Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в січні 2009 року до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір дарування квартири № 22, розташованої в будинку №45 по вул.Горького в м.Бердянськ. В позові зазначила, що 10 вересня 2004 року підписала договір дарування [PERSON] зазначеної квартири. Даний договір посвідчений нотаріально державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори [PERSON]. Вважає договір недійсним, оскільки він не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначеним ст. 203 ЦК України. Зазначила, що ні вона, ні [PERSON] не знають української мови, нотаріус переклад договору на російську мову не проведений. Крім цього, договір не відповідає вимогам ст. 717 ЦК України, оскільки в ньому зазначено обовязок обдарованого вчинити на користь дарувальника дії: надати право довічного користування та проживання у цій квартирі, яка передається за договором. Крім цього, вважає, що вчинила правочин під впливом помилки, оскільки вважала, що укладає договір довічного утримання. Ухвалою суду від 28 вересня 2009 року в якості правонаступника позивача [PERSON], яка померла 18 лютого 2009 року, в порядку ст. 37 ЦПК України залучено її правонаступника [PERSON]. В судовому засіданні [PERSON] заявлені вимоги підтримав. Зазначив, що договір дарування не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, умови дійсності якого визначені ст. 203 ЦК України. Зокрема, договір складений на українській мові, яку [PERSON] не знала, нотаріусом договір на російську мову не було перекладено. Тим самим, порушено вимоги ст. 15 Закону України «Про нотаріат» та п.9 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Крім цього, зазначив, що в договорі покладений обовязок на обдаровану надати право довічного користування та проживання у цій квартирі дарувателю, що не відповідає вимогам ст. 717 ЦК України. Зазначив, що право власності у [PERSON] на вказану квартиру не виникло, оскільки вона не зареєструвала його в органі, що проводить державну реєстрацію правочинів. Вказує, що строк дії правочину не наведений. Отже договір дарування не відповідає також вимогам ст.ст. 182, 631 та 640 ЦК України. Крім цього, зазначив, що дії [PERSON] не відображали її внутрішню волю укласти договір дарування та не були спрямовані на реальне настання правових наслідків. Крім цього, [PERSON] зазначив, що при укладенні договору дарування [PERSON] вчинила правочин під впливом помилки, оскільки потребувала стороннього догляду, обслуговувалася соціальним працівником центра «Турбота» та вважала, що укладає договір довічного утримання. Просить визнати договір дарування недійсним також з наведених підстав. Вважає, що строк звернення до суду з позовом не пропущений, оскільки після залучення його в якості правонаступника подав позов як спадкоємець [PERSON]. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали. Зазначили, що [PERSON] бажала укласти саме договір дарування квартири на імя [PERSON]. Зазначені наміри викладені в листах [PERSON] на імя [PERSON]. Вважають твердження про незнання [PERSON] української мови безпідставними, оскільки даруватель вже довгий час проживала на Україні, розуміла державну мову та надала доручення на представництво своїх інтересів на імя [PERSON] саме на українській мові. Доручення додано до матеріалів цієї справи. Зазначили, що [PERSON] вже зверталася з позовом до [PERSON] про визнання цього договору дарування даної квартири недійсним тільки з інших підстав. [PERSON] представляв інтереси [PERSON] на підставі доручення, яке викладене на українській мові та з боку [PERSON] з цього приводу застережень не було. Пояснили, що рішенням Бердянського міськрайонного суду від 21 грудня 2007 року, яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 29 липня 2008 року, у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання цього ж договору дарування недійсним з підстав укладання під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах, встановлено факт дарування квартири [PERSON] та факт прийняття [PERSON] квартири в дар. Крім цього, вважають, що позивачем пропущений строк звернення з даним позовом до суду, оскільки договір дарування укладений 10 вересня 2004 року, а даний позов поданий до суду в січні 2009 року. [PERSON] є правонаступником позивача [PERSON], яка померла, тому для нього обовязкові всі дії, вчинені в даному процесі до його вступу. Третя особа Бердянська державна нотаріальна контора в судове засідання представника не направила. Повідомлена. Суду надано листа про розгляд справи за відсутності представника. Аналізуючи докази, суд приходить до наступного. Згідно ч. 1, 3, 5 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою нездійснення правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до ст.