overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-23 00:00:00

Бердянський міжрайонний прокурор звернувся до суду з позовом про стягнення не виплаченої суми заробітної плати [PERSON] з ТОВ БП-5 «Заводбуд». В позовній заяві в обгрунтування своїх вимог зазначив, що з директор ТОВ БП-5 «Заводбуд» Мінас»янц Ю. Г. в період з 24. 04. 2009 року по 31. 11. 2009 року відправив працівника підприємства [PERSON] у відпустку без збереження заробітної плати та не нарахував йому заробітну плату за час простою не з вини працівника не нижче двох тре\-тин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). 21. 01. 2010 року Бердянською міжрайонною прокуратурою порушено криміналь\-ну справу відносно директора ТОВ «Будівельне підприємство -5 «Заводбуд» Мінас»янца [PERSON]. Сума заробітної плати, належна [PERSON], складає 4627,47 грн., ця сума визна\-чена висновком бухгалтерської експертизи по кримінальній справі. Просить стягнути на користь [PERSON] зазначену суму заборгованості по заро\-бітній платі за час простою. В судове засідання позивачі не явились, в заявах просять розглянути справу за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягають. Представник відповідача в судове засідання не явився, про день слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки не повідомив, заперечень проти позову не надав, і суд розглядає справу за його відсутності на підставі наявних доказів. Дослідивши та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необ\-хідність задоволення позовних вимог Бердянського міжрайонного прокурора. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являвся працівни\-ком ТОВ БП-5 «Заводбуд». В період з 24. 04. 2009 року по 31. 11. 2009 року керівник підприємства Мінас»янц Ю. Г. відправив його у відпустку без збереження заробітної плати та не нараху\-вав заробітну плату за час простою не з вини працівника не нижче двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу), сума заборгованості визначена ви\-сновком судової бухгалтерської експертизи і складає 4627,47 грн. Вироком Бердянського міськрайонного суду від 23. 04. 2010 року Мінас»янца Ю. Г. визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ст. 172 КК України і призначено покарання у вигляді штрафу в сумі 850 грн. Відповідно до ст. 84 КЗпП України за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватись відпустка без збереження заробітної плати за термін, обу\-мовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік. Ст. 113 КЗпП України передбачає, що час простою не з вини працівника оплачу\-ється з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівни\-кові розряду (окладу). Судом встановлено, що відповідачем грубо порушено право [PERSON] на отри\-мання оплати праці за час простою. Суд бере до уваги розмір заборгованості згідно з висновками судової експертизи, оскільки вона являлась доказом по кримінальній справі. За таких обставин позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з даним позовом в якому просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 29.04.2010 р., видане на імя [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на 47\\200 часток в праві власності на житловий будинок по вул. Лісовій, 16 в смт. Городниця, що належали [PERSON] в повному обсязі, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 2.04.2010 р., видане в рівних частках [PERSON] та [PERSON], в частині, що стосується 47\\200 часток в праві власності на житловий будинок по вул. Лісовій, 16 в смт. Городниця, які належали [PERSON] та визнати за нею, як за спадкоємцем за заповітом, який фактично прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON], померлого 21 квітня 1998 р., право власності на 47/100 часток в праві власності на житловий будинок по вул. Лісовій, 16 в смт. Городниця з відповідною часткою надвірних будівель. В попередньому судовому засіданні сторони надали суду укладену в письмовій формі заяву про укладення мирової угоди та про її визнання. Згідно ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обовязків сторін та предмета позову. До ухвалення судового рішення у звязку з укладенням сторонами мирової угоди, суд розяснює сторонам наслідки такого рішення. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд. Мирова угода стосується лише прав, обовязків сторін та предмета позову, не суперечить закону, не порушує прав, інтересів інших осіб. Наслідки закриття провадження у справі в звязку з визнанням мирової угоди, передбачені ст. 206 ЦПК України, сторонам розяснені та зрозумілі. За таких обставин, суд, вважає, що заява про визнання мирової угоди підлягає задоволенню, а справа закриттю. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-23 00:00:00

В червні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» про визнання правочину нікчемним. Мотивував свої вимоги тим, що 14.11.2007р. між [PERSON] та ТОВ «Укрпромбанк» був укладений кредитний договір на суму 402822 грн. Також, 16.05.2008р. між [PERSON], [PERSON] та ТОВ «Укрпромбанк» був укладений договір поруки. Але, укладений кредитний договір не відповідає вимогам ст. ст. 207 , 1055 ЦК України, а саме: зазначений договір не скріплений печаткою юридичної особи - банку, що свідчить про недодержання письмової форми. В звязку з чим позивач просив суд визнати кредитний договір від 14.11.2007р., укладений між [PERSON] та ТОВ «Укрпромбанк» нікчемним. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази, суд встановив наступне. 14.11.2007р. між [PERSON] та ТОВ «Укрпромбанк» був укладений кредитний договір № 23\\МС\\К-07 на суму 402822 грн. З метою забезпечення [PERSON] зобовязань по кредитному договору 16.05.2008р. між [PERSON], [PERSON] та ТОВ «Укрпромбанк» був укладений договір поруки. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається ятаким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою. Таким чином, враховуючи вищевикладене, положеннями Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, який вчиняється юридичною особою, вважається вчиненим у письмовій формі тільки за умови, що його підписала уповноважена на це особа та цей правочин скріплений печаткою юридичної особи. Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Кредитний договір № 23\\МС\\К-07 від 14.11.2007р. на суму 402822 грн., укладений між [PERSON] та ТОВ «Укрпромбанк» скріплений печаткою юридичної особи - банку. Зазначене свідчить про додержання вимог, що предявляються до письмової форми договору. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог в звязку з їх безпідставністю. На підставі ст.ст. 207, 215, 1055 ЦК України, ст.ст. 10,14,30,60,62,88,212-214,218 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-23 00:00:00

16.12.2010 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом та просила розірвати шлюб з [PERSON], від якого мають неповнолітніх дітей, доньок - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], яких просить залишити з нею на вихованні. Свої вимоги мотивує тим, що різні погляди на права та обов»язки подружжя, відсутність спільних інтересів та порозуміння при вирішенні сімейних проблем, небажання поступитися один одному під час вирішення спірних питань - це все призводило до виникнення систематичних сварок та скандалів. За таких обставин вони припинили в жовтні 2010 року подружні відносини, стали проживати окремо та втратили почуття любові та поваги один до одного. За таких обставин вважає примирення та збереження сім»ї неможливе. В судове засідання сторони не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У письмовій заяві позивачка просить розглянути справу у її відсутності, позовні вц^оги підтримує в повному обсязі, які просить задовольнити. Відповідач у своїй письмовій заяві просить розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову та залишення неповнолітніх дітей з позивачкою. Дослідивши матеріали справи, та, давши їм належну оцінку суд прийшов до слідуючого висновку. Встановлено, що сторони з 11.08.2001 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого відділом РАГСу Новоград- Волинського МРУЮ Житомирської області, актовий запис № 208 ( а. с. 4 ). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - доньок, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], згідно копій свідоцтв про їх народження ( а.с. 5, 6). Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім'ї, про що свідчить той факт, що останні не підтримують шлюбних відносин з жовтня 2010 року, проживають окремо один від одного, позивачка вважає збереження шлюбу та примирення неможливим. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та її неповнолітніх дітей, а тому шлюб слід розірвати, а неповнолітніх дітей залишити на вихованні з їх матір»ю, проти чого не заперечує відповідач.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рогатинського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримала повністю. Пояснила, що 21 листопада 1996 року між нею та відповідачем по справі у виконавчому комітеті Вербилівської сільської ради Івано-Франківської області було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис за №10. Від спільного проживання в шлюбі в них 25 травня 1998 року народився син [PERSON], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні та вихованні. Спільне проживання між нею та відповідачем склалося невдало. Різні погляди на життя стали причиною непорозумінь між ними. Відповідач зловживає спиртними напоями, влаштовує безпідставні сварки, що негативно впливає на неї і неповнолітнього сина. Примирення між ними неможливе. Просила шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач в судове засідання не прибув і про причину своєї неявки суд не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачкою, що повністю відповідає положенням ч.І ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши доводи позивача, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серія І-НМ №013210, виданого виконавчим комітетом Вербилівської сільської ради Рогатинського району Івано- Франківської області 21 листопада 1996 року було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], про що було зроблено актовий запис за №10. Після одруження обом з подружжя присвоєно прізвищеДзера. Від спільного проживання в шлюбі 25 травня 1998 року в подружжя народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-НМ №081624, виданим 26 червня 1998 року виконавчим комітетом Вербилівської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області. Відповідно до вимог ст. 112 СК України при розірвані шлюбу суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову. Бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин. За наданий судом місячний термін для примирення і збереження сімї сторони не помирилися. У позивача наявне стійке волевиявлення, направлене на припинення сімейних відносин. Викладені обставини свідчать про те, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що має істотне значення, а тому позов підлягає до задоволення. На підставі ст.ст.109, 110, 112 ч.2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-23 00:00:00

11.08.2010 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, який згодом уточнив, та в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між ними 25.11.2000 року, вказуючи, що від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], спільне життя не склалося через несхожість життєвих та сімейних цінностей та уявлення сім'ї в цілому, неможливість знайти компроміс у вирішенні життєвих питань. Спір про поділ майна, що є спільною власністю подружжя відсутній. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе. Ухвалою суду від 11.10.2010 р. сторонам було надано строк на примирення терміном два місяці. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій вказує, що на розірвання шлюбу згодна, просила розглянути справу за її відсутності. Дослідивши та вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.11.2000 року, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб, про народження дитини (а.с.4,5). Про спір, що випливає з сімейних правовідносин сторонами не заявлено. Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови ПВСУ № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та ст. 111 СК України, якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. При зазначених обставинах сім'я не може бути збережена, існують підстави для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги тим, що 14 листопада 1970 року вона уклала шлюб з [PERSON] У порядку спадкування за заповітом останній отримав у власність два земельних пая, площею 4. 304 га. та 6.7591 га., розташовані на території Луначарської сільської ради Запорізької області 17.07.2010 року помер [PERSON] При цьому позивач фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, а [PERSON], [PERSON] не претендують на спадок. У судове засідання позивач не з явилася, але до суду надійшла заява з проханням задоволення позовних вимог у повному обсязі та розгляду справи без її участі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, однак відповідно до заяв, що додані до матеріалів справи, позов визнали та не заперечували проти його задоволення. Представник Територіальна громада в особі Луначарської сільської ради Запорізької області у судове засідання не з'явився, згідно листа, що надійшов на адресу суду 17.11.2010р. проти задоволення позову не заперечують. Суд, приймаючи до уваги заяви сторін та лист третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серії ВМВ № 473575 від 24 грудня 2008 року належала земельна ділянка площею 4, 304 га., розташована на території Луначарської сільської ради Бердянського району Запорізької області (а.с. 10) та земельна площею 6,7591га., розташована на території Луначарської сільської ради Бердянського району Запорізької області, (а.с. 11). 17 липня 2010 року [PERSON] помер, що вбачається з свідоцтва про смерть (а.с. 9). Після його смерті відкрилася спадщина на належне [PERSON] майно. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно, а саме земельні ділянки площею 4, 304 га. та 6,7591 га. Після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом є дружина померлого позивач [PERSON] і діти [PERSON], [PERSON] Інших спадкоємців не має. [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] , у порядку передбаченому п. 3 ст. 1268 ЦК України, тому що постійно проживала з спадкодавцем. Таким чином позивач [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON]., а [PERSON] та [PERSON] не претендують на спадок, що підтверджується в їх заявах. У відповідності зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, виходячи з матеріалів справи суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до Іллічівського райсуду м..Маріуполя з позовом до Маріупольської міської ради про визнання права власності на самочинно зведені будівлі, де зазначив що йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 18.11.2009 року належить земельна ділянка №165 по вул..Залізничний міст в Іллічівському районі м..Маріуполя. На вказаній земельній ділянці позивач самовільно з метою поліпшення житлових умов, без належного дозволу, здійснив перебудову літньої кухні у житловий будинок літ. В-1. сіни в-1, що підтверджує довідка БТІ від 23.09.2010 року. Просив визнати за ним право власності на зведені будівлі. До судового засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача, будучи неодноразово викликаним в судове засідання не з'явився, про причини неявки до суду не повідомив, повідомлений належним чином, у зв'язку з чим суд ухвалив розглянути справу у порядку ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 18.11.2009 року позивачу належить земельна ділянка №165 по вул..Залізничний міст в Іллічівському районі м..Маріуполя, що зареєстровано у Книзі записів державних актів на право власності на землю за№ 01.09.197.00329 (а.с. 10) Таким чином судом встановлено, що позивач є належним землекористувачем. У період експлуатації вказаного будинку, з ціллю його благоустрою, який розташований за адресою: м..Маріуполь, вул..Залізничний міст, 165 згідно довідки БТІ м..Маріуполя від 23.09.2009 року № 338 були самочинно зведені: житловий будинок літ. В- 2, сіни в-1 (а.с.11) Відповідно до висновків технічного спеціаліста від 19.11.2010 року - житловий будинок літ. В-1. сіни літ. в-1, які розташовані за адресою: м..Маріуполь, вул..Залізничний міст, 165, знаходяться у задовільному технічному стані та може використовуватись і надалі(а.с.26-27). Відповідно до п.5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню та за [PERSON] слід визнати право власності на самочинно зведені: житловий будинок літ. В-1, сіни літ. в-1, які розташовані за адресою: м..Маріуполь, вул..Залізничний міст, 165, які є закінченими будівлями, також судом встановлено, що права інших осіб при цьому не порушуються.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом в якому вказала, що 30 травня 2003 року між нею та відповідачем був укладений усний договір позики. Згідно договору позики [PERSON] отримав від позивача в борг 1900 грн., про що була складена розписка, написана відповідачем власноруч. Відповідач зобовязався повертати борг щомісячно по 70 грн., а 500 грн. поверне в серпні 2003 року. В 2003 році відповідач був засуджений до позбавлення волі і звільнився лише в 2009 році, в звязку з чим нею був пропущений строк звернення до суду. До теперішнього часу борг їй не повернутий. На неодноразові звернення з проханням повернути борг, відповідач ніяк не реагує. Прохає суд стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 1900 грн., та моральну шкоду у розмірі 1700 грн. В судовому засіданні позивач обґрунтувавши суду мотиви предявлення позову, повністю підтримала позовні вимоги. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, згоден повернути суму боргу, однак вважає, що моральної шкоди позивачу не завдавав. Суд, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача , відповідача та дослідивши докази, дійшов до наступного. 30 травня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав від позивача в борг 1900 грн., про що була складена розписка, написана відповідачем власноруч. Відповідач зобовязався повертати борг щомісячно по 70 грн., а 500 грн.. повернути в серпні 2003 року. Однак в 2003 році відповідач був засуджений до позбавлення волі і звільнився лише в 2009 році. До теперішнього часу борг їй не повернутий. На неодноразові звернення з проханням повернути борг, відповідач ніяк не реагує. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові ) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі) у строк та в порядок, що встановлені договором З урахуванням наведеного, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст.1046-1050 ЦК України, ст. ст. 15, 57, 79, 81, 88, 212, 215 ЦПК України, суд,

Outcome: partial