Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON] міського комунального підприємства про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу з 08 квітня 2010 року в сумі 800 (вісімсот) грн. 00 коп. Позивач зазначив, що 08 квітня 2010 року наказом відповідача №98-к від 08 квітня 2010 року він звільнений з посади юрисконсульта другої категорії адміністративного персоналу [PERSON] міського комунального підприємства за п.3\~ст.40 КЗпП України\~на підставі наказу відповідача №173 від 07 квітня 2010 року та протоколу профспілкового комітету від 06 квітня 2010 року. Згідно з доводами [PERSON] вказане звільнення його з роботи проведено [PERSON] міським комунальним підприємством з порушенням законодавства України. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що 13 серпня 2009 року відповідачем було прийнято наказ №471 від «Про внесення змін до штатного розпису КМКП», яким передбачено виведення з штатного розпису підприємства 74 одиниці персоналу з 13 листопада 2009 року. В подальшому, як ствердив [PERSON], 09 вересня 2009 року було видано наказ №516 «Про попередження працівників про наступне звільнення у звязку зі скороченням штату», вивчивши який, він подав на імя директора [PERSON] міського комунального підприємства службову записку №002/83 про необхідність виконання підприємством вимог ст.49-2 КЗпП України щодо пропонування працівникам іншої роботи одночасно з попередженням про їх звільнення. Позивач зазначив, що після цієї службової записки та його обґрунтованої позиції щодо порушень керівництвом [PERSON] міського комунального підприємства законодавства України при вивільненні працівників, з боку керівництва [PERSON] міського комунального підприємства він відчув тиск та упереджене ставлення, хоча за весь час роботи він належним чином виконував свої посадові обовязки і не мав жодного зауваження з боку керівництва [PERSON] міського комунального підприємства. [PERSON] вказав, що наказ відповідача №173 від 07 квітня 2010 року був винесений на підставі наказу [PERSON] міського комунального підприємства №547 від 23 вересня 2009 року, який скасовано згідно з протоколом комісії по трудовим спорам [PERSON] міського комунального підприємства від 10 листопада 2009 року, та на підставі наказу відповідача №4 від 05 січня 2010 року, який ним оскаржено до суду і не набрав законної сили. За таких обставин, позивач вважає, що звільнення його з роботи здійснено відповідачем безпідставно, оскільки згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, і при цьому враховуються лише ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року. У позовній заяві [PERSON] також зазначив, що 06 квітня 2010 року профспілковий комітет [PERSON] міського комунального підприємства розглянув подання адміністрації [PERSON] міського комунального підприємства від 06 квітня 2010 року про його звільнення і постановив «дати згоду на звільнення згідно з п.3 ст.40 КЗпП України». Згідно з доводами позивача в порушення вимог ч.3 ст.43 КЗпП України дане подання розглядалось поспішно в один і той же день із винесенням подання адміністрації [PERSON] міського комунального підприємства 06 квітня 2010 року, без його участі, без дослідження обставин звільнення, тому таке рішення профспілкового комітету [PERSON] міського комунального підприємства є незаконним та необґрунтованим. Окрім цього, [PERSON] вказав, що в даному випадку відповідач порушив вимоги ст.ст.47 і 116 КЗпП України, оскільки письмово його не повідомив про розмір виплат при звільненні та не провів повного розрахунку в день звільнення. З цих мотивів, покликаючись на ст.