Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-25 00:00:00

8 квітня 2011 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своєї вимоги вказувала наступне. 28 серпня 1998 року за договором купівлі-продажу вона купила зазначену квартиру у [PERSON] В 1999 році вона прописала у квартирі свою дочку - відповідачку у справі, та дозволила їй проживати в квартирі. Посилаючись на те, що в 2000 році дочка вийшла заміж та залишила її квартиру, забрала з неї всі свої речі і більше в ній не проживає, не несе витрат на утримання квартири, тому на підставі ст. 405 ЦК України просила позбавити її права користування житловим приміщенням належної квартири. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідачка до судового засідання на зявилася, про його час та місце була повідомлена належним чином, причини неявки невідомі. Суд вважає за можливим провести розгляд справи без участі відповідачки та ухвалити заочне рішення, оскільки позивач проти цього не заперечує, а матеріалів справи достатньо для її зирішення по суті. Заслухавши пояснення позивачки, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Квартира за адресою: [ADDRESS] була куплена позивачкою за належно укладеним письмовим договором 28 серпня 1998 року. 14 вересня 1999 року вона прописала в квартирі свою дочку [PERSON] та дозволила проживати в ній. В 2000 році дочка залишила квартиру, оскільки вийшла заміж, утворивши нову сімю, і з того часу постійно проживає [INFO]. Однак добровільно знятися з реєстрації відмовляється, що позбавляє позивачку належним чином володіти та розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування килим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Також, відповідно до вимог ст. ст. 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На час виникнення спірних правовідносин діяли норми Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Цивільного кодексу України 2003 року, Житлового кодексу України. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права влансоті , закон надає власнику право вимагати сунення будь- яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, 'вбкрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦКУкраїни та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідачка не має права власності на квартиру або на її частку та вже не являється членом сімї позивачки. її право на користування житловим приміщенням визначається за домовленістю з [PERSON], а враховуючи, що остання заперечує проти її проживання в квартирі, тому таких прав у неї немає.

Outcome: approved