Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаними вимогами, посилаючись на те, що у звзку з виконанням трудових обовязків у важких та шкідливих умовах праці, працюючи тривалий час з 1979 року по 2005 рік машиністом локомотива у кар'єрі і на маневрових роботах проммайданчика Відкритого акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» він отримав професійне захворювання. Комісією, створеною ВАТ «ІнГЗК» за участю представника ВВДФСС НВІПЗ, представників ВАТ «ІнГЗК», та представника ВГП Інгулецької рай ССС був складений Акт розслідування хронічного професійного захворювання від 21 квітня 2005 року, яким встановлено, що при його зверненні до цехової поліклініки ЛОК ВАТ «ІнГЗК» був виявлений факт професійного захворювання, діагноз за яким: хронічне обструктивне захворювання легень 2 ст. в фазі ремісії, дифузний пневмосклероз ЛН II (другого ст.) встановив Інститут Медицини праці м. Київа. Вищеназване захворювання виникло з причин роботи протягом 33 років та семи місяців в умовах фіброгенного пилу, концентрація якого в повітрі робочої зони перевищувала ГДК. Як вбачається з акту винними у виникненні професійного захворювання було визнано керівництво залізничного цеху і цеху ЦМП ВАТ «ІнГЗК», якими порушена ст.153 КЗпП України. За висновком первинної МСЕК від 20 липня 2005 року йому було встановлено стійку втрату професійної працездатності 30% з встановленням третьої групи інвалідності безстроково. У звязку з виявленим професійним захворюванням йому були призначені Фондом одноразова допомога та призначені щомісячні виплати. Вважає, що з вини підприємства ВАТ «ІнГЗК» йому була заподіяна шкода здоровю, він втратив значний відсоток професійної працездатності в звязку з професійним захворюванням. Увесь час після виникнення хвороби він змушений переносити фізичні страждання, а звідси і моральні переживання. За доволі нетривалий час він змушений був багато разів звертатися за консультацією, проходити лікування в умовах стаціонару та амбулаторно в різних медичних установах, як місцевих так і в іногородніх. Він з останніх сил виносив постійні поїздки, оскільки мав досить хворобливий стан, проблеми з утрудненим диханням, постійний кашель, біль в області грудної клітки та серця. Лікар психіатр під час консультаційного огляду у одній із лікарень, де він проходив лікування та обстеження, констатував його психічний стан, як органічне емоційний-лабільний розлад, антено-невротичний синдром. Він не вірив у те, що залишиться живим, оскільки у зв язку з основним захворюванням у нього виникло ряд супутніх захворювань, а саме: гамартрохондрома (пухлина) верхньої долі правої легені, кардіосклероз, аритмія серця, виразкова хвороба та інші. Його стан здоровя не покращився. Йому приходиться докладати додаткові зусилля для організації свого життя, тому що цього вимагає неповна працездатність. Він був змушений звільнитися з роботи, оскільки за станом здоровя не зміг витримати навіть незначних навантажень. На його сімю покладається додаткова відповідальність за його лікування. Його матеріальний стан значно погіршився. Він став знервованим, пригніченим, а це не сприяє нормальним стосункам у родині. Він вимушений сторонитися своїх друзів, приятелів, не має можливості надавати допомогу своїм дітям та дружині, оскільки задихається, не може проходити навіть незначні відстані. З моменту, коли хвороба дала про себе знати, він не може спокійно спати, виконувати вдома всі домашні справи, які виконував раніше. Йому вже 60 років, і він розуміє, що в майбутньому стан здоров'я може лише погіршитись і від цього у нього депресивний стан. Причинену моральну шкоду він оцінює в розмірі 150 000 грн., просить стягнути з відповідача [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просить задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача - дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області [PERSON] проти позову заперечувала і пояснила, що Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" у разі втрати потерпілим професійної працездатності відшкодування моральної шкоди на теперішній час не передбачене, оскільки Законом України № 717 - V від 23.02.2007 р. внесено зміни до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності " , відповідно до яуких всі норми даного закону , якими передбачалося виплата моральної шкоди - виключено. Таким чином, Фонд соціального страхування від нещасних випадків і професійних захворювань не повинен нести відповідальність за позовом, просив відмовити у його задоволенні. Також, оскільки чинним законодавством передбачений порядок встановлення заподіяння моральної шкоди потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання просить направити позивача на МСЕК для встановлення факту заподіяння шкоди. Вислухав думку сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Із трудової книжки , виданої 27 серпня 1968 року на імя [PERSON], встановлено, що позивач має загальний стаж роботи 37 років, з яких в умовах шкідливих факторів 33 роки/а.с. 17-19/. Комісією, створеною ВАТ «ІнГЗК» за участю представника ВВДФСС НВІПЗ представників ВАТ «ІнГЗК», та представника ВГП Інгулецької рай СЄС був складений Акт розслідування хронічного професійного захворювання від 21 квітня 2005 року, яким встановлено, що при його зверненні до цехової поліклініки ЛОК ВАТ «ІнГЗК» був виявлений факт професійного захворювання, діагноз за яким: хронічне обструктивне захворювання легень 2 ст. в фазі ремісії, дифузний пневмосклероз ЛН II (другого ст.) встановив Інститут Медицини праці м. Київа. Вищеназване захворювання виникло з причин роботи протягом 33 років та семи місяців в умовах фіброгенного пилу, концентрація якого в повітрі робочої зони перевищувала ГДК. Як вбачається з акту винними у виникненні професійного захворювання було визнано керівництво залізничного цеху і цеху ЦМП ВАТ «ІнГЗК», якими порушена ст.153 КЗпП України /а.с.4-5/. За висновком первинної МСЕК від 20 липня 2005 року йому було встановлено стійку втрату професійної працездатності 30% з встановленням третьої групи інвалідності безстроково /а.с.7/. Відповідно до наданих позивачем виписних епікризів та довідок медичних закладів, він тривалий час знаходилася на лікуванні з приводу наслідків професійного захворювання /а.с.8- 16/. При вирішенні питання щодо заподіяння позивачеві моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини спричинення шкоди, стан здоров'я позивача, відсоток втрати професійної працездатності, наявність вини підприємства в заподіянні шкоди. Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України "Про охорону праці", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоровя або у разі смерті працівника, здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". По справі було встановлено, що позивач був застрахований відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та згідно висновку МСЕК йому встановлено 20 % втрати працездатності , причиною чого стало професійне захворювання. Рішенням Конституційного Суду № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року встановлено обов'язок Фонду відшкодовувати моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва, з втратою потерпілим професійної працездатності. Громадяни, яким встановлена стійка втрата професійної працездатності мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Суд вважає, що в даному випадку відповідач повинен виплатити позивачу моральну шкоду у зв'язку з тим, що на той час, коли позивачу було встановлено стійку втрату професійної працездатності, а це було у 2005 році, згідно зі ст. 21, 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", відшкодовувати заподіяний громадянам збиток від нещасних випадків, включаючи і моральну шкоду, покладено було на відділення виконавчої дирекції Фонду... Той факт, що у відповідності з Законом України "Про державний бюджет України на 2007 р." п. 22 ст. 71 зупинено дію абз. 4 ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" - в "частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від дати настання страхового випадку"", на думку суду не може бути прийнято до уваги. Згідно рішень Конституційного Суду України № 6- рп/2007 р. від 09.07.2007 р. № 10-рп/2008 р. від 22.05.2008 р., він дійшов висновку, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію, чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина . Доводи відповідача, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладений обовязок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачеві є безпідставними та такими, що суперечать вищевказаному «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесено ушкодження здоровя, повязане з виконанням трудових обовязків», затвердженого Наказом міністерства здоровя України від 22 листопада 1995 року № 212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу встановлено з 20 липня 2005 року стійку втрату професійної придатності. При визначені розміру заподіяної моральної шкоди, суд приймає до уваги, що з 20 липня 2005 року безстроково позивачу була встановлена втрата професійної працездатності у 20%; - тяжкість вимушених змін у його житті; періодичних болей; наявність наслідків; наявність вини підприємства та самого позивача, та, виходячи із принципів розумності та обєктивності, вважає, що компенсацію за заподіяну моральну шкоду слід призначити у розмірі 80 000 грн., що буде співрозмірним тяжкості перенесених позивачем страждань і переживань та іншим обставинам справи, зазначена сума підлягає стягненню з відповідача виконавчої дирекції ФССНВВ, а в іншій частині позову позивачеві слід відмовити. Згідно вимог ст. 268 ЦК України позови, що випливають із порушення особистих немайнових прав не мають строку позовної давності. Відповідно до ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" сторони у справі звільнено від державного мита. На підставі ст. ст.81, 84, 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем витрати на користь судової адміністрації на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи в суді в сумі 15 грн.

Outcome: partial