ст.40,\~42,\~\~232,\~\~235 КЗпП України, позивач просить суд поновити його на роботі в [PERSON] міському комунальному підприємстві на посаді юрисконсульта другої категорії адміністративного персоналу та стягнути з відповідача в його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 квітня 2010 року до 19 квітня 2010 року (за 8 днів), виходячи із середньоденного розміру заробітної плати в сумі 100 (сто) грн. 00 коп., в загальній сумі 800 (вісімсот) грн. 00 коп. В подальшому [PERSON] збільшив розмір позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, про що 21 березня 2011 року подав письмову заяву. Зокрема, позивач просить суд стягнути з відповідача в його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 08 квітня 2010 року до 21 березня 2011 року (за 239 робочих дні: 16 робочих днів у квітні 2010 року, 17 робочих днів у травні 2010 року, 21 робочий день у червні 2010 року, 22 робочих дні у липні 2010 року, 21 робочий день у серпні 2010 року, 22 робочі дні у вересні 2010 року, 21 робочий день у жовтні 2010 року, 22 робочих дні у листопаді 2010 року, 23 робочих дні у грудні 2010 року, 19 робочих днів у січні 2011 року, 20 робочих днів у лютому 2011 року та 15 робочих днів у березні 2011 року), виходячи із середньоденного розміру заробітної плати в сумі 100 (сто) грн. 00 коп., в загальному розмірі 23900 (двадцять три тисячі девятсот) грн. 00 коп. У судовому засіданні [PERSON] повністю підтримав вказані позовні вимоги про поновлення його на роботі на посаді юрисконсульта другої категорії адміністративного персоналу [PERSON] міського комунального підприємства та стягнення з відповідача в його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу в загальній сумі 23900 (двадцять три тисячі девятсот) грн. 00 коп. Позивач пояснив суду, що за час роботи на посаді юрисконсульта другої категорії адміністративного персоналу [PERSON] міського комунального підприємства протягом 2007 року 2010 року він ніколи не мав претензій з боку керівництва [PERSON] міського комунального підприємства до моменту початку процедури скорочення чисельності і штату працівників цього підприємства. Згідно з поясненнями [PERSON] відразу після його відмови завізувати наказ про скорочення чисельності і штату працівників [PERSON] міського комунального підприємства директор цього підприємства [PERSON] почав заявляти до нього безпідставні претензії та погрожував звільнити з роботи. Позивач вказав, що будучи переконаним у тому, що дії керівництва [PERSON] міського комунального підприємства щодо вивільнення працівників суперечать чинному законодавству України, він відмовився виконувати незаконну вказівку директора [PERSON] міського комунального підприємства [PERSON] - візувати розпорядження №508 від 03 вересня 2009 року щодо вивільнення працівників, в якому візи інших керівників підрозділів були відсутні. При цьому, як зазначив [PERSON] в судовому засіданні, він керувався Загальним положенням про юридичну службу міністерства, іншого органу виконавчої влади, державного підприємства, установи та організації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1040 від 26 листопада 2008 року, яким передбачено візування документів юридичною службою підприємства в останню чергу за наявності віз керівників заінтересованих структурних підрозділів. Позивач ствердив, що після даної події керівництво [PERSON] міського комунального підприємства почало чинити на нього тиск і прийняло безпідставний наказ №547 від 23 вересня 2009 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності, який із-за його незаконності було відмінено рішенням комісії по трудових спорах від 10 листопада 2009 року, так як свої посадові обовязки він виконував належним чином, а припис територіальної державної інспекції праці у Рівненській області №17-07-008/0048-0051 від 08 жовтня 2009 року про усунення порушень вимог п.2.1.14 колективного договору відповідачем не було виконано. [PERSON] просив суд врахувати, що зазначений наказ не завізований юрисконсультом [PERSON] міського комунального підприємства. В подальшому, як пояснив позивач, наказом [PERSON] міського комунального підприємства №4 від 05 січня 2010 року його повторно безпідставно було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Згідно з доводами позивача вказаний наказ відповідача в звязку з його незаконністю було скасовано рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 13 грудня 2010 року, яке набрало законної сили 24 грудня 2010 року. За таких обставин, [PERSON] вважає незаконним звільнення з роботи, що здійснено наказами [PERSON] міського комунального підприємства №173 від 07 квітня 2010 року і №98-к від 08 квітня 2010 року за п.3 ст.40 КЗпП України. При цьому позивач просив прийняти до уваги, що профспілковий комітет [PERSON] міського комунального підприємства 06 квітня 2010 року розглянув подання відповідача