ст. 257, 260, 261, 267 ЦК України (2003 рік) загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Судом встановлено, що між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], з другої сторони, 10 вересня 2004 року укладено договір дарування квартири. Зазначений договір посвідчений державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори 10.09.04 року (реєстр. № 3-2234). Відповідно до даного договору [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар належну дарувательці однокімнатну квартиру № 22, що знаходиться в м.Бердянськ по вул.Горького, буд. № 45. Вказана квартира зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 07.07.94 року, що підтверджено листом Комунального підприємства з технічної інвентаризації Бердянської міської ради від 10.12.10 року № 1513. Судом також встановлено, що [PERSON] зверталася до Бердянського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про визнання даного договору дарування недійсним з підстав вчинення договору під впливом тяжкої для неї обставини. Відповідно до матеріалів цивільної справи № 2-6030/2007, яка була досліджена під час розгляду даної справи, позов було подано 07.09.07 року. Рішенням суду від 27.12.07 року в задоволенні позову відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 29.07.08 року апеляційна скарга відхилена, а рішення Бердянського міськрайонного суду від 21.12.07 року залишено без змін. Вказаними рішеннями встановлено, що [PERSON] подарувала [PERSON] належну їй квартиру в той час, коли позивач мала хороший матеріальний стан. Операції, які були позивачці зроблені і на які вона посилається як на тяжку обставину, були зроблені 17.12.03 року та 17.03.04 року, тобто задовго до укладеного договору дарування. Квартира була подарована позивачкою з власної ініціативи і це було подякою за надану їй матеріальну і моральну допомогу відповідачки. Зазначеними рішеннями судів також встановлено, що [PERSON] прийняла від [PERSON] ключі від квартири, що свідчить про прийняття дарунку. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, суд приходить до висновку, що між [PERSON] та [PERSON] 10.09.04 року укладено договір дарування спірної квартири та цей дарунок був подякою за надану [PERSON] матеріальну і моральну допомогу [PERSON] та [PERSON] прийняла дарунок. Твердження про незнання [PERSON] української мови суд не приймає до уваги, оскільки це спростовується матеріалами справи, а саме дорученням від імені [PERSON] на імя [PERSON], виданим 02 липня 2007 року для представництва інтересів в суді. Зазначене доручення викладене українською мовою, підписано [PERSON] та посвідчено нотаріально. Крім цього, до матеріалів справи [PERSON] надано заповіт, складений від імені [PERSON] на його імя 27 липня 2007 року, який посвідчений нотаріально. Тескт заповіту виконаний українською мовою та не має перекладу на російську мову. Згідно даного заповіту є особистий запис [PERSON]: «[PERSON] заповіту записано нотаріусом з моїх слів вірно, та до підписання прочитано мною, [PERSON], вголос у присутності нотаріуса». Суд не приймає до уваги покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], оскільки обставини, висвітлені в показах цих свідків, стосуються періоду після укладання договору дарування з 2006-2007 років. Покази свідків [PERSON] та [PERSON] суд також не приймає до уваги, оскільки вони висвітлюють обставини взаємовідносин між [PERSON] та своїми родичами, та підтверджують прохання [PERSON] про надання матеріальної допомоги до проведення операцій на зір. Суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів в підтвердження обставини укладення оскаржуваного договору дарування під впливом помилки щодо обставин, які мають істотне значення, а також недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Заяв про складнощі в отриманні доказів та клопотань про витребування доказів судом в порядку ст. 137 ЦПК України не надходило. Судом також встановлено, що з даним позовом [PERSON] звернулася до суду в січні 2009 року, позов направлено поштою, згідно поштового штемпеля позовна заява здана на пошту 12.01.09 року. Оскаржуваний договір дарування укладений 10.09.04 року. Для звернення з позовом до суду про визнання недійсним договору дарування встановлено трирічний строк. Про застосування строку давності заявлено стороною у справі відповідачем надано письмову заяву. Позивачем про поновлення строку звернення до суду не заявлено, поважні причини пропуску строку не зазначено. Крім цього, [PERSON] зазначив, що строк давності не пропущений. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем пропущений встановлений трирічний строк звернення до суду з даним позовом. Твердження [PERSON] про не пропущення вказаного строку, суд не приймає до уваги, оскільки він є правонаступником позивача та відповідно до ч. 2 ст. 37 ЦПК України для нього обовязкові усі дії, вчинені в цивільному процесі так само, як вони були обовязкові для особи, яку він замінив. Отже в задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Outcome: dismissed