Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-12 00:00:00

06.07.2009р. позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Прокуратури Черкаської області, [PERSON] відділення Державного казначейства, Прокуратури Корсунь-Шевченківського району Черкаської області про стягнення матеріальних збитків то моральної шкоди. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилаються на те, що вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 27.12.2007 року була виправдана в предявленому обвинуваченні за ч.1 ст.122 Кримінального Кодексу України, за відсутністю події злочину на підставі ч.1 п.1 ст.6 Кримінально-процесуального кодексу України, міру запобіжного заходу підписку про невиїзд було скасовано, кримінальну справу закрито. Ухвалою колегії суддів судової палати по кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області від 25.03.2007 року, апеляція прокурора Павленка В.В та потерпілої [PERSON] відхилена, вищевказаний вирок Городищенського районного суду Черкаської області був залишений без змін. Саме ці обставини дали підстави звернутися до суду із позовною заявою про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями органів попереднього (досудового) слідства, прокуратурою в звязку з скасуванням раніше постановлених незаконних вироків та закриття кримінальної справ по реабілітуючих підставах, на що вказує ст. 1167 ЦК України. Так, органом досудового слідства обвинувачувалася в тому, що 10 березня 2000 року близько 12 години 30 хвилин, перебуваючи в с. Сахнівка, Корсунь-Шевченківського району Черкаської області на присадибній ділянці [PERSON] під час сварки, яка виникла на ґрунті особистих неприязних стосунків, деревяною лопатою умисно завдала удару [PERSON] в ділянку прооперованої нирки, що призвело до виникнення у потерпілої [PERSON] рецидивного після травматичного нефроптозу, чим спричинила їй тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознаками тривалого розладу здоровя. На протязі порушення кримінальної справи по заяві [PERSON] з 09.01.2001 року по час винесення вироку 27.12.2007 року, позивач постійно як в ході досудового слідства так і в судових засіданнях різних судових інстанцій, вказувала на те, що не тільки не винна в обставинах, на які посилається потерпіла, а взагалі такі обставини не мали місця. Вищевказану кримінальну справу розглядали судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області, Городищенського районного суду Черкаської області, Апеляційного суду Черкаської області, кримінальна справа була обєктом перегляду касаційної інстанції Верховного Суду України, направлялася на додаткове розслідування і завжди позиція щодо скоєння злочину була незмінною. Вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 22.06.2004 року була засуджена за ст.122 ч.1 КК України на один рік позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком один рік, із застосуванням ст.76 КК України, було відкрито виконавче провадження про стягнення витрат при проведені досудового слідства. Лише з 19.06.2001 року по 24.04.2002 року в Корсунь-Шевченківському районному суді (суддя Єльцов) було проведено 10 засідань, перед цим, на слідстві з 17.07.2000 року по 26.03.2001 року було проведено 6 викликів на слідчі дії з безпосередньою участю. Після заявлених відводів суддям Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області та направлення справи до Городищенського районного суду Черкаської області з 22.11.2002 року по 10.10.2003 року суддя Галкін О.К. провів сім судових засідань, потім суддя Подорога В.М. з 22.042004р. по 22.06.2004р. провів чотири судових засідань і постановив вирок, засудивши за ст.122 ч.1 КК України (раніше ст.102 КК України від 22.06.2004р.). Після направлення справи на новий судовий розгляд суддя Городищенського районного суду Черкаської області Савенко О.М. з 06.09.2005 року по 27.12.2007 року провела 27 судових засідань, в результаті яким було постановлено виправдувальний вирок. В процесі розгляду справи та судових засідань, виконувався вирок про стягнення моральної та матеріальної шкоди на користь потерпілої. Позивач була поставлена на облік в кримінальну міліцію по місцю проживання та відбувала призначена покарання. По ухвалі судді Городищенського районного суду Черкаської області Черненко В.