від 06 квітня 2010 року та дав згоду на звільнення поспішно, без його участі та без зясування фактичних обставин. Незаконність наказів [PERSON] міського комунального підприємства №547 від 23 вересня 2009 року, №4 від 05 січня 2010 року, №173 від 07 квітня 2010 року і №98-к від 08 квітня 2010 року [PERSON] також доводить недотриманням відповідачем вимог ч.1 ст.149 КЗпП України щодо обовязкового попереднього отримання у працівника письмових пояснень до застосування дисциплінарного стягнення. З наведених підстав позивач просив суд задоволити його позов у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не зявився повторно, хоча у встановленому законом порядку був повідомлений судом про час, дату і місце розгляду даної справи. 31 березня 2011 року і 15 квітня 2011 року від в.о.директора [PERSON] міського комунального підприємства [PERSON] в суд надійшли письмові клопотання про розгляд даної справи без участі представника [PERSON] міського комунального підприємства (листи [PERSON] міського комунального підприємства №524 від 30 березня 2011 року і №607 від 15 квітня 2011 року). Окрім цього, зміст вказаних письмових клопотань свідчить, що [PERSON] міське комунальне підприємство повністю визнає позов [PERSON] про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з врахуванням збільшення розміру вказаних вимог. Визнання відповідачем позову [PERSON] про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в даному випадку не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, тому відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України підлягає прийняттю. Заслухавши пояснення позивача, суд дослідив наявні в справі письмові докази і, надавши їм належну оцінку, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заявлені до [PERSON] міського комунального підприємства, підлягають задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що позивач працював у відповідача на посаді юрисконсульта. Наказом [PERSON] міського комунального підприємства №248-к від 11 вересня 2007 року «Про прийом на роботу» 12 вересня 2007 року [PERSON] прийнято на роботу на посаду юрисконсульта (адміністративний персонал) постійно з випробувальним терміном на 2 місяці. Наказом [PERSON] міського комунального підприємства №67-к від 17 лютого 2009 року «Про переведення» [PERSON] переведено з посади юрисконсульта на посаду юрисконсульта другої категорії з 02 лютого 2009 року. Такі ж відомості містить і трудова книжка [PERSON] серії АЕ №087623 (запис за №02 від 12 вересня 2007 року і запис за №03 від 02 лютого 2009 року). Наказом [PERSON] міського комунального підприємства №173 від 07 квітня 2010 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON]С.» 08 квітня 2010 року позивач звільнений з посади юрисконсульта другої категорії за п.3 ст.40 КЗпП України\~за систематичне невиконання та халатне відношення до своїх посадових обовязків. Підставою для прийняття відповідачем вказаного наказу, як слідує з його змісту, служать накази [PERSON] міського комунального підприємства №547 від 23 вересня 2009 року «Про порушення трудової та виробничої дисципліни» і №4 від 05 січня 2010 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON]С.». Наказом [PERSON] міського комунального підприємства №98-к про припинення трудового договору (контракту) від 08 квітня 2010 року [PERSON] звільнено 08 квітня 2010 року з посади юрисконсульта другої категорії адміністративного персоналу\~за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення (п.3 ст.40 КЗпП України). Підставами звільнення позивача з роботи вказано наказ [PERSON] міського комунального підприємства №173 від 07 квітня 2010 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON]С.» і протокол засідання профспілкового комітету №08 від 06 квітня 2010 року. Зазначені причини та підстави звільнення позивача з роботи за п.3 ст.40 КЗпП України з покликанням на наказ [PERSON] міського комунального підприємства №98-к від 08 квітня 2010 року вказані й у трудовій книжці [PERSON] серії АЕ №087623 (запис за №04 від 08 квітня 2010 року). При дослідженні даних щодо наявності чи відсутності фактів систематичного невиконання позивачем без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, та наявності чи