Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] посилається на те, що 22 жовтня 2004 року уклав з відповідачкою [PERSON] у Коломийській міській державній нотаріальній конторі договір дарування квартири [ADDRESS] так як проживав з відповідачкою у фактичних шлюбних відносинах. Однак з відповідачкою у нього була усна домовленість, що після підписання спірного договору дарування згаданої квартири оригінал договору повинен знаходитись у нього, позивача, а відповідачка оригінал договору зберігає в себе. З текстом договору дарування він, позивач, ознайомлений і договір особисто підписав у присутності нотаріуса. Однак, коли відповідачка відмовилась зареєструвати шлюбу з ним, то оригінальний примірник договору дарування квартири йому відповідчка так і не віддала, а тому вважає, що таким чином завів себе в заблудження при укладенні згаданого договору дарування квартири, не усвідомлював значення своїх дій та правових наслідків посвідчення такого договору. Крім того відчужена ним, відповідачці, квартира необхідна йому для його сина, котрий має намір повернутися проживати з м.Одеса в м.Коломия для здійснення подальшого догляду за ним, позивачем. Просить позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що з січня 2002 року по травень 2005 р. спільно проживала з позивачем [PERSON] Арсенієвичем однією сімєю. З початку спільного проживання стосунки у них складались добре, а з травня місяця 2005 року спільне проживання вони припинили із-за неодноразових подружніх зрад останнього. Крім того позивач наполягав на посвідченні договору дарування належної йому квартири [ADDRESS] на її, відповідачки користь, неодноразово звертався до нотаріуса, щоб прискорити посвідчення спірного договору. Відповідно до договору дарування, що зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за № 2-2309 Коломийської міської державної нотаріальної контори від 22 жовтня 2004 року, вказано, що як дарувальник так і обдаровувана попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів, перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам'яті та діючи добровільно, розуміючи значення своїх дій та правові наслідки укладення договору, домовились про те, що дарувальник передав у дар, а обдарована прийняла у дар квартиру № 75 що знаходиться у м. Коломия по вулиці Стефаника 5Івано-Франківської області. Позивач своїми поступками, зокрема подружньою зрадою, унеможливив подальше їх спільне проживання та ведення спільного господарства, перейшов жити з іншою жінкою в інше помешкання, де і проживає на даний час. Неодноразово з ним були суперечки з приводу подарованої квартири так як позивач вимагає, щоб оригінал договору дарування знаходився у нього. Крім цього вона, відповідачка, посилається на те, що будь-яких домовленостей щодо передачі оригінального примірника договору дарування позивачу у неї з останнім не було. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи без самостійних вимог Коломийської міської державної нотаріальної контори вважає, що позов до задоволення не підлягає, оскільки при посвідченні 22 жовтня 2004 року договору дарування квартири [ADDRESS] сторонам по справі було розяснено юридичну природу договору дарування та правові наслідки укладення такого договору, договір підписано сторонами особисто і на момент посвідчення договору сторони діяли добровільно. Представник третьої особи без самостійних вимог Коломийське МБТІ в судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи повідомлений належно, до суду подав заяву та просить справу розглянути у його відсутності.. Заслухавши пояснення сторін, думку представника третьої особи без самостійних вимог Коломийської міської державної нотаріальної контори, проаналізувавши матеріали справи: договір дарування квартири [ADDRESS], посвідченого державним нотаріусом Коломийської міської державної нотаріальної контори 22 жовтня 2004 року за реєстровим номером 2-2309 (а.с.4),з якого видно, що позивач подарував відповідачці квартиру [ADDRESS]; витяг про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 220372 від 22.10.2004р. (а.с.59)суд прийшов до наступних висновків. 22 жовтня 2004 року між позивачем та відповідачем укладено договір дарування квартири, що належала на праві приватної власності позивачу і розташована за адресою м.Коломия, вул.. Стефаника, 5/75 Івано-Франківської області. Сторони з січня місяця 2002 року по травень 2005 р. спільно проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу в органах РАЦС і з початку їх спільного проживання стосунки у них складались добрі, а з травня місяця 2005 року вони припинили спільне проживання із-за подружньої зради позивача. При посвідченні договору дарування сторони були попереджені про наслідки, пов'язані з укладанням договору дарування, розуміли і усвідомлювали, що вони підписують, перед підписанням договору прочитали і ознайомились із змістом договору, жодних взаємних обов'язків при укладенні цього договору, сторони на себе не приймали. В п.7 даного договору зазначено, що сторони підтверджують, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними, укладення договору відповідає їх інтересам, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленоті сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому. Крім того в п.9 цього договору зазначено, що обдаровувана - відповідачка по справі дарунок приймає і прийняттям дарунку вважається одержання оригінального примірника цього договору після його нотаріального посвідчення. Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Згідно статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а у відповідності до ст. 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Відповідно до ст.. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи. В якості доводу про недійсність правочину позивач зазначив, що завів себе в заблудження при укладенні згаданого договору дарування квартири, не усвідомлював значення своїх дій та правових наслідків посвідчення такого договору і після підписання договору дарування квартири оригінальний примірник договору відповідачка згідно усної домовленості з ним повинна була віддати позивачу, а поскільки сторони згодом припинили спільне проживання однією сімєю, то відповідачка зобовязана була віддати оригінальний примірник договору позивачу. Суд вважає ці доводи необґрунтованими і такими, що спростовуютья поясненнями відповідачки, представника третьої особи без самостійних вимог Коломийської МДНК, дослідженими матеріалами справи. Крім того позивач не надав суду жодного доказу в підтвердження вищезазначених обставин. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], третя особа без самостійних вимог Коломийська міська державна нотаріальна контора, третя особа без самостійних вимог Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації про визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS] від 22 жовтня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Коломийської міської державної нотаріальної контори за реєстровим номером № 2-2309, анулювання реєстрації права власності на квартиру та повернення квартири [ADDRESS] [PERSON] слід відмовити. На підставі наведеного та ст.ст.203,209,215,216,267,717-719,722,727 ЦК України,

Outcome: dismissed