О. за заявою потерпілої було змінено спосіб виконання рішення суду в частині стягнення шкоди на її користь, замість стягнення частками грошей з пенсії на стягнення легкового автомобіля ВАЗ 2121 «НИВА», 1992 року випуску. Таким чином, на протязі семи років свого життя, будучи людиною похилого віку, [INFO], одружена, пенсіонер, мати двох повнолітніх дітей, інвалід другої групи, раніше ніколи не судима, була задіяна по вині як [PERSON], так і правоохоронних органів в судову тяганину, постійні переживання, які суцільним стресом та психологічним ярмом давили над життям, була безпідставно обвинувачена в злочині, якого ніколи не скоювала, і вищенаведені обставини, змусили хвору людину, під семирічним тягарем судової несправедливості, зазнати, отримати велику моральну шкоду та понести значні матеріальні збитки. Була позбавлена нормального співіснування, постійно перебувала в душевній кризі, навязана проблема призвела до нервового виснаження, відчаю, втраті впевненості в соціальній безпеці та захищеності, що усугубляло тяжкий стан здоровя та важким тягарем лягло на сімю. Моральну шкоду завдану незаконними діями правоохоронних органів, оцінює в 300000,00грн., що підтверджується заключенням спеціаліста судовим експертом, психологом, від 17.07.2008 року. Матеріальна шкода, що підлягає відшкодуванню складає 9920,00грн., а саме: 2538,00грн. проведення оцінки моральної шкоди від 17.07.2008 року; 4450,00грн. транспортні витрати; 2932,00грн. витрати на юридичні послуги. Просить, постановити рішенням, яким стягнути з відповідача по справі: матеріальну воду в розмірі 9920,00грн., моральну шкоду в сумі 300000,00грн. та стягнути понесені витрати на правову допомогу по цивільній справі 7000,00грн. . За ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 04.03.2010р., до участі по справі в якості співвідповідачів було залучено Корсунь-Шевченківський районний відділ ГУМВС України в Черкаській області, Головне Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Черкаській області, та замінено відповідача [PERSON] відділення Державного казначейства на Головне управління Державного казначейства України в Черкаській області. В судовому засіданні позивач, представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з посиланням на доводи, що викладені у позові, вказавши, що за неправомірні дії повинні відповідати органи, що їх завдали, сплативши матеріальну та моральну шкоду з державного бюджету. Представник відповідача [PERSON] обласної прокуратури [PERSON], діє на підставі довіреності, та представник відповідача [PERSON] районної прокуратури Черкаської області [PERSON], за довіреністю, позов визнали частково, вважають, що розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 5000,00грн. буде відповідати вимогах розумності та справедливості; що стосується матеріальної шкоди, то до відшкодування підлягають витрати на правову допомогу в розмірі 2932,00грн., і частково на транспортні витрати, в іній частині відшкодування матеріальної шкоди відмовити, бо вони не відповідають вимогам законодавства. Представник відповідача [PERSON] управління Державного казначейства України в Черкаській області, за довіреністю, [PERSON] до суду не зявився, просить справу слухати за їх відсутності, у задоволені позовних просить відмовити повність, з підстав, що викладені в заперечені від 24.11.2009р. за №523/14-Ю, де йдеться, що позивач вимагає відшкодувати матеріальну шкоду у розмірі 9920,00грн., яка складається з: 1) 2538,00грн. - витрат за проведення оцінки моральної шкоди від 17.07.2008р., в статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду»від 01.12.1994 року №266/94-ВР визначено, що громадянинові відшкодовується: заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно, конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у звязку з поданням його юридичної допомоги; моральна шкода, і згідно даного переліку витрати щодо оплати за проведення оцінки моральної шкоди, можна було б віднести до інших витрат сплачених громадянином, проте, в п.10 Наказу Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України «Про затвердження Положення про застосування судами Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 04.03.1996р., наведений вичерпний перелік інших витрат сплачених громадянином, і вимога позивача стосовно стягнення вищенаведених витрат є безпідставною та не підтвердженою законодавством; 2) 4450,00грн. транспортні витрати, до позовної заяви додані чеки на придбання бензину на АЗС, які самі по собі не можуть бути підтвердженням того, що особа витратила їх конкретно на проїзд до суду чи до органу досудового слідства, без хронологічного порядку поїздок, з чеками відповідної дати; 3) 2932,00грн. витрати за надання юридичної допомоги, однак квитанції адвоката, які надані до позову, не є доказом надання юридичних послуг, необхідно, щоб витрати на правову допомогу підтверджувалися договором і підписаним актом виконаних робіт, де було б зафіксовано виконання договору та факт надання юридичних послуг, відсутній ордер адвоката [PERSON]. Щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 300000,00грн., то на розрахунок даного розміру наведено висновок спеціаліста судового експерта, психолога від 17.07.2008р., який не може братися судом до уваги, бо відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» лише суд і лише виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості визначає розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Разом з тим, за п.4 даної постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Представник відповідача ГУ МВС України в Черкаської області [PERSON], за довіреністю, в судове засідання не зявився, просить справу слухати за їх