відсутності фактів попереднього застосування [PERSON] міським комунальним підприємством до [PERSON] заходів дисциплінарного чи громадського стягнення судом встановлено наступні обставини. Наказом [PERSON] міського комунального підприємства №547 від 23 вересня 2009 року «Про порушення трудової та виробничої дисципліни» в звязку з систематичним та неналежним виконанням своєї посадової інструкції, усних розпоряджень директора та розпорядження директора №508 від 03 вересня 2009 року юрисконсульту [PERSON] міського комунального підприємства другої категорії [PERSON] за невиконання та халатне відношення до своїх посадових обовязків оголошено догану з позбавленням 100% преміальних доплат за вересень 2009 року. З акту перевірки додержання законодавства про працю, складеного державним інспектором праці територіальної державної інспекції праці у Рівненській області [PERSON] №17-07-00/0048 від 08 жовтня 2009 року слідує, що в [PERSON] міському комунальному підприємстві вимоги п.2.1.14 колективного договору щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності та позбавлення премії працівників, в тому числі при прийнятті наказу №547 від 23 вересня 2009 року відносно [PERSON], не виконуються. В звязку з цим приписом №17-07-008/0048-0051 від 08 жовтня 2009 року державного інспектора праці територіальної державної інспекції праці у Рівненській області [PERSON] директору [PERSON] міського комунального підприємства [PERSON] приписано усунути порушення вимог п.2.1.14 колективного договору щодо безпідставного притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників підприємства до 09 листопада 2009 року. Протокол засідання комісії по трудових спорах [PERSON] міського комунального підприємства від 10 листопада 2009 року свідчить, що вказаний наказ [PERSON] міського комунального підприємства №547 від 23 вересня 2009 року «Про порушення трудової та виробничої дисципліни» - відмінено. На виконання цього рішення комісії по трудових спорах [PERSON] міського комунального підприємства від 10 листопада 2009 року комісією по трудових спорах [PERSON] міського комунального підприємства 10 листопада 2009 року видано відповідне посвідчення про примусове виконання рішення. Чинність вказаного рішення комісії по трудових спорах [PERSON] міського комунального підприємства від 10 листопада 2009 року підтверджується ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 13 грудня 2010 року, яка набрала законної сили 24 грудня 2010 року (справа №2-320/10), зміст якої свідчить, що ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 09 вересня 2010 року позов [PERSON] міського комунального підприємства про скасування вказаного рішення комісії по трудових спорах [PERSON] міського комунального підприємства від 10 листопада 2009 року залишено без розгляду, і це рішення комісії по трудових спорах [PERSON] міського комунального підприємства від 10 листопада 2009 року не скасовувалось, не змінювалось і на даний час є чинним. Наказом [PERSON] міського комунального підприємства №4 від 05 січня 2010 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON]С.» за невиконання своїх посадових і трудових обовязків (порушення п.п.2.7., 2.8. посадової інструкції 20-ПІ-КМКП щодо організації та ведення претензійно-позовної роботи і здійснення представництва підприємства у встановленому законодавством порядку в судах (господарських судах) усіх ланок під час розгляду правових питань і спорів (нездійснення контролю ходу розгляду справ №14/90 і №14/91 господарським судом Рівненської області, неповідомлення директора підприємства про необхідність забезпечення явки представника [PERSON] міського комунального підприємства в судове засідання), а також вимог ст.30 КЗпП України (ігнорування вказівки заступника директора з економіки та фінансів [PERSON] щодо підготовки та надання відповіді на претензію відокремленого підрозділу «Рівненська АЕС» державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» №001/10510 від 28 жовтня 2009 року), [PERSON] оголошено догану. Проте, рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 13 грудня 2010 року, яке набрало законної сили 24 грудня 2010 року (справа №2-320/10), зазначений наказ [PERSON] міського комунального підприємства №4 від 05 січня 2010 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON]С.» щодо застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді догани скасовано, з [PERSON] міського комунального підприємства на користь [PERSON] стягнуто недоплачену за 2009 рік винагороду за вислугу років в розмірі 86 (вісімдесят шість) грн. 20 коп. Вказаним судовим рішенням встановлено, що прийняття участі у судових засіданнях з розгляду господарським судом Рівненської області господарських справ №14/90 і №14/91 здійснювалось юрисконсультом [PERSON] міського комунального підприємства [PERSON], однак станом на 04 листопада 2009 року вона перебувала на лікарняному. При розгляді вказаної справи суд зясував, що будь-яких доказів отримання [PERSON] вказівки прийняти участь у судових засіданнях з розгляду даних господарських справ матеріали справи не містять, також встановлено і відсутність в матеріалах справи і відомостей про отримання [PERSON] претензії відокремленого підрозділу «Рівненська АЕС» державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» №001/10510 від 28 жовтня 2009 року. За таких обставин, суд прийшов до висновку про недоведеність вини позивача [PERSON] у неприйнятті участі у судових засіданнях та не підготовці відповіді на претензію, отже, про відсутність у його діях складу дисциплінарного проступку. Окрім цього, суд встановив недотримання [PERSON] міським комунальним підприємством вимог ст.149 КЗпП України при прийнятті вказаного наказу №4 від 05 січня 2010 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON]С.». Отже, з наведених обставин слідує, що підстави для притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] та звільнення його з роботи із займаної посади юрисконсульта другої категорії адміністративного персоналу [PERSON] міського комунального підприємства за п.3 ст.40 КЗпП України відсутні. Фактів систематичного невиконання [PERSON] своїх посадових обовязків згідно посадової інструкції (п.п.2.1., 2.2., 2.3.), письмових та усних розпоряджень керівництва [PERSON] міського комунального підприємства судом не встановлено. Жодних доказів у підтвердження наявності таких обставин відповідачем суду не надано. Накази [PERSON] міського комунального підприємства №547 від 23 вересня 2009 року «Про порушення трудової та виробничої дисципліни» і №4 від 05 січня 2010 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON]С.» - скасовані. Інших випадків застосування [PERSON] міським комунальним підприємством до позивача заходів дисциплінарного чи громадського стягнення не встановлено. Таким чином, накази [PERSON] міського комунального підприємства №173 від 07 квітня 2010 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON]С.» і №98-к про припинення трудового договору (контракту) від 08 квітня 2010 року є безпідставними. Приводи для розірвання [PERSON] міським комунальним підприємством трудового договору із [PERSON] з підстав, передбачених п.3\~ст.40 КЗпП України, - відсутні. Відповідно до п.3 ч.1\~ст.40 КЗпП України\~трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.22, 23\~постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року з подальшими змінами, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.п.3, 4, 7, 8 ст.40, п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст.147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року. Таким чином, при звільненні працівника з роботи з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, підприємство повинно навести конкретні факти допущеного працівником систематичного невиконання без поважних причин обов'язків, зазначити коли саме вони мали місце та який проступок вчинив працівник після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, і коли саме. При цьому підставою для звільнення працівника за п.3 ч.1\~ст.40 КЗпП України, окрім цих обставин, є також наявність правомірно накладених діючих дисциплінарних чи громадських стягнень, що передували події звільнення працівника з роботи. Звільнення з роботи є крайнім заходом дисциплінарного стягнення, яке підлягає застосуванню лише при наявності всіх законних підстав. В даному випадку відповідачем не наведено конкретних фактів систематичного невиконання [PERSON] без поважних причин своїх трудових обов'язків чи порушення трудової та виробничої дисципліни. Таких відомостей не містять і накази [PERSON] міського комунального підприємства №173 від 07 квітня 2010 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON]С.» та №98-к про припинення трудового договору (контракту) від 08 квітня 2010 року, якими відповідач застосував до позивача захід дисциплінарного стягнення у виді звільнення з роботи. Зокрема, судом встановлена відсутність конкретних даних, які б свідчили про момент отримання [PERSON] від заступника директора [PERSON] міського комунального підприємства з економіки та фінансів [PERSON] вказівки щодо проведення змін до установчого документу (статуту) [PERSON] міського комунального підприємства на підставі рішення [PERSON] міської ради Рівненської області №676 від 24 лютого 2010 року та встановлення строку виконання такої вказівки, строки відряджень [PERSON] у м.Тернопіль за його службовими записками для участі в розгляді господарським судом Тернопільської області справи №14/136-2182 за позовом [PERSON] міського комунального підприємства до приватного підприємства «Регіон» м.Тернопіль про звільнення орендованого приміщення, безпідставність цих відряджень і виділення позивачу для цього автотранспорту [PERSON] міського комунального підприємства, розмір збитків, завданих [PERSON] такими діями відповідачу, факт ненадання позивачем обґрунтованої відповіді головному бухгалтеру [PERSON] міського комунального підприємства [PERSON] по питаннях, які потребують юридичної консультації та правової оцінки діяльності підприємства, дату такої бездіяльності [PERSON] та суть питань головного бухгалтера [PERSON] міського комунального підприємства [PERSON], які потребували юридичної консультації та правової оцінки діяльності підприємства, факти безпідставного перебування позивача в матеріальній групі бухгалтерії [PERSON] міського комунального підприємства та заважання ним виконанню роботи бухгалтерами [PERSON] міського комунального підприємства [PERSON], [PERSON] і [PERSON], факти надання [PERSON] на усні звернення працівників [PERSON] міського комунального підприємства відповідей у грубій формі. Недоведення існування фактів систематичного невиконання [PERSON] без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, виключає й наявність його вини. Окрім цього, при прийнятті даного рішення суд врахував відсутність правомірно накладених на позивача [PERSON] міським комунальним підприємством діючих і незнятих дисциплінарних чи громадських стягнень, які б передували події його звільнення з роботи. Статтею 148 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Судом зясовано, що місячний строк для застосування відповідачем дисциплінарного стягнення відносно [PERSON] за умови доведення факту вчинення останнім дисциплінарного проступку на момент прийняття спірних наказів [PERSON] міського комунального підприємства №173 від 07 квітня 2010 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON]С.» та №98-к про припинення трудового договору (контракту) від 08 квітня 2010 року минув. Так, слідуючи змісту наказу [PERSON] міського комунального підприємства №173 від 07 квітня 2010 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON]С.» рішення [PERSON] міської ради Рівненської області №676 від 24 лютого 2010 року про внесення змін до установчого документу (статуту) [PERSON] міського комунального підприємства було відписано заступником директора [PERSON] міського комунального підприємства з економіки та фінансів [PERSON] юрисконсульту другої категорії [PERSON] 04 березня 2010 року, а відрядження позивача у м.Тернопіль за його службовими записками для участі в розгляді господарським судом Тернопільської області справи №14/136-2182 за позовом [PERSON] міського комунального підприємства до приватного підприємства «Регіон» м.Тернопіль про звільнення орендованого приміщення мали місце до 24 лютого 2010 року, тобто до дати ухвалення господарським судом Тернопільської області у вказаній справі рішення. Згідно з ст.149 КЗпП України\~до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Однак всупереч вимогам ч.1 ст.149 КЗпП України [PERSON] міське комунальне підприємство не зажадало від [PERSON] письмових пояснень до моменту застосування відносно нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з роботи. Доказів, які б свідчили зворотнє, відповідачем суду не надано. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.п.1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст.40 і п.п.2 і 3 ст.41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного ч.2 цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Вказаний порядок розірвання трудового договору із [PERSON], який є членом первинної профспілкової організації [PERSON] міського комунального підприємства, в даному випадку не дотримано. Так, з протоколу засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації [PERSON] міського комунального підприємства №8 від 06 квітня 2010 року слідує, що розгляд подання адміністрації [PERSON] міського комунального підприємства про надання згоди на звільнення [PERSON] згідно з п.3 ст.40 КЗпП України, що надійшло в профспілковий комітет первинної профспілкової організації [PERSON] міського комунального підприємства 06 квітня 2010 року, відбувся того ж дня 06 квітня 2010 року без участі позивача та заслуховування його пояснень. Отже, сукупність доказів справи свідчить, що звільнення [PERSON] з роботи з посади юрисконсульта другої категорії адміністративного персоналу [PERSON] міського комунального підприємства здійснено відповідачем без законних на це підстав та з порушенням встановленого законом порядку. За таких обставин позивач підлягає поновленню на попередній роботі. Слідуючи ч.5 ст.43 Конституції України,\~громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Довідка [PERSON] міського комунального підприємства №107 від 18 березня 2011 року свідчить, що середньомісячна заробітна плата [PERSON], визначена за останні два календарних місяці його роботи, що передували події звільнення (лютий і березень 2010 року, 37 фактично відпрацьованих робочих дні), становить 1990 (одна тисяча девятсот девяносто) грн. 74 коп. Згідно з розрахунком позивача його середня заробітна плата за час вимушеного прогулу з 08 квітня 2010 року до 21 березня 2011 року (за 239 робочих дні: 16 робочих днів у квітні 2010 року, 17 робочих днів у травні 2010 року, 21 робочий день у червні 2010 року, 22 робочих дні у липні 2010 року, 21 робочий день у серпні 2010 року, 22 робочі дні у вересні 2010 року, 21 робочий день у жовтні 2010 року, 22 робочих дні у листопаді 2010 року, 23 робочих дні у грудні 2010 року, 19 робочих днів у січні 2011 року, 20 робочих днів у лютому 2011 року та 15 робочих днів у березні 2011 року), виходячи із середньоденного розміру заробітної плати в сумі 100 (сто) грн. 00 коп., становить 23900 (двадцять три тисячі девятсот) грн. 00 коп. Зазначений розрахунок середнього заробітку [PERSON] за час його вимушеного прогулу відповідачем не оспорюється. Більше того позовні вимоги [PERSON] про поновлення на роботі юрисконсультом другої категорії в адміністративний персонал [PERSON] міського комунального підприємства і стягнення заробітку за час вимушеного прогулу в загальній сумі 23900 (двадцять три тисячі девятсот) грн. 00 коп. повністю визнані відповідачем, як свідчать листи [PERSON] міського комунального підприємства №524 від 30 березня 2011 року і №607 від 15 квітня 2011 року. Частиною 1\~ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже, з наведених підстав з врахуванням повного визнання відповідачем позову та меж заявлених позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період часу з 08 квітня 2010 року до 21 березня 2011 року в загальній сумі 23900 (двадцять три тисячі девятсот) грн. 00 коп. позов [PERSON] до [PERSON] міського комунального підприємства про поновлення на роботі і стягнення заробітку за час вимушеного прогулу необхідно задоволити. Згідно з вимогами ч.5\~ст.235 КЗпП України, п.2 і п.4 ч.1\~ст.367 ЦПК України\~рішення суду в частині поновлення на роботі незаконно звільненого позивача та стягнення заробітної плати, але не більше як за один місяць, в сумі 1990 (одна тисяча девятсот девяносто) грн. 74 коп. підлягає обовязковому негайному виконанню.\~\~ З огляду на викладені обставини, на підставі\~ ст.43 Конституції України, п.3 ч.1 ст.40, ч.1 ст.147, ст.ст.148, 149, 235 КЗпП України,

Outcome: approved