Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Михальчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, [PERSON] про визнання недійсним договору договору куплі продажу земельної ділянки площею 0,56 га та Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку 1-ЧВ м№ 026729 від 10.03.200 року, визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0492 га, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою площею 0,0492 га, зазначив, що згідно постанови Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.03.2009 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2010 року, були визнані протиправними і такими, що підлягають скасуванню: · рішення 18 сесії XXII скликання Михальчанської сільської ради від 25.03.1997 року в частині надання дозволу [PERSON] на приватизацію земельної ділянки площею 0,04 га; · рішення виконавчого комітету Михальчанської сільської ради від 20.03.1997 року в частині передачі безоплатно у приватну власність [PERSON] земельної ділянки розміром 0,50 га; - рішення 19 сесії XXII скликання Михальчанської сільради від 08.05.1997 року в частині безоплатної передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки розміром 0,56 га З 28.01.2010 року, тобто з часу набрання чинності постанови Першотравневого районного суду, якою скасовані незаконні рішення Михальчанської сільради, позивач остаточно довідався про те, що цими незаконними рішеннями було порушено його право та інтереси щодо земельної ділянки, у зв'язку з чим, вважає, що з цього часу відповідно до ст. 261 ЦК України для нього починається перебіг строку для звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів. Посилався на те, що 04.09.1976 року він придбав незакінчене будівництвом будинковолодіння в с. Михальча Сторожинецького району Чернівецької області на земельній ділянці розміром 0,08 га, яка була виділена під забудову [PERSON] У зв'язку з тим, що через вищевказану земельну ділянку були прокладені підземні кабелі лінії він був змушений змістити господарські будівлі, оскільки з 1974 року забудова згідно з планом стайні і гаража була заборонена відповідно до Правил охорони ліній зв'язку. Цією обставиною скористалася сусідка [PERSON], яка захопила частину земельної ділянки розміром 0,0292 га. [PERSON] померла 18.02.2003 року, однак її онука -[PERSON] з 1974 року постійно проживає і зареєстрована в житловому будинку, який належав [PERSON], є набувачем господарства [PERSON] та прибудинкової земельної ділянки. Рішенням виконкому Михальчанської сільради № 39 від 20 вересня 1991 року за заявою [PERSON] від 29.08.1991року було вирішено збільшити його присадибну ділянку на 0,02 га., яка також була захоплена сусідкою [PERSON], всього [PERSON] захопила 0,0492 га. земельної ділянки, яка належала позивачу. На підставі рішення 18 сесії XXII скликання від 25 березня 1997 року було дозволено гр. [PERSON] приватизувати земельну ділянку площею 0,04 га, яка знаходиться, як вказано в рішенні, біля присадиби і межує з земельною ділянкою [PERSON] Про незаконність передачі земельної ділянки 0,56 га у приватну власність [PERSON] свідчить наявність постанови Сторожинецького районного суду від 21.01.2009 року про звільнення внаслідок акту амністії [PERSON], яка, працюючи на посаді секретаря виконкому Михальчанської сільради, будучи службовою особою, власноручно склала, підписала та завірила печаткою виписку з рішення 19 сесії XXII скликання Михальчанської сільради від 08.05.1997 року, в яке внесла завідомо неправдиві відомості про те, щоб відмову [PERSON] від погодження меж земельної ділянки не враховувати та вважати її безпідставною. У зв'язку з чим при подальшому використанні [PERSON] даного документу, нею була незаконно виготовлена технічна документація для отримання Державного акту на право приватної власності на землю площею 0,56 га. Згідно з постановою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 26.05.2009 р. за адміністративним позовом [PERSON] до Михальчанської сільради, [PERSON]В та третьої особи [PERSON], дії колишнього секретаря виконкому Михальчанської сільради [PERSON] визнані протиправними щодо вчинення від імені Михальчанської сільради рішення 19 сесії 22 скликання від 8 травня 1997 року, в якому зазначено: «Приватизувати