Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-13 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Державного підприємства Східний гірничо-збагачувальний комбінат про відшкодування моральної шкоди внаслідок трудового каліцтва. Вказав, що з 15.09.1986 року по 01.08.2002 року працював на шахті Інгульська ДП СГЗК на різних посадах: підземний гірник, підземний роздавальник вибухових матеріалі і др. та постійно перебував в умовах впливу шкідливих виробничих факторів таких як важка фізична праця, шум, іонізуюча радіація.01.08.2002 року був звільнений відповідачем із займаної посади на підставі п.2 ч. 40 Кодексу Законів про Працю України у зв»язку із виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров»я, що перешкоджає виконуванню даної роботи. Тяжкі і шкідливі умови праці протягом тривалого часу призвели до погіршення стану здоровя і в 2004 році йому було встановлено 50% втрати працездатності і третю групу інвалідності, але в 2009 році у нього було виявлено інше захворювання злоякісна пухлина гортані ІІІ ступеня. Тому, просить суд стягнути з відповідача 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди в зв'язку із встановленням згідно висновку МСЕК від 27.04.2010 року 80% втрати професійної працездатності та 2-ї групи інвалідності внаслідок професійного захворювання, яке виникло у зв'язку з дією шкідливих виробничих факторів у період перебування у трудових відносинах з відповідачем ДП СГЗК. У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позові. Представник відповідача Державного підприємства Східний гірничо-збагачувальний комбінат в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що до позову не додано жодних доказів факту порушення підприємством прав позивача. ДП "СГЗК" здійснюються всі можливі заходи для нейтралізації впливу на здоров'я людини шкідливих факторів. Акт розслідування хронічного професійного захворювання не містить висновків щодо наявності вини відповідача у отриманні [PERSON] захворювання. Крім того, позивачем необґрунтовано розмір моральної шкоди. Просить суд відмовити у позовних вимогах Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач дійсно працював на шахті Інгульська Державного підприємства Східний гірничо-збагачувальний комбінат» з 15 вересня 1986 року по 01 серпня 2002 року та звільнений за станом здоров»я на підставі п.2 ч. 40 Кодексу Законів про Працю України у зв»язку із виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров»я, що перешкоджає виконуванню даної роботи. Тяжкі і шкідливі умови праці протягом тривалого часу призвели до виникнення професійного захворювання і в 2004 році йому було встановлено 50% втрати працездатності та третю групу інвалідності. Як вбачається з довідки Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кіровограді [PERSON] знаходиться на обліку у відділенні Фонду з 20.09.2004 року та постановою № 370-н/1 від 21.09.2004 року йому призначено та виплачено одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 10 640,00 грн. 22.02.2010 року Харківським інститутом медичної радіології ім. С.П. Григор»єва Академії медичних наук України було встановлено, що виявлений у [PERSON] рак гортані є захворюванням професійним. Відповідно з актом розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 15.04.2010 року визначено причину професійного захворювання тривалий стаж роботи в умовах шкідливих виробничих факторів (іонізуюча радіація) та встановлено причинний зв'язок між захворюванням і виробничими факторами. Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 27.04.2010 року у зв'язку з професійним захворюванням йому встановлено 80 % втрати професійної працездатності та встановлено 2-у групу інвалідності внаслідок професійного захворювання. Ст. 153 ч. 2 КЗпП України визначено, що забезпечення безпечних та нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні з'ясовано, що втрату працездатності позивача внаслідок професійного захворювання спричинено негативними виробничими факторами при виконанні ним трудових обовязків, а тому з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відшкодувати позивачу моральну шкоду, заподіяну йому ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків повинен роботодавець, який не створив безпечних умов праці. Визначаючи позивачу розмір моральної шкоди, суд враховує, що ступінь втрати професійної працездатності позивача складає 80 %, він переносить фізичний біль від отриманого професійного захворювання, потребує лікування, чим порушений його звичайний ритм життя, що призводить до моральних страждань та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а також те, що, позивача визнано інвалідом 2-ої групи, а тому визначає розмір моральної шкоди у сумі 16 000 грн.

Outcome: partial