Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-19 00:00:00

В січні 2006 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та інші звернулись до суду із позовом, в якому просили стягнути солідарно із Державної виконавчої служби Кіровського району Кіровоградської області та СФГ " Хлібороб" 150 тон привласненого і розтраченого майна насіння соняшника, або відповідну суму його вартості, визначену на час опису і арешту розтраченого насіння соняшника в розмірі 225 000 грн. В судовому засіданні представник позивачів повністю підтримала заявлені раніше вимоги та доповнила їх, в зв'язку із притягненням співвідповідача ПП " Павлекс ", вимогою про розірвання відповідно укладених 06.06.2003 року та 07.08.2003 року договорів позики і застави , посилаючись при цьому на обставини, викладені в позовній заяві та доповненнях до неї. Крім того зазначила, що у випадках, коли предметом застави є нерухоме майно договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правоустановчих документів. І Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна здійснюється за місцезнаходженням нерухомого майна. Так-як предметом договору були засіяні поля, що знаходились в с. Димино, Новоукраїнського р-ну то вважаємо, що даний договір повинен бути нотаріально посвідчений . Предметом договору застави є засіяні поля, які знаходяться в с. Димино . Земля на вказаних полях знаходилась у приватній власності позивачів. ПП "Павлекс" мав право лише користування земельними ділянками, тому обов"язковою умовою оскаржуваного договору мало бути погодження і умов договору з позивачами, як власниками земельних ділянок. Вказані угоди з сторони Приватного підприємства "Павлекс" були підписані не уповноваженою особою, а саме не директором ПП "Павлекс"' [PERSON],- а іншою не уповноваженою особою. На підставі ст. 48 Цивільного кодексу України( в ред.1963 р.) недодержання нотаріальної форми угоди тягне за собою недійсність угоди . Представник ФГ " Хлібороб-Р", як правоприємника СФГ " Хлібороб" заперечуючи проти заявлених вимог вказала, що підстав для задоволення позовних вимог не має оскільки, СФГ " Хлібороб " не може нести відповідальність за ПП "Павлекс" , сума заявлена до відшкодування явно перевищує фактичну, що встановлена за рішеннями суду та позивачі не мають права ставити вимоги про скасування договорів позики і застави так, як не являються сторонами даної угоди, а отже і нотаріальне посвідчення не є обов'язковим. Представник ПП " Павлекс "також зазначила, що підстави для розірвання договорів позики та застави відсутні, а представник позивачів не надала доказів за якими ці угоди могли б бути визнані недійсними. Представник Державної виконавчої служби до суду не з'явився, проте це не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки раніше до суду була надана заява про можливість розгляду справи в їх відсутність. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково із слідуючих підстав:. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що дійсно згідно рішень суду позивачі мають право на стягнення із ПП " Павлекс" частки використаного майнового паю в незавершеному виробництві та оборотних засобах. Проте відповідно до даних Державної виконавчої служби, рішення не виконані в зв'язку із відсутністю коштів та майна на підприємстві. Дані обставини наступили саме в звязку з тим, що ПП " Павлекс " якби розрахувалось з СФГ " Хлібороб" за отриману позику. Тому, аналізуючи обставини укладення договору позики та договору застави, а також документи, надані представником ПП " Павлекс ", в підтвердження їх виконання , суд визнає укладення цих угод безпідставним та незаконним. Так, згідно ст.374 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на той час, за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає другій стороні ( позичальникові) у власність( оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. Як вбачається із договору позики(а.с.28 №2-3715/04) він укладений 06.06.2003 року. Згідно розписки від 06.06.2003 року директором ПП " Павлекс" [PERSON] за цим договором отримано 376 233 грн. 21 коп. Проте, в судовому засіданні допитаний в якості свідка [PERSON]пояснив, що даний договір ним не підписувався, коштів він від [PERSON] при передачі керівництва не отримував, хоч саме він працював в цей час директором. Не укладався та не підписувався ним також і договір застави майна. Підтвердженням правдивості його свідчень служать і надані самим представником відповідача ПП " Павлекс " документи про факт виконання умов угоди позики та застави, з яких вбачається, що реальне виконання відбулось значно пізніше( а.с.69-93 т.2). Відповідно до офіційних даних податкової інспекції та пенсійного фонду сплата коштів по податку на прибуток за 2003-2004 роки по СФГ " Хлібороб" відсутня, а платник ПП "Павлекс" взагалі відсутній в базі даних; по пенсійному фонду будь-яких нарахувань та сплати по ПП " Павлекс "за 2003 рік- також не було. Крім цього, судом враховується, що відповідно до ст. 181 ЦК України (в ред. 1963 р.) в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобовязання одержати задоволення з вартості заставленого майна, переважно перед пішими кредиторами. З наявних угод позики та застави вбачається, що договір застави укладено вже після настання моменту виконання умов договору позики та після встановлення факту наявності інших кредиторів - позивачів по даній справі. Отже, суд дійшов переконливого висновку про умисне незаконне оформлення даних договорів з метою уникнення відповідальності, враховуючи при цьому, що засновником обох підприємств на час виникнення спірних правовідносин була одна і та ж особа (а.с.31,43,114,1 15 № 2 - 3715/04). Із самого договору застави вбачається, що предметом застави є засіяні поля (а.с.29 № 2 - 3715/04). які знаходяться в оренді і є власністю позивачів. Тобто земля також стала предметом застави і відповідно до Закону України " Про заставу" даний договір повинен бути нотаріально посвідченим, що в свою чергу без відома позивачів здійснити не можливо. Існування договору застави зернових культур від 06.06.2003 року , як зазначено в акту прийому - передачі від 07.08.2003 року (а.с. 30 № 2 - 3715) стороною відповідачів не доведено. Тому суд визнає недійсним, як договір позики, так і договір застави. Згідно ст. 59 ЦК України (в ред. 1963 р.) дані договори визнаються недійсними з моменту їх укладення. Вирішуючи питання про стягнення розтраченого майна, суд визнає за необхідне в цій частині позовних вимог відмовити, оскільки фактично вимоги позивачів полягають у відшкодуванні їм часток майнового паю, а дане питання судом вирішено-винесені відповідні судові рішення, які наданий час мають юридичну силу. Відповідно до вимог ст..88г ЦПК України в солідарному порядку з ПП " Павлекс " та СФГ " Хлібороб" підлягають стягненню судові витрати державне мито 8 грн.50 коп. та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в суді - 7 грн. 50 коп. на користь держави. При винесенні рішення, суд керується ст.11 ЦПК України щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів , наданих сторонами.

Outcome: partial