громадянці [PERSON] земельну ділянку 0,56 га з існуючими межами, не враховуючи відмову погодження меж сусіда [PERSON] в зв'язку з тим, що його відмова від погодження меж являється безпідставною». За змістом ст. 61 ЦПК України наявність судових рішень, що набрали законної сили, є підставою для звільнення від доказування. Таким чином, встановлено, що земельна ділянка площею 0,56 га була [PERSON] приватизована безпідставно, а отже незаконно був отриманий Державний акт на право власності на землю І-ЧВ № 008306, виданий Михальчанською сільською радою Сторожинецького району Чернівецької області 28 травня 1997 року, зареєстрований в Книзі записів Державних актів на право власності на землю за № 60. В порушення вимог ст. 27 ЗК України в редакції від 13.03.1992 р. щодо спірних 0,0492 га не було проведено жодних дій, які б свідчили про припинення права користування землею: не було з боку позивача ні добровільної відмови від земельної ділянки, ні закінчення строку користування ділянкою, ні як такого вилучення землі для громадських та державних потреб. У зв'язку з незаконним прийняттям рішення 19 сесією 22 скликання Михальчанської сільради від 08.05.1997 року про передачу безоплатно громадянці [PERSON] земельної ділянки площею 0,56 га, складовою частиною якої є земельна ділянка площею 0,0492 га, що належить позивачу, а також у зв'язку з тим, що в даний час [PERSON] утримує цю земельну ділянку, позивач не може нормально обслуговувати свій житловий будинок і господарські будівлі, так як немає місця для відводу земельної ділянки для складання компосту та утримання домашніх сільських тварин, птахів, через що виникли проблеми з забрудненням води у криниці сусіда [PERSON], тому за його скаргами 12.10.1998 року головним лікарем Чернівецької обласної державної санітарно-епідеміологічної станції запропоновано голові Михальчанської сільради вирішити питання відводу земельної ділянки для складання компосту. У зв'язку з отриманням земельної ділянки розміром 0,56 га у власність, [PERSON]О уклала зі своєю онукою відповідачем [PERSON] договір купівлі-продажу АВІ № 375906 від 11.02.2000 року земельної ділянки 0,56 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства 0,31 га), посвідченого [PERSON] - приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 234, складовою частиною даних земельних ділянок є і земельна ділянка розміром 0,0492 га, а саме, вона розташована на площі земельної ділянки 0,31 га, цільове призначення якої - для ведення ОСГ. На підставі даного договору купівлі-продажу Михальчанською сільською радою народних депутатів на ім'я [PERSON] був виданий 10.03.2000 року Державний акт І-ЧВ № 026729 на право приватної власності на землю, площею 0,56 га (1- для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, 2- ведення особистого підсобного господарства), що знаходиться в с. Михальча Михальчанської сільради Сторожинецького району, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 277 . Враховуючи, що незаконне рішення сесії Михальчанської сільради про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,56 га, стало підставою для оформлення Державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] і послідуючого незаконного продажу спірної земельної ділянки внучці [PERSON] згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 11 лютого 2000 року серії АВІ № 375906 та державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЧВ № 026729 від 10 березня 2000 року, позивач вважає, що всі наступні правочини мають похідний характер від незаконного рішення сесії сільської ради, а отже є недійсними. Просить визнати недійсним договір куплі-продажу земельної ділянки площею 0,56 га та Державного акту на право приватної власності на землю 1-ЧВ № 026729 від 10.03.2000 року, визнати право власності на земельну ділянку площею 0,0492 га, усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою. В ході розгляду справи по суті позивач збільшив та доповнив свої позовні вимоги виклавши їх окремою додатковою позовною заявою, де посилаючись на ті ж обставини та на порушення його прав також тим, що з порушенням Михальчанською сільською Радою порядку безоплатної приватизації земельних ділянок, а саме, безоплатної передачі громадянці [PERSON] земельної ділянки площею 0,56 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, щодо якої був виготовлений державний акт на право власності на землю 1-ЧВ№008306 від 28.05.1997 року на імя [PERSON], ставить питання про визнання недійсним вищезазначеного державного акту на право власності на землю та залучення до участі у справі правонаступника [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені вище. Представник позивача [PERSON] підтримала повністю позовні вимоги позивача [PERSON] та просила задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач по справі - представники Михальчанської сільської Ради [PERSON] позовні вимоги визнав повністю, суду пояснив, що Михальчанська сільська Рада визнає, що у 1997 році були прийняті незаконні рішення про приватизацію земельних ділянок [PERSON], які були визнанні незаконними та скасовані Першотравневим районним судом м. Чернівці. Вважає, що земельна ділянка площею 0,56 га була [PERSON] приватизована безпідставно, а отже незаконно був отриманий Державний акт на землю виданий 28.05.1997 року та всі наступні правовстановлюючі документи щодо цієї земельної ділянки повинні бути визнанні незаконними. [PERSON] позовні вимоги не визнала, як не визнала і збільшені позовні вимоги позивача, суду пояснила, що працює землевпорядником з 2007 року в Михальчанській сільській раді. Про даний спір [PERSON] відомо, так як [PERSON] неодноразово звертався з скаргами про те, що йому не має куди вивозити відходи від тварин. 02 липня 2006 року підписала акт, який був складений земельною комісією, але з ним не згідна, тому що підписала, не будучи присутня на земельній ділянці. Вважає, що [PERSON] дана земельна ділянка не потрібна, він має достатньо землі, для того, щоб складати та викидати відходи від тварин. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що з дня народження проживала у будинку своєї бабусі [PERSON] до 1980 року. Батько допомагав бабусі, але проживав у своєму будинку. Вона проживає у будинку з 2000 року, з того часу коли купила земельну ділянку. Сільська рада дала довідку у нотаріальну контору про те, що дана земельна ділянка не перебуває у спорі. Вона не знала, про те, що є спір між бабусею та [PERSON] Дізналася пізніше. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, підтримав пояснення відповідача [PERSON] Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що [PERSON] є його матірю. Він проживав з нею до 1980 року. Коли побудував свій будинок, перейшов проживати туди. Допомагав своїй матері оформляти документи на землю. У 1997 році усно звернувся до Михальчанської сільської ради про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки 0,56га. Не знає хто звертався з іншими заявами на рішення 0,46 га та 0,50га. При підписані погодження меж позивач [PERSON] відмовився погодити межі, тому була надана довідка про те, що відмова є безпідставна. Державний акт на землю мати отримала у 1997 році. Свідок [PERSON] суду пояснив, що у 1997 році працював у Держкомземі. Приймав участь у розгляді скарг. Звернення [PERSON] памятає добре. Декілька раз виїжджав на місце даного спору на земельну ділянку в с. Михальча. Там була присутня [PERSON], [PERSON] Неодноразово говорив, що Михальчанською сільською радою були прийняті незаконні рішення, доповідав начальнику про дану ситуацію. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вони придбали незавершене будівництво у [PERSON] Всі питання, які стосувалися оформлення документів на землю займався чоловік. Коли прийшли обміряти земельну ділянку на приватизацію [PERSON], представника сільської Ради не було, була тільки [PERSON], [PERSON] та представник з землеустрою, вони самі показували межі своєї земельної ділянки. Чоловіка теж не було вдома. З сусідкою [PERSON] завжди жили мирно, а [PERSON] постійно вчиняла сварки. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він до 1995 року працював у обласній прокуратурі, а з 1996 року до 2009 року очолював громадську організацію юристів для малозабезпечених громадян. [PERSON] неодноразово звертався з скаргами в усі інстанції, він йому допомагав, про даний конфлікт з сусідкою [PERSON] відомо. Одного разу, будучи свідком по їх справі, підвозив з Сторожинецького районного суду на своїй машині [PERSON], [PERSON] та [PERSON] додому. У розмові намагався їх примирити, бабка [PERSON] готова була віддати землю та примиритись, але її син [PERSON] постійно заперечував проти цього. [PERSON] знала про даний конфлікт, тому що зустрівши бабку, яка виходила з моєї машини, зразу запитала, чим скінчився чсуд. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працював юристом МПП «Енергія-3» [PERSON] неодноразово звертався до нього по допомогу, бо не міг вирішити спір з сусідами. Він був з [PERSON] у дворі [PERSON] та пробував домовитись мирним шляхом, бабка [PERSON] готова була вирішити даний спір мирно, але її внучка [PERSON] сказала, що вирішувати нічого не буде, бо це її земля. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є сусідом [PERSON] і йому відомо про даний спір ще з 1997 -1998 років. Він був членом земельної комісії по даному питанню, був депутатом Михальчанської сільської ради. Дана земельна ділянка була у плані забудови [PERSON], але бабка [PERSON] користувалася даною земельною ділянкою. Вона хотіла мирно домовитись з [PERSON], навіть готова була обмінятися земельними ділянками, але їй не дозволяли це зробити син [PERSON] та онука [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, представників сторін, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд на підставі встановлених фактів та відповідних їм правовідносин знаходить, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач придбав незакінчене будівництвом будинковолодіння в с. Михальча Сторожинецького району Чернівецької області на земельній ділянці розміром 0,08га, яка була виділена під забудову [PERSON]Т, що підтверджується актом від 06.05.1974 року про відведення в натурі земельної ділянки, а також топографічним планом Головного управління архітектури і містобудування. У зв'язку з тим, що через земельну ділянку позивача розміром 0,08 га, що була передана під забудову на підставі генплану, у 1974 році та 1984 році були прокладені підземні кабелі лінії звязку, позивач був змушений змістити господарські будівлі, оскільки з 1974 р. забудова згідно з планом стайні і гаража була заборонена відповідно до Правил охорони ліній зв'язку. Земельна ділянка, яка була виділена під будівництво житлового будинку [PERSON] [PERSON] використовувалася не в повній мірі. Згідно з планом на забудову та топографічним планом, позивачем не використовується 292 кв.м.(0,0292га) земельної ділянки. Даний розмір 292 кв.м земельної ділянки був самовільно захоплений [PERSON], садиба якої межує з присадибною земельною ділянкою позивача. Рішенням 20 сесії XXI скликання від 24.02.1994 року Михальчанської сільради [PERSON] передано безоплатно у приватну власність земельні ділянки розміром 0,46 га., для обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд і для ведення особистого підсобного господарства. Як вбачається з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи [PERSON] неодноразово надавались дозволи на приватизацію земельних ділянок, а саме: рішенням № 8 виконкому Михальчанської сільради від 20.03.1997 року передано [PERSON] безоплатно у приватну власність земельну ділянку розміром 0.50 га. для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд та для ведення особистого підсобного господарства; рішенням 18 сесії XXII скликання від 25.03.1997 року Михальчанської сільради дозволено [PERSON] приватизувати земельну ділянку площею 0,04 га; рішенням 19 сесії XXII скликання від 08.05.1997 року Михальчанської сільради передано [PERSON] безоплатно у приватну власність земельну ділянку розміром 0,56 га. Згідно п.2 Декрету КМ України від 26.12.1992 року № 15-92 "Про приватизацію земельних ділянок", (втратив чинність згідно із Законом України від 14 вересня 2006 року N 139-У, але діяв на час прийняття оскаржуваних Рішень) передача громадянам України безплатно у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, провадиться один раз, про що обов'язково робиться місцевими Радами народних депутатів відмітка у паспорті або документі, який його замінює. Відповідно до ст. 17 Земельного Кодексу України (втратив чинність згідно із Земельним кодексом України від 25 жовтня 2001 року N 2768-II, але діяв на час прийняття оскаржуваних Рішень), - передача земельних ділянок у приватну власність провадиться на підставі поданої заяви до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район. Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї. Ці заяви повинні бути додані до рішень та зберігатися разом з ними. Як встановлено судом, заяви [PERSON] про безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність і вирішення цього питання на засіданні сесії Михальчанської сільради немає, що підтверджується заявою [PERSON] на ім'я голови Сторожинецької районної державної адміністрації від 08 червня 2005року, заявою [PERSON]М від 15.12.99 року в Чернівецьку обласну прокурату. Як видно зі змісту рішення 18 сесії 22 скликання від 25.03.1997 року Михальчанської сільської ради в частині надання дозволу на приватизацію [PERSON] земельної ділянки розміром 0,04га сільська рада прийняла дане рішення на підставі усної заяви [PERSON], що вочевидь суперечить ст. 17 ЗК України (втратив чинність згідно із Земельним кодексом України від 25 жовтня 2001 року N 2768-II, але діяв на час прийняття оскаржуваних Рішень). Аналогічні порушення були також в рішенні 19 сесії XXII скликання від 08.05.1997 р. в частині передачі [PERSON] безоплатно у приватну власність земельної ділянки розміром 0,56га., сільська рада прийняла дане рішення на підставі Декрету КМ України від 26.12.1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок", а не на підставі письмової заяви [PERSON]. Також при прийнятті даного рішення, було використано протокол погодження меж даної земельної ділянки від 08.05.1997 року, на якому навпроти прізвища [PERSON] зазначено посилання на рішення 19 сесії XXII скликання від 8 травня 1997 року. Як видно з матеріалів справи, постановою Сторожинецького районного суду від 21 січня 2009 року [PERSON] було звільнено в наслідок акту амністії. Відповідно до вказаної постанови [PERSON], працюючи на посаді секретаря виконкому Михальчанської сільської ради, будучи службовою особою, власноручно склала, підписала та завірила печаткою Михальчанської сільської ради завідомо неправдивий офіційний документ - виписку з рішення дев'ятнадцятої сесії XXII скликання Михальчанської сільської Ради від 08 травня 1997 року, в який внесла завідомо неправдиві відомості про те, щоб відмову [PERSON] від погодження меж земельної ділянки не враховувати та вважати і безпідставною, хоча вказане питання на розгляд сесії не виносилось, після чого вказану виписку передала [PERSON] для подальшого використання останньою. Суд приймає до уваги вищевказану постанову суду, як належний доказ, який містить інформацію щодо протиправних дій службової особи, а саме секретаря виконкому Михальчанської сільської ради, щодо погодження меж земельної ділянки. Факт порушень земельного законодавства при винесенні оскаржуваних рішень також підтвердив відповідач в своєму рішенні №166-9/06 від 08.11.2006 року, згідно якого оскаржувані рішення визнано такими, що прийнятті з порушенням п.2 Декрету КМ України від 26.12.1992 року № 15-92 "Про приватизацію земельних ділянок" та ч.3,6 ст.17 ЗК України в редакції від 13.03.1992 року, діючої на час їх прийняття. Згідно вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні при розгляді справи, позивач посилався на обставини незаконної приватизації земельної ділянки [PERSON] - бабкою відповідача [PERSON], в розмірі 0,56 га, яке відбулося на підставі рішень: - 18 сесії XXII скликання Михальчанської сільради від 25 березня 1997 р. в частині надання дозволу [PERSON] на приватизацію земельної ділянки площею 0,04 га; - виконкому Михальчанської сільради від 20 березня 1997 р. в частині передачі [PERSON] земельної ділянки розміром 0,50 га; - 19 сесії XXII скликання Михальчанської сільради від 08 травня 1997 р. в частині безоплатної передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки розміром 0,56 га, які були визнані протиправними і скасовані постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 березня 2009 р. (постанова набрала законної сили 28.01.2010 року). У зв'язку з тим, що [PERSON] померла 18.02.2003 року, її правонаступником - спадкоємцем за законом першої черги є її син - [PERSON] у відповідності до ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року, який може бути залучений