Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-16 00:00:00

15.12.2010 року [PERSON] позивач у справі, звернувся до Новоград-Волинського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про втрату права користування житловим приміщенням. 17.01.2011 року [PERSON], до початку розгляду справи, надав уточнюючу позовну заяву у якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, який належить йому ([PERSON]) на праві власності за адресою: вул. Молодіжна, 7, с. Олександрівка, Новоград-Волинський район, Житомирська область. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.01.2008 року, його батько [PERSON], який помер 16.01.2009 року, зареєстрував у будинку за адресою: вул. Молодіжна, 7, с. Олександрівка, Новоград-Волинський район, Житомирська область, як члена своєї сімї, [PERSON]. [PERSON] за зазначеною адресою після реєстрації не поселявся, жодного дня там не проживав. Відповідач не відноситься до кола членів сімї позивача. Після смерті батька позивач отримав у спадок будинок за вищезазначеною адресою. Відповідач з моменту реєстрації і по даний час продовжує проживати за місцем своєї попередньої реєстрації за адресою: вул. Волі, 1, с. Олександрівка, Новоград-Волинського району, Житомирської області. Знятися з реєстрації відповідач в добровільному порядку відмовляється. Тому позивач змушений звернутися до суду з цим позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав. Заперечував щодо його задоволення. Суд заслухавши сторін, представника позивача, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. 29.01.2008 року батько позивача - [PERSON] зареєстрував у власному будинку за адресою: вул. Молодіжна, 7, с. Олександрівка, Новоград-Волинського району, Житомирської області, як члена своєї сімї, [PERSON]. З часу реєстрації [PERSON] за цією адресою не проживав, що підтверджується довідкою Виконкому Наталівської сільської ради (а.с. 5) та Актом від 09.12.2010 року (а.с. 6). У судовому засіданні відповідач [PERSON] також підтвердив той факт, що жодного дня з часу реєстрації за зазначеною адресою не проживав. За час життя [PERSON] склав заповіт, за яким житловий будинок в цілому з усіма господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: вул. Молодіжна, 7, с. Олександрівка, Новоград-Волинського району, Житомирської області він заповів своєму синові [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (а.с. 4). Згідно довідки виданої Виконкомом Наталівської сільської ради за адресою: вул. Молодіжна, 7, с. Олександрівка, Новоград-Волинського району постійно проживали лише [PERSON] та [PERSON] та з 29.01.2008 року був зареєстрований але не проживав там [PERSON] (а.с. 5), що підтверджує той факт, що позивач не проживав однією сімєю з [PERSON] та який не відноситься до кола членів його сімї. Частиною 2 статті 3 Сімейного кодексу України передбачено, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-якої угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту передбачені нормами ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. З аналізу даних статей випливає, що право [PERSON] користуватися житлом існувало лише за наявності у [PERSON] права приватної власності на це житло, однак 16.01.2009 року [PERSON] помер а житло успадковане та набуто на нього права власності позивачем [PERSON], який не являється членом сімї відповідача [PERSON] Отже і право користуватися житловим приміщенням [PERSON], після набуття права власності на нього позивачем, втратив. Крім того, такої ж думки і Верховний Суд України, який своїми ухвалами від 06.11.2002 року, від 04.10.2006 року та від 18.09.2008 року визнав, що з припиненням права власності особи на жиле приміщення члени його сімї також утрачають право користування цим приміщенням і підлягають виселенню за позовом нового власника.

Outcome: approved