відсутності, при невизнані позову, заперечення подані 29.03.2010р. №21/19-579, вказує, що висновок спеціаліста від 17.07.2007р., необхідно оцінювати критично; транспортні витрати та витрати на юридичні послуги може визначити суд, який постановив виправдувальний вирок, і при його визначенні, необхідно брати до уваги Постанову Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом кримінальних, цивільних та адміністративних справ і порядок їх компенсації за рахунок держави», а порядок оплати праці адвокатів з надання громадянам правової допомоги у кримінальних справах за рахунок держави, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 14.05.1999р. №821 (п.3), і що шкода, завдана громадянинові незаконними діями органу дізнання, попереднього досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодовується за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, прокуратури і суду. Відповідач Корсунь-Шевченківський РВ УМВС України до суду не зявився, т.в.о. начальника [PERSON] надіслав лист про слухання справи без представника райвідділу, з рішенням суду згідні. З огляду на вищевикладене, за наявності заперечень [PERSON] управління Державного казначейства України в Черкаській області, [PERSON] Управління МВС України в Черкаській області та листів про слухання справи без їх участі, неявка представників відповідачів [PERSON] управління Державного казначейства України в Черкаській області, [PERSON] Управління МВС України в Черкаській області, Корсунь-Шевченківського районного відділу УМВС України в Черкаській області не перешкоджає розгляду даної цивільної справи, і суд, вважає, що в справі достатньою доказів для винесення рішення. Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, врахувавши заперечення відповідачів, свідчення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов частково обґрунтованих і підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди ст. 16 ЦК України. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, та полягає, у принижені честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховують вимоги розумності і справедливості. Згідно вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року №267/94-ВР, а також ч.1 ст.1176 Цивільного Кодексу України, [PERSON], позивач по справі, вправі порушувати питання про відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо неї вчинялися незаконні дії з незаконного порушення кримінальної справи. Шкода, завдана фізичній особі внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду ч.1 ст. 1176 Цивільного Кодексу України. За ч.2 ст. 1176 ЦК України, право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Пункт 1 статті 1 Закону України №267/94-ВР від 01.12.1994р., вказує, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, і право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду ч.2 ст.2 вказаного Закону. Згідно ст. 3 Закону України №267/94-ВР від 01.12.1994р, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Згідно з вимогами ч. ч. 4, 5 ст. 4 Закону України, ч.2 ст. 23 ЦК України відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральні втрати громадянинові, призвели до порушення нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 4 від 31.03.1995р. з наступними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» конкретно вказує, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, у порушенні нормальних життєвих звязків, у порушенні стосунків з оточуючими, у принижені честі, гідності, у приниженні ділової репутації фізичної або юридичної особи, це втрати немайнового характеру внаслідок страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі, незаконними діями або бездіяльністю інших осіб і особа має право на відшкодування завданої, внаслідок порушення її права, моральної шкоди. Відповідно до п. 9 вищезазначеної постанови ПВС України розмір відшкодування моральної шкоди залежить від характеру та обсягу страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач, зокрема, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та інше, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Стаття 1166 ЦК України вказує, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. До інших витрат, громадянинові згідно з п. 3 ст. 3 Закону України №267/94-ВР від 01.12.1994р., підлягають відшкодуванню як матеріальна шкода, та відносяться суми, стягнуті з громадянина на виконання вироку в частині задоволеного цивільного позову, суми, внесені ним на відшкодування матеріальної шкоди добровільно або за вимогою адміністрації, а також суми, витрачені на оплату проїзду за викликами органів розслідування і суду та найом жилого приміщення п. 10 Наказу Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України «Про затвердження Положення про застосування судами Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 04.03.1996р. №6/5/3/41. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, позивач [PERSON] з 09.01.2001р. по 27.12.2007р., перебувала під слідством та судом, бо обвинувачувалася у скоєнні злочину, передбаченого ст. 122 ч.1 КК України, і за вироком суду була виправдана за відсутності події злочину, на підставі ч.1 п.1 ст. 6 КПК України. За цей період часу, позивач була засуджена за ст. 122 ч.1 КК України, і поставлена на облік до Кримінально-виконавчої інспекції Корсунь-Шевченківського району. Її стан здоровя значно погіршився, про що свідчить довідка головного лікаря Корсунь-Шевченківської центральної районної лікарні, де зазначено, що позивач неодноразово оглядалася та перебувала на лікуванні в невропатолога, та свідченнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які пояснили, що у позивача після того як її було засуджено, різко піднявся тиск, зявилися часті головні болі, зверталася по допомогу до лікаря, лікувалася у відділені неврології кожен місяць, переживала, що судима і постійно плакала, ходила сумна, стала замкнутою, хоча раніше, до 2001 року була життєрадісна, боїться виходити на вулицю, бо дуже переживає що про неї говорять люди, до порушення кримінальної справи майже не хворіла, а після цих подій перестала цікавитися господарством, вимушена була його розпродати, бо не бажала, так як життя втратило сенс, і не могла через стан здоровя, його доглядати, до цього часу не може змиритися з тим, що її пенсіонерку, яка по життю характеризувалася лише з позитивної сторони, матір двох дітей було засуджено за злочин, що вона не скоювала, що органи досудового слідства та прокуратури не повірили її, предявили обвинувачення, тобто позивач зазнала моральних страждань. Враховуючи характер, обсяг та тривалість моральних страждань, які зазнала позивач у звязку з незаконним порушенням кримінальної справи, незаконним засудженням, можливість відновлення її немайнових втрат, тяжкості змін у життєвих стосунках, ступеня зниження репутації, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд, вважає, що позивачу, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, підлягає сума - 23000,00грн., при цьому, суд не бере до уваги висновок спеціаліста юридичного психолога, судового експерта [PERSON] від 17.07.208р., так як він зроблений поза межами розгляду матеріалів даної цивільної справи, і не може використовуватися судом, і узгоджується з постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних та цивільних справах» від 30.05.1997р. за №8. Крім того, у звязку з вищенаведеними подіями, позивач понесла витрати майнового характеру, зазнавши матеріальної шкоди, а саме: 1) витрати на юридичні послуги, які згідно довідки адвоката [PERSON]І від 08.07.2010р. №18, де зазначено, що на час надання юридичної допомоги по кримінальній справі по обвинуваченню [PERSON] за ст. 122 ч.1 КК України був укладений первинний договір, який корегувався від часу участі адвоката на досудовому та судовому слідстві і сума вносилась відповідно до обєму виконаної роботи та відображалась в податкових книжках, які на даний час відсутні, і складала 2932,00грн. та відображена у квитанція за №, № 79, 38, 38, 72, 98, 12 від 14.10.2005р., 30.04.2004р., 22.03.2002р., 26.10.2005р., 27.12.2007р., 12.02.2001р., відповідно, і узгоджується з діючим законодавством; 2) транспортні витрати, котрі підтверджуються чеками на придбання бензину на АЗС і судовими повістками, де вказано день та година судових засідань, та є доведеними на суму 1008,12грн., всього до відшкодування матеріальної шкоди підлягає 3940,12грн.. Інша частина позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди, суд, вважає є недоведеною, в тому числі, і витрати, які позивач понесла у звязку з проведенням оцінки моральної шкоди на суму 2538,00грн.. Що стосується вимоги позивача, на підставі ст. 84 ЦПК України, стягнути понесені витрати на правову допомогу при розгляді даної цивільної справи в розмірі 7000,00грн., то в цій частині, суд, вважає, слід відмовити у повному обсязі, бо квитанції адвоката [PERSON] (а.с. 70,71) не підтверджені ні угодою про надання юридичної допомоги, ні ордером на ведення цивільної справи. Позов підтверджується: ухвалою колегії суддів в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області від 25.03.2008р., вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 27.12.2007р., колегією суддів судової палати Верховного Суду України у кримінальних справах від 17.05.2005р., вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 22.06.2004р., постановою про зміну обвинувачення від 11.11.2001р., окремим подання прокурора від 10.04.2001р., постановою про проведення додаткового розслідування від 04.04.2001р., довідкою КВІ Корсунь-Шевченківського району, постановою про відкриття виконавчого провадження від 15.10.2004р., актом опису та арешту майна від 11.11.2004р., довідкою та квитанціями адвоката [PERSON], паспортними даними позивача, виписками з історії хвороби позивача та довідками [PERSON] лікаря Корсунь-Шевченківської центральної районної лікарні, фіскальними чеками на бензин та судовими повістками про виклик до суду. На підставі викладеного вище та

Outcome: partial