній зали-шався ночувати у позивачки. 19 вересня 2010 року у позивачки народився син, батьком якого є відповідач, який визнає себе батьком дитини, навідує сина, іноді допомагає матеріально, але відмовляється визнати батьківство у законному порядку і відділі РАЦСу. При реєстрації народження дитини, на підставі ч.1 ст.135 СК України запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проводився за прізвищем матері, а імя та по батькові батька дитини, зазначено відповідачеві. Таким чином, позивачка змушена звернутись до суду з вказаним позовом, оскільки бажає захистити права дитини носити прізвище біологічного батька та просила внести відповідні зміни до актового запису про на-родження дитини. Крім того, позивачка просить стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття, а також просила стягнути з відповідача державне мито та витратити на правову допомогу. В судове засідання позивачка не зявилася, однак надала до суду заяву в якій просила слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач до судового засідання також не зявився, однак надав до суду заяву в якій просив слухати справу за його відсутності, з позовними вимогами згоден повністю. Представник відділу реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції в судове засідання не зявилася, але в телефонному режимі повідомила, що проти позовних вимог не заперечує та просила заслухати справу у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. З копії свідоцтва про народження (а.с.6) вбачається, що батьком [PERSON], який наро-дився 19.09.2010 року, записаний [PERSON]. З довідки № 2098 від 11.10.2010 р., виданої виконкомом Татарбунарської міської ради вбачається, що [PERSON], 19.09.2010 р. знаходиться на утриманні матері [PERSON],яка зареєстрована та проживає [INFO]. Відповідно до ч.3 ст.128 СК України, позов про визнання батьківства може бути предявлений матірю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка до-сягла повноліття. Частина 4 вказаної статті передбачає, що позов про визнання батьківства приймається су-дом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику по справам про встанов-лення фактів, що мають юридичне значення від 31 березня 1995 року №5, заяви про встановлення фактів батьківства або визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження конкретна особа не вказана батьком дитини. Судом з достовірністю встановлено, що батьком [PERSON],19 вересня 2010 року на-родження є [PERSON], і останній визнавав і визнає дитину своїм сином. Однак відомості про батька дитини внесені до актового запису в графу відомості про батька на підставі ст.135 СК України, яка передбачає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а імя та по батькові дитини записується за її вказівкою. Тому вимоги [PERSON] про визнання батьківства підлягають задоволенню з внесенням відповідних змін до актового запису про народження дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову, тобто у даному випадку з 22 жовтня 2010 року. Оскільки дитина знаходиться на повному утриманні матері, за таких обставин, суд вважає, що відповідач має сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, до повноліття сина, щомісячно, але мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved