Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відділу освіти Іллінецької райдержадміністрації про відшкодування моральної шкоди, та стягнення витрат повязаних з судовим розглядом справи і оплати юридичної допомоги, в якій зазначено, що наказом №420 від 13.12.2006 року по відділу освіти Іллінецької райдержадміністрації він був звільнений з посади майстра виробничого навчання тракторної справи Іллінецького міжшкільного навчально-виробничого комбінату з 13.12.2006 року в звязку з скороченням чисельності штату відповідно до п.1ст.40 КЗпП України, на підставі про скорочення чисельності працюючих та згоді профкому. При попередженні його про звільнення з посади за два місяці, під розписку, він своєї згоди не давав, а також при ознайомленні ним з наказом №420 від 13.12.2006 року позивачем було відмічено у наказі про те, що він незгідний, з вищевказаним наказом, оскільки порушувались його конституційні права. Також, позивач у своїй заяві зазначає, що при його звільненні було порушено вимоги п.6.5 Положення про порядок наймання та звільнення педагогічних і науково-педагогічних працівників закладів освіти, що є у держаній власності. В грудні 2006 року він звернувся до управління освіти і науки Вінницької ОДА і 17.12.2006 року було відмінено наказ №420 від 13.12.2006 року. Поверховість та непрофесіоналізм, як дирекції МНВК так і працівників освіти Іллінецької РДА завдали йому чимало фізичних та душевних страждань, матеріальних затрат. Тому він був вимушений звернутися до суду з відповідною позовною заявою в якій просить стягнути з відділу освіти Іллінецької РДА за нанесення моральної шкоди 25000 гривень, стягнути з відповідача всі витрати повязані з судовим розглядом даної справи та оплати юридичної допомоги. Будучи опитаним в судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав в повному обємі і пояснив, що наказом №420 від 13.12.2006 року по відділу освіти Іллінецької райдержадміністрації він був звільнений з посади майстра виробничого навчання тракторної справи Іллінецького міжшкільного навчально-виробничого комбінату з 13.12.2006 року в звязку з скороченням чисельності штату відповідно до п.1ст.40 КЗпП України, на підставі про скорочення чисельності працюючих та згоді профкому. При попередженні його про звільнення з посади за два місяці, під розписку, він своєї згоди не давав, а також при ознайомленні ним з наказом №420 від 13.12.2006 року він особисто відмітив у наказі про те, що він незгідний, з вищевказаним наказом, оскільки порушувались його конституційне право на працю. Також, при його звільненні було порушено вимоги п.6.5 Положення про порядок наймання та звільнення педагогічних і науково-педагогічних працівників закладів освіти, що є у держаній власності. В грудні 2006 року він звернувся до управління освіти і науки Вінницької ОДА і 17.12.2006 року було відмінено наказ №420 від 13.12.2006 року. Наказом №22 від 31.01.2007 року він був поновлений на роботі. Тому він був вимушений звернутися до суду з відповідною позовною заявою в якій просить стягнути з відділу освіти Іллінецької РДА за нанесення моральної шкоди 25000 гривень, стягнути з відповідача всі витрати повязані з судовим розглядом даної справи та оплати юридичної допомоги. Будучи опитаний в судовому засіданні представник відділу освіти Іллінецької РДА [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав та пояснив, що позивачем в чіткій мірі не зазначено в позовній заяві в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань позивач визначив розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджено. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду за захистом свого порушеного права, а позовній заяві не ставиться питання позивачем про поновлення строку позовної давності і не навів жодних поважних причин для поновлення строку позовної давності. Також, позивачем в позовній заяві зазначено, що він просить суд стягнути з відповідача всі витрати повязані із судовим розглядом даної справи та оплати юридичної допомоги, про те позивачем не надано суду жодного доказу щодо оплати позивачем юридичної допомоги. Тому просить суд відмовити [PERSON] в задоволенні його позовних вимог в повному обємі в звязку з закінченням строку позовної давності. Будучи опитаний в судовому засіданні директор Іллінецького міжшкільного навчально-виробничого комбінату [PERSON] пояснив, що дійсно у них працював [PERSON] на посаді майстра виробничого навчання тракторної справи, але оскільки в 2006-2007 навчальному році не було набрана необхідна кількість дітей в Іллінецький МНВК то адміністрація Іллінецького МНВК вимушена була піти на скорочення своїх працівників. [PERSON] було повідомлено про його скорочення за два місяці 12.10.2006 року, а 13.12.2006 року звільнено в звязку з скороченням штату. Наказом №22 від 31.07.2007 року позивача було поновлено на посаді майстра виробничого навчання тракторної справи і виплачений заробіток за час вимушеного прогулу. Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, повно, всебічно, обєктивно дослідивши докази по справі, надавши їм юридичну оцінку встановив наступне. Так, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю в три роки. Проте, як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] був звільнений з посади майстра виробничого навчання тракторної справи Іллінецького МНВК відповідно до наказу №420 від 13.12.2006 року, в цей же день позивач був ознайомлений з вказаним наказом, що підтверджується його поясненнями наданими ним в судовому засіданні та зробленим ним особисто рукописним текстом „із наказом на звільнення не згоден.... (а.с.3). За таких обставин, дату 13.12.2006 року суд визнає днем, коли позивач дізнався про порушення свого права, тобто днем з якого почали обчислюватись строки позовної давності. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права 04.01.2010року (а.с.2), про що свідчить реєстраційний штамп суду, тобто після закінчення строку позовної давності. Відповідно до ст.267 ЦК України в якій зазначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відділу освіти Іллінецької РДА 25000 гривень за нанесення моральної шкоди задоволенню не підлягає в звязку з пропущеним терміном строку давності Крім того, відповідно до ст.10 ЦПК України в якій зазначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а також, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Також, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року із змінами №5 від 27.05.2001 року та №1 від 27.02.2009 року в якій чітко зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому доказуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань виходив позивач визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. На підтвердження визначення розміру моральної шкоди позивачем до позовної заяви був долучений эпікріз №3893 (а.с.6) в якому зазначено, що хворий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні з 18.10.06 по 09.11.06р.р. з діагнозом „..правобічна пневмонія..., і виписаний додому в задовільному стані..., з кутовим штампом без номера і без підпису і печатки лікаря, а в ході розгляду справи [PERSON] надав до суду копію аналогічного документа, який датований 09.11.2006 року №3893, підпис лікаря і печатка лікаря [PERSON] Про те, в ксерокопії зазначеного документа ручкою в кутовому штампі проставлено число 9.11.2006 і підпис лікаря [PERSON] Судом при винесенні рішення даний документ не прийнятий до уваги взагалі оскільки, як вбачається з матеріалів справи позивач звільнений з роботи13.12.2006 року, а він перебував на лікуванні відповідно до сумнівної довідки з Іллінецького територіального медичного обєднання з 18.10.2006 по 09.11.2006 р.р. тобто до свого звільнення. Крім того, позивач просить суд стягнути з відділу освіти Іллінецької РДА витрати на оплату юридичної допомоги. Проте, позивачем в ході розгляду цивільної справи не надано підтверджуючих документів щодо оплати ним зазначених послуг. Тому суд, вважає, що вимога позивача про відшкодування витрат повязаних з оплатою юридичної допомоги задоволенню не підлягає. Враховуючи всі обставини справи та оцінивши в сукупності всі дослідженні по справі докази, суд, вважає, що вимоги позивача [PERSON] не обґрунтовані та недоведені, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, а тому в їх задоволенні слід відмовити в повному обємі. На підставі наведеного та

Outcome: approved