Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-23 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача про поновлення строку звернення до суду, поновлення на роботі, стягнення втраченого заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди Підставою для звернення до суду послугувало те, що позивачка 17.10.2003 року була прийнята на посаду техпрацівника Кузьминогребельської сільської ради. Розпорядженням виконуючого обовязки голови (секретарем) Кузьминогребельської сільської ради позивачка 12.04.2010 року звільнена з роботи за прогул на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України. Вважає авімаия незаконним, оскільки була звільнена з роботи всупереч ч.З ст.40, ст.ст.147-149 КЗпП України. Просить поновити строк звернення до суду як такий, що пропущений з поважних причин. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, просять суд поновити строк звернення до суду так як строк пропущений з поважних причин, поновити на роботі, стягнути втрачений заробітку за час вимушеного прогулу та стягнути моральну шкоду. В судовому засіданні представник прокуратури Христинівського району позов [PERSON] підтримала повністю, просить суд позов задовольнити так як відповідно до розпорядження підписаного головою Кузьминогребельської сільської ради [PERSON] з 12.04.2010 року позивачці надалася щорічна відпустка. Представник відповідача - [PERSON] позов не визнала надала суду письмові заперечення в яких просить суд у задоволені позову відмовити. Оскільки позивачкою пропущено строк для звернення до суду за захистом своїх прав, звільнення позивачки відбулося у відповідності до діючого законодавства, а тому у задоволенні позову просить відмовити. Тривалість розгляду даної справи полягала у тому, що розпорядження про відпустку позивачці було підписане головою Кузьминогребельської сільської ради [PERSON] 12.04.2010 року. Однак 10.04.2010року рішенням сесії Кузьминогребельської сільської ради [PERSON] виражена недовіра та припинені повноваження сільського голови. 22.09.2010року постановою Христинівського районного суду визнано незаконним рішення Кузьминогребельської сільської ради щодо припинення повноважень сільського голови та виражену недовіру були визнані незаконними із поновленням з 10 квітня 2010 року [PERSON] на посаді сільського голови Кузьминогребельської сільської ради. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного: 17.10.2003 року позивачка була прийнята на роботу техпрацівника Кузьминогребельської сільської ради. 12.04.2010року позивачка узгодила питання про відпустку із [PERSON] про що ним було зроблене відповідне розпорядження у книзі розпоряджень Кузьминогребельської сільської ради. 22.09.2010 року постановою Христинівського районного суду визнано незаконним рішення Кузьминогребельської сільської ради щодо припинення повноважень сільського голови та виражену недовіру, були визнані незаконними із поновленням з 10 квітня 2010 року [PERSON] на посаді сільського голови Кузьминогребельської сільської ради. Окрім того, показанням свідків [PERSON] та [PERSON] та у відповідності до табелю робочого часу позивачці за 12 квітня 2010 року була нарахована та виплачено заробітна плата, що свідчить про те, що 12.04.2010 року позивачка перебувала на робочому місці отже [PERSON] не вчиняла прогул у відповідності до ч.4 ст. 40 КЗпП України і підстав для її звільнення у відповідача не було. Позивачка у визначений строк передбачений ст. 233 КЗпП України зверталася за захистом до суду але, даний позов був нею залишений без розгляду. Що стосується строку звернення до суду за вирішенням трудового спору, визначеного ст.233 КЗпП України, то суд вважає такий строк підлягає поновленню, відповідно до ч.І зазначеної статті працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду у справах про звільнення у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Як видно з фактичних обставин справи, Кузьменогребельська сільська рада не вручала копію наказу (розпорядження) про звільнення [PERSON] 3.0. з роботи. Однак в місячний строк з часу звільнення [PERSON] 3.0. звернулася з заявою до прокуратури Христинівського району та суду в звязку із чим ухвалою суду від 15.06.2010 року було відкрите провадження у справі та призначено попереднє судове засідання на 24.06.2010 року. 24.06.2010року надійшло заперечення на позов зі сторони відповідача, ознайомившись з яким в ході попереднього судового засідання позивачка написала заяву про залишення позову без розгляду, яка була задоволена судом. У ст.1 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. Відповідно до ч.З ст.З ЦПК України відмова від права на звернення до суду є недійсною. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ст. 45 Конституції України кожен хто працює, має право на відпочинок. Відповідно до ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, районний суд може поновити ці строки. Поважність причин пропуску строків означає, що працівник не ставиться зневажливо до питання про захист своїх прав, але його зверненню за захистом перешкоджали такі причини, які зобовязують оточуючих, органи державної влади та інших субєктів, з урахуванням норм моралі, виявити повагу та поблажливість до працівника, а тому суд вважає за необхідне відновити [PERSON] строк для звернення до суду. Підлягає до задоволення вимога позивачки про поновлення на роботі та стягнення втраченого заробітку за час вимушеного прогулу. Оскільки у відповідності до ч.З ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженим ним органом в період його відпустки. При обчисленні розміру заробітку суд виходить з положення, що з 1.04.2010 року відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2010 рік встановлена мінімальна заробітна плата у розмірі 884 грн. Позивачка працювала на умовах скороченого дня на 1/г. За попередні два місяця, які передували звільненню малось 42 робочі дні. З часу звільнення до часу постановлення рішення суду сплило 179 робочих днів. При відповідному підрахунку втрачений заробіток становить 3 766 грн. 16 коп. Суд вважає, що не підлягає до задоволення позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди. Оскільки позивачкою не надано суду доказів щодо заподіяння їй моральної шкоди відповідачем, не навела суду фактів і не надала доказів заподіяння їй моральної шкоди з вини відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial