Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-18 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом відповідач), про стягнення заборгованості за договором позики. Зазначив, що 24 вересня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди торгівельного павільйону, відповідно до якого відповідач був зобовязаний сплачувати орендну плату в розмірі та строк установлений договором. 31 грудня 2008 року відповідачем була складена розписка яка підтверджує факт існування заборгованості до договору оренди. Згідно розписки відповідач зобовязувався повернути борг у сумі 16 020 грн. протягом трьох місяців, а саме до 01.04.2009 року. Сума боргу складається за користуванням торгівельним павільйоном в розмірі 10 022 грн., за викуп торгівельного павільйону з штраф майданчика у КП «Київблагоустрій» в розмірі 5 800 грн. У порушення договірних зобовязань відповідач позику не повернув. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання зявилася, проти задоволення позову заперечувала, зазначила, що торгівельним павільйоном відповідач скористатись не змогла, оскільки кіоск було демонтовано працівниками КП «Київблагоустрій». Суд, заслухавши пояснення позивача та заперечення відповідача, всебічно зясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про залишення позову без задоволення, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 24.09.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди торгівельного павільйону, відповідно до якого відповідач був зобовязаний сплачувати орендну плату в розмірі та строк установлений договором (а.с. 5). 31.12.2008 року відповідачем була складена розписка яка підтверджує факт існування заборгованості до договору оренди. Згідно розписки відповідач зобовязувався повернути борг у сумі 16 020 грн. протягом трьох місяців, а саме до 01.04.20096 року (а.с. 6). Сума боргу складається за користуванням торгівельним павільйоном в розмірі 10 022 грн., за викуп торгівельного павільйону з штраф майданчика у КП «Київблагоустрій» в розмірі 5 800 грн. Згідно договору оренди від 24.09.2008 року, позивач надав відповідачу в оренду торгівельний павільйон 55Х4 м. 22 кв. м. на умовах оренди 700 доларів США в місяць на строк 7 (сім) місяців з моменту установлення по вул. М.Гречка, 18, в м. Києві на умовах з подальшим викупом павільйонна, вартість якого складає 39 900 грн. (а.с. 5) Як вбачається з рахунку-фактури від 26.12.2008 року зазначений павільйон було демонтовано та поміщено на штрафмайданчик (а.с. 7 - 8). Як вбачається з листа відповідача до в.о. начальника головного управління контролю за благоустроєм м. Києва [PERSON] від 08.12.2008 року № 1594 де зазначено, що відповідач просить дозволу на повернення торгівельного кіоску, який було демонтовано (а.с. 10). Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивачем в своєму позові зазначено, що між ним та відповідачем було укладено договір позики на підставі якого позивач просить стягнути з відповідача суму боргу, однак, як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди. Положеннями якого і мають керуватись сторони при вирішенні спору. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України, має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Згідно зі ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Таким чином, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права, наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму. Позивач не обґрунтував, з посиланням на належні та допустимі докази, що він є власником торгівельного павільйону та мав право передання майна у найм, до суду доказів, що позивач був уповноважений наймодавцем на укладення договору найму, надано не було. Також, об'єкт оренди, у встановленому законом порядку, не було передано орендарю, оскільки сторонами не підписано актів приймання-передачі приміщень, що унеможливлює визначення моменту отримання в оренду торгівельного павільйону. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного-процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Наведені позивачем в позові та в судовому засіданні обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. На основі повно та всебічно зясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердженню, а тому підлягають залишенню без задоволення. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed