Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-30 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] звернулися в районний суд з позовом до [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно. В обгрунтування позову посилаються на те, що свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON], яка померла 7 березня 2009 року, видане чоловікові спадкодавиці відповідачу [PERSON], без урахування їх права на спадщину. Просять визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, що видане [PERSON] недійсним в частині визнання за ним права власності на 2/6 частини будинку №57, що по вул. Садовій в смт. Вороновиця Вінницького району Вінницької області, а також визнати за кожним із них право власності на 1/6 частину зазначеного будинку. В судовому засіданні представники позивача адвокат [PERSON] і [PERSON] позов підтримали на умовах, викладених у позовній заяві. [PERSON] будучи допитаною за правилами допиту свідків суду показала, що позивач [PERSON] є її матірю, а спадкодавиця [PERSON] була її рідною сестрою. Сестра була інвалідом з дитинства і проживала в смт. Вороновиці в рідної тітки. Батьки проживали в іншому районі, де продали будинок і розпочали в смт. Вороновиця будівництво спірного будинку. В 1972 році будинок було побудовано і всі вони: батьки, вона з сестрою, старший брат, перейшли туди жити. Забудовником і власником будинку був її батько - [PERSON], після смерті якого інші діти відмовились від своїх часток на користь [PERSON] і вона переоформила на себе половину будинку. Крім [PERSON], в будинку проживав її чоловік [PERSON], син [PERSON] та матір [PERSON] Після смерті [PERSON] різко погіршилися відносини між [PERSON] з одного боку та [PERSON] і [PERSON] з другого боку, а тому останні хочуть в судовому порядку захистити своє право власності на частку в спадковому майні. Позивач [PERSON] позов підтримав і будучи допитаним за правилами допиту свідків суду показав, що житловий будинок було побудовано дідом і бабою до його народження. Проживав в будинку з матірю [PERSON], батьком [PERSON] та бабою [PERSON] Після смерті матері, в нього погіршилися відносини з батьком, останній не визнає його права на частину спадкового майна після смерті матері, у звязку з чим він звернувся до суду. [PERSON] подав суду письмові заперечення проти позову, в яких просить в задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] відмовити, так як він на законних підставах і не порушуючи порядку видачі отримав свідоцтво право на спадщину. Крім того, заперечує проти позову на тій підставі, що право особистої власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по вул. Садовій, 57 в смт. Вороновиця його покійна дружина набула під час шлюбу, а тому воно належало як їй, так і йому на праві спільної сумісної власності згідно з ч. 2 ст. 60 СК України. Тому вважає, що йому на праві спільної сумісної власності належить половина спадкового майна покійної [PERSON], а також 1/3 частка іншої половини спадкового майна, що набута ним в порядку спадкування за законом після смерті дружини. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримав письмові заперечення відповідача. Пояснив, що спадкодавиця [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) спочатку проживала в будинку, на місці якого на початку 70-х років було зведено спірний житловий будинок. Стверджує, що побудовано його за рахунок коштів її батька [PERSON] та її особистих коштів, так як вона незважаючи на те, що була інвалідом з дитинства, працювала і отримувала заробітну плату. Хоча будинок був побудований до шлюбу з [PERSON], останній за життя спадкодавиці зробив певні покращення, виконував поточні ремонти, провів опалення тощо. Крім того, представник відповідача наголошує на тому, що свідоцтво про право власності на половину будинку одержано спадкоємцем під час шлюбу з [PERSON], а тому зазначена частина будинку була спільною сумісною власністю подружжя. Заслухавши пояснення позивача, представників позивача, представника відповідача. дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні обставини справі і правовідносини, що відповідають їм. 7 березня 2009 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 10 березня 2009 року, виданим виконкомом Вороновицької селищної ради (а.с. 7). Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно, що належало їй, а саме на ? частину житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, що знаходиться в смт. Вороновиця Вінницького району Вінницької області, вул. Садова, 57, що підтверджується свідоцтвом №58 на право особистої власності на жилий будинок, виданим 6 грудня 1989 року виконкомом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 8). Посилання відповідача та його представника на те, що зазначене майно було спільною сумісною власністю подружжя, суд відкидає виходячи з наступного. Дійсно шлюб між [PERSON] і [PERSON] укладений та зареєстрований 23 липня 1982 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, а право власності на ? частину жилого будинку, який розташований в смт. Вороновиця, вул. Садова, 57 [PERSON] набула 2 квітня 1990 року, коли зареєструвала в БТІ свідоцтво №58 на право особистої власності на жилий будинок від 6 грудня 1989 року. Згідно з ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України, яка діяла на момент виникнення відповідних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Разом з тим, відповідно до ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Лише якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно на підставі ст. 25 КпШС України може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Як пояснив представник відповідача [PERSON], [PERSON] жодного відношення до будівництва спірного житлового будинку не мав. Житловий будинок як обєкт нерухомого майна виник до його шлюбу з [PERSON] Так, згідно з інвентаризаційними даними про домоволодіння по вул. Садовій в смт. Вороновиці будинок станом на 30 травня 1980 року належав [PERSON]. За відомостями з домової книги [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані в будинку в 1974-1978 роках, а [PERSON] 26.11.1981 року. Технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 23-26) підтверджено, що сам будинок, а також основні господарські будівлі та споруди (прибудову, ганок, сарай, погріб, убиральню) побудовано в 1970-1974 роках, тобто задовго до шлюбу [PERSON] з [PERSON], а тому він не може вважатися таким, що нажитий під час їх шлюбу. Згідно з матеріалами спадкової справи №303/2009 до майна померлої 07.03.2009 року [PERSON] в заяві від 17 березня 2010 року представник [PERSON] [PERSON] зазначив, що зміст ст. 60 СК України нотаріусом розяснено, на видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя його довіритель не претендує. В самому свідоцтві про право на спадщину за законом вказано, що спадщина складається з ? частки вищевказаного жилого будинку з відповідною часткою приналежних до нього будівель та споруд і [PERSON] погодився з ним, вважає його законним і таким, що видане з дотриманням встановленого порядку. Крім формального посилання на дату реєстрації за [PERSON] свідоцтва на право особистої власності на ? частину жилого будинку, будь-яких доказів того, що спірну частку жилого будинку було нажито, а не лише зареєстровано, під час шлюбу з [PERSON], відповідачем суду не надано. Тому суд приходить до висновку про те, що ? частина вищевказаного жилого будинку відноситься до роздільного майна [PERSON], належала їй саме на праві особистої власності, а не на праві спільної сумісної власності подружжя і як така увійшла до складу спадщини. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог цієї статті спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є: позивач [PERSON], як син спадкодавиці, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІІ-АМ №300006 (а.с. 10); відповідач [PERSON], як чоловік [PERSON]; позивач [PERSON], як мати спадкодавиці, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження (а.с. 9). На момент відкриття спадщини як позивачі, так і відповідач проживали разом з [PERSON] в житловому будинку №57 по вул. Садовій в смт. Вороновиця Вінницького району Вінницької області, що підтверджується паспортами позивачів, де їх місцем реєстрації зазначена вищевказана адреса, довідками виконкому Вороновицької селищної ради №793 від 08.09.2009 року, №357/3 та №358/3 від. 18.03.2011 року, записами в домовій книзі про прописку громадян (а.с. 16-22). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шести місяців), він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивачі та відповідач протягом шести місяців з моменту смерті [PERSON] не заявляли про відмову від прийняття спадщини, а тому в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Таким чином, позивачі та відповідач прийняли по 1/3 частці спадкового майна кожен, а тому з моменту відкриття спадщини позивачам та відповідачу кожному належить на праві власності по 1/6 частці житлового будинку №57 з господарськими будівлями та спорудами по вул. Садовій, 57 в смт. Вороновиця Вінницького району Вінницької області. Разом з тим, за видачею свідоцтва про право на спадщину до Вінницької районної державної нотаріальної контори звернувся лише відповідач. Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом спадкоємцем майна [PERSON] є лише її чоловік [PERSON]. Отже до свідоцтва про право на спадщину, що було видане відповідачу було незаконно включено прийняті позивачами у спадщину 2/6 частини зазначеного житлового будинку, що порушує права позивачів на вказане майно. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власний майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Оскільки свідоцтво про право на спадщину від 17.03.2010 року видане без врахування права позивачів на спадкове майно, воно є недійсним в частині визнання за відповідачем права власності на 2/6 частини будинку. Право власності на зазначену частину жилого будинку слід визнати в порядку спадкування за законом за іншими спадкоємцями першої черги позивачами по справі [PERSON] та [PERSON] Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача [PERSON] понесені нею та документально підтверджені судові витрати: судовий збір в розмірі 269 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 120 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. (а.с. 1, 3, 29). Враховуючи викладене вище, на підставі ст. 22-25 КпШС України, ст. 328, 392, 1218, 1267, 1268, 1270, 1301 ЦК України,

Outcome: approved