Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки недійсною. В судовому засіданні суду пояснила, що 29 травня 2006 року в Єланецькому районному окрузі МРФ ДП «Центр ДЗК» зареєстровано договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка належить їй на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку, заключеного між нею та відповідачем. Строк дії договору - п'ять років. В лютому 2010 року вона дізналася про те, що між нею та відповідачем в 2009 році укладено додаткову угоду до даного договору, згідно якої внесено зміни до п. 8 договору оренди і строк дії договору замість 5 років продовжено до 10 років. Дану угоду як їй пояснили підписав її чоловік. Але вона його на це не уповноважувала, та й чоловік не знав, що підписував. Чоловік сказав, що йому надали підписати папери за отримання орендної плати. Таким чином вважає, що додаткова угода підписана шляхом обману, а тому просила суд визнати дану додаткову угоду до договору оренди недійсною. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що договір оренди земельної ділянки позивачкою було укладено та зареєстровано Єланецьким районний округом МРФ ДП «Центр ДЗК» в 2006 році. В умовах договору був обговорений строк його дії, який відповідно до п.8 складав 5 років. Умови договору відповідачем, її довірителем, виконувалися в повному об'ємі. Орендна плата виплачувалася згідно умов договору. Що ж стосується позивачки, то її вона завжди, починаючи з 2006 року по 2010 рік включно, отримували на перед за її проханням. Ніяких претензій в орендаря до орендодавця і навпаки не було. В 2008 році виникла проблема щодо зміни розміру орендної плати в сторону збільшення. Так як всі зміни до договору оренди згідно з умовами договору здійснювалося в письмовій формі за взаємною згодою сторін, виникла необхідність укладення додаткової угоди. В зв'язку з тим, що строк дії договору підходив до кінця і відповідач мав намір і далі продовжити його дію, під час видачі орендної плати орендодавцями було обговорено питання про внесення змін до п. 8 договору оренди, щодо зміни строку його дії з п'яти років до десяти. Щодо такої зміни заперечень, крім однієї особи, не надійшло. [PERSON] була присутня під час обговорення цього питання, нічого не заперечувала. Такі угоди були підписані усіма орендодавцями, за виключенням декількох осіб, у тому числі і позивачки. Трапилося це по тій причині, що позивачка, її чоловік та ще один орендодавець орендну плату отримали задовго до цього, їх прізвища в відомостях на отримання орендної плати на той момент були відсутні, так як орендну плату вони отримали по розписці, а отже бланків додаткової угоди, які готувалися згідно відомостей на отримання орендної плати на них не вистачило. Пізніше вона, як представник відповідача, поїхала додому до позивачки з метою підписання цієї додаткової угоди. Дома був чоловік позивачки, йому вона нагадала, що ця угода стосується розміру орендної плати та продовження дії договору оренди. Його земельна ділянка теж перебувала в оренді у відповідача. Чоловік позивачки почитав та підписав свою угоду, а потім і своєї дружини- позивачки по справі. Так як це були члени однієї сім'ї, вважала, що чоловік діяв в інтересах сім'ї. Твердження позивачки про те, що її чоловіку було сказано про необхідність підпису документів за отримання орендної плати не відповідають дійсності так як орендна плата їм була виплачена ще задовго до цього і саме за їх згодою отримала їх сусідка яка з їх відому розписалася в відомостях. За отримання орендної плати дані про її отримання робляться в момент її отримання, а не через деякий час. Крім цього позивачка та її чоловік добре знають що за отримання орендної плати вони розписувалися в відомості, або коли отримували наперед, писали своєю рукою розписку. Укладена ж додаткова угода не була схожа ні на відомість, ні на розписку. [PERSON] знав, що підписує, ніяких заперечень з його сторони не було. Дійсно, десь в лютому 2010 року позивачка знову звернулася з проханая видати їм наперед орендну плату за 2010 рік. Їй в цьому не було відмовлено, тим паче, що дію договору продовжено. Позивачка повідомила, що вона нічого про це не знає. Коли позивачка пізніше приїхала знову то повідомила, що їй відомо, що угоду підписав чоловік і що його під час підписання угоди обманули. Чоловік їй повідомив, що мова йшла про підпис документу на отримання орендної плати. Позивачка сказала, що їй на той час дуже необхідні гроші і запропонувала їй купити її земельну ділянку. Не отримавши на це згоди позивачка сказала, що через суд забере свою земельну ділянку, так як у неї є ще й інший покупець. Вважає, що підстав для задоволення позову немає, ніякого обману під час підписання угоди не було. Вважає що підставами по яким позивачка звернулася до суду є бажання продати земельну ділянку. Допитаний як свідок по даній справі [PERSON] - чоловік позивачки суду пояснив, що в 2006 році він та його дружина передали в оренду відповідачу належні їм на підставі Державних актів земельні ділянки строком на п'ять років. Орендну плату в основному отримувала дружина. В одному році на прохання дружини, так як вона не була в селі, орендну плату віддали сусідці. Пізніше до нього додому приїхала представник відповідача [PERSON] і надала підписати за нього та дружину папери, при цьому пояснила, що це за отриману оренднуплату. Вже пізніше жінка дізналася, що він підписав угоди на продовження терміну дії договорів оренди. Ні він, ні дружина не бажають продовження договорів оренди. Вони планували передати одну земельну ділянку іншій особі, а за отриманні кошти самим обробляти іншу і таким чином матеріально допомогти дітям. Вислухавши позивачку, представника відповідача, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає,що позовні вимоги задоволенню не підлягають по слідуючим підставам. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами укладено договір оренди належної позивачці на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку площею 9,05 га, розташована на території Нововасилівської сільської ради Єланецького району Миколаївської області. Даний договір зареєстровано в Єланецькому районному окрузі МРФ ДП «Центр ДЗК» 29.05.2006 році, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 29.05.2006 році за № 04060140. 29.04.2009 року в Єланецькому районному окрузі МРФ ДП «Центр ДЗК» за № 040901400720 зареєстровано додаткову угоду до даного договору, якою внесено зміни до п. 9 щодо збільшення розміру орендної плати та п. 8 щодо зміни строку дії договору до 10 років. Дану угоду позивачка просить визнати недійсною так як укладена вона шляхом обману і підписана не нею, а чоловіком, якого вона на це не уповноважувала. Відповідно до ст.230 ЦК України правочин здійснений під впливом обману є оспорюваним та може бути визнаний судом недійсним. Заявлені вимоги можуть бути задоволені, якщо доведені факти обману і наявність їх безпосереднього зв'язку із волевиявленням сторони вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна доводити ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивачкою в судовому засіданні не доведено, що додаткова угода до договору оренди земельної ділянки заключена під впливом обману. Судом не встановлено випадку навмисного, цілеспрямованого зі сторони відповідача введення в оману [PERSON], щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Представник позивача суду пояснив, що необхідності обманювати [PERSON] не було. У випадку не підписання додаткової угоди договір би по закінченню строку його дії був би розірваний. Крім того суд не може не прийняти до уваги, що [PERSON] є грамотним чоловіком, його твердження про те, що він підписуючи додаткову угоду думав, що підписується про отримання орендної плати не відповідають дійсності, так як в судовому засіданні встановлено і це не заперечували учасники процесу, що орендна плата отримувалася по відомості, або ж про її отримання орендодавцем писалася розписка. Той факт, що такі угоди були заключні з усіма орендодавцями, жителями, як і позивачка с.Ф.Михайлівка Єланецького району Миколаївської області, свідчить про неможливість позивачки бути необізнаною про це на момент їх укладення. Відсутність заперечень щодо укладення додаткової угоди зі сторони позивачки в момент їх обговорення і укладення суд пов'язує з тим, що їй знову було необхідно в 2009 році отримати орендну плату наперед, що не передбачено умовами договору. Дійсно, в судовому засіданні встановлено, що додаткову угоду від імені позивачки вчинив її чоловік. Суд вважає, що в даному випадку [PERSON] діяв в інтересах сім'ї. Суд також вважає, що даний правочин, який [PERSON] вчинив з перевищенням своїх повноважень був схвалений позивачкою, про що свідчить факт отримання орендної плати ( ст.241 ЦК України). Крім того, суд вважає, що таким чином [PERSON] реалізував своє право, передбачене Сімейним кодексом України, постільки чоловік та дружина зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї і дану угоду він уклав в інтересах сім'ї. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки недійсною, як укладену під впливом обману, не підлягають задоволенню. Враховуючи все вищевикладене,

Outcome: dismissed