до участі у справі в якості співвідповідача, до якого може бути пред'явлена вимога щодо визнання недійсним державного акту І-ЧВ № 008306 від 28.05.1997 року на право власності на земельну ділянку площею 0,56 га на ім'я його померлої матері [PERSON] Згідно з ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. У відповідності до ст. 22 Земельного кодексу в редакції 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. У відповідності з судовою практикою Верховного Суду України та Вищого господарського суду України, як це вбачається з узагальнення судової практики розгляду господарськими судами справ у спорах, пов'язаних із земельними правовідносинами, щодо позовних вимог про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, то така вимога, як правило, заявляється як другорядна (в комплексі з іншими вимогами), а тому вирішення даного питання є похідним від встановлення факту права власності на спірну земельну ділянку ( «Бюлетень законодавства і юридичної практики України № 5, 2010 року, стор. 17) Така підстава права власності на земельну ділянку площею 0,56 га, яка була передана [PERSON], як рішення сесії Михальчанської сільради від 08.05.1997 року, була скасована постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.03.2009 року. Таким чином, не може існувати державний акт на право власності на землю виданого на ім'я [PERSON] І-ЧВ № 008306 від 28.05.1997 року, оскільки скасована підстава. Оскільки отримання державного акту на право власності на землю [PERSON] ґрунтувалося на незаконних рішеннях, то і наступні дії по відчуженню земельної ділянки площею 0,56 га на користь онуки [PERSON] є неправомірними. У зв'язку з тим, щоб замінити власника, який має право і можливість розпорядитися землею, був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11.02.2000 року, враховуючи ту обставину, що онука [PERSON] ще за життя своєї бабки [PERSON] повністю господарювала і розпоряджалася в господарстві [PERSON], в тому числі і земельною ділянкою, оскільки [PERSON] як проживала так і залишилася проживати разом зі своєю онукою [PERSON] до своєї смерті до 18.02.2003 року, що підтверджується довідками Михальчанської сілької ради від 28.11.2005 року № 2270 та № 1904 від 28.09.2010 року про те, що згідно по господарської книги за 1996-2000 роки [PERSON] зареєстрована та проживає в житловому будинку бабусі [PERSON]. Правовідносини щодо земельної ділянки, які виникли при приватизації спірної земельної ділянки на підставі рішення від 08.05.1997 року, а також при укладенні договору купівлі-продажу від 11.02.2000 року укладалися під час дії Цивільного кодексу УРСР 1963 року, ст. 48 ЦК УРСР - недійсність угоди, яка не відповідає вимогам закону ( так як дії, рішення та угоди по передачі, земельної ділянки 0,56 га у приватну власність [PERSON] з наступним відчуженням відповідачці [PERSON] ґрунтувалися на незаконних рішеннях, які в наступному були скасовані), однак правовідносини, які виникли в той період часу, в результаті скасування незаконних рішень у 2009 року продовжують існувати і в даний час. У відповідності до п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Право власності у [PERSON] має похідний характер від права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,56 га, яка була отримана незаконно, і таким чином, при відсутності підстав для набуття права власності на земельну ділянку 0,56 га у [PERSON], не могло виникнути право власності і у [PERSON] за договором купівлі-продажу та державним актом на право власності на землю, так як йдеться про одну і ту ж саму ділянку. В судовому засіданні дослідженими доказами було встановлено, що відповідач [PERSON] знала про наявність спору щодо земельної ділянки площею 0,0492 га, яка є складовою частиною неправомірно приватизованої [PERSON] земельної ділянки 0,56 га. Дані обставини підтверджуються показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] У відповідності до роз'яснень, даних у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», - правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. У відповідності до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні в судовому засіданні всіх доказів, що є в матеріалах справи. В їх сукупності,

Outcome: partial