Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Хмельницької районної державної адміністрації, агрофірми «Проскурів», Розсошанської сільської ради про визнання права власності на земельну частку (пай), посилаючись на те, що він працював в колгоспі «Комунар» з 1.07.1990 р. З членів колгоспу не виключався. Протоколом загальних зборів колгоспників від 15 лютого 1991 р. колгосп було перейменовано в агрофірму «Проскурів». З агрофірми позивач був звільнений за власним бажанням 20.12.2001 р. Згідно Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 р. на дату одержання агрофірмою «Проскурів» державного акту на право колективної власності на землю, тобто на 20.02.1996 р. він залишався членом колективного сільськогосподарського підприємства і мав право на земельну частку (пай), однак не був включений у списки осіб, які мають право на земельну частку (пай). Позивач має право на земельну частку (пай). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, пояснивши, що [PERSON] мав право на отримання земельної частки (паю), однак не був включений у списки осіб, які мають право на земельну частку (пай) агрофірми «Проскурів». Представник Розсошанської сільської ради у судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність. Представник агрофірми «Проскурів» у судове засідання з'явилась, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином. Представник райдержадміністрації у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Пунктом 1 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до п. 5 Постанови Верховної Ради України «Про прискорення за реформи та приватизацію землі» №2200 від 13.03.1992 р. роздержавлення і приватизація земель сільськогосподарських підприємств і організацій провадяться починаючи з 15 травня 1992 р. відповідно до проектів, які розробляються керівництвом (адміністрацією) цих підприємств та організацій за участю експертів і державних землевпорядних організацій, схвалюються трудовими колективами і затверджуються за поданням сільської (селищної) Ради районною (міською) Радою народних депутатів. Згідно з пп. 1, 2. 3, 5 ст. 25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно. Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720 від 08.08.1995 р. право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Отже, право на земельну частку(пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу. дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на зомельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Судом встановлено, що [PERSON] працював в колгоспі «Комунар» з 1.07.1990 р. З членів колгоспу не виключався. Протоколом загальних зборів колгоспників від 15 лютого 1991 р. колгосп було перейменовано в агрофірму «Проскурів». З агрофірми позивач був звільнений за власним бажанням 20.12.2001 р. Згідно Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 р. на дату одержання агрофірмою «Проскурів» державного акту на право колективної власності на землю, тобто на 20.02.1996 р. він залишався членом колективного сільськогосподарського підприємства і мав право на земельну частку (пай), однак не був включений у списки осіб, які мають право на земельну частку (пай). Позивач має право на земельну частку (пай). Не зважаючи на те, що [PERSON] був членом підприємства «Агрофірма «Проскурів» на момент видачі підприємству державного акту на право колективної власності на землю, він не був включений до переліку осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю). Відповідно до п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» потрібно мати на увазі, що згідно зі ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат па право на земельну частку (пай). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що права [PERSON] підлягають захисту.

Outcome: approved