Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-15 00:00:00

05.10.2010 року позивач звернувся до суду з названим позовом, в якому зазначав, шо він перебував відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 1997р. по 2007 рік. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02.04.2009 року, частково зміненим ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01.07.2009 року, був проведений розподіл майна подружжя. Крім тою, вказаним рішенням встановлено, що [PERSON] зареєстрована як фізична особа- підприємець на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію від 11.01.2000 року, торгівельний центр (кафе-бар) та складське приміщення біля нього, які розташовані за адресою: Одеська область. Овідіопольський район, смт Авангард, вул. Базова.20 належать [PERSON], як фізичній особі-підприємцю та не є об'єктами спільної сумісної власності подружжя і не підлягають поділу. Вважаючи, що усі доходи від об'єктів нерухомості, в які вкладені його кошти та праця, що отримує [PERSON], підлягають розподілу між колишнім подружжям, позивач просив стягнути з відповідачки 6 734 484 гривні в порядку поділу майна - доходів у вигляді грошовий коштів за період з 12.07.2007 року по 01 жовтня 2010 року та в подальшому стягувати з [PERSON] щомісячно 170 992 гривні. У судовому засіданні представники позивача - адвокати [PERSON] та [PERSON], які діють на підставі угод про надання правової допомоги, поданий позов підтримали та посилаючись на п.29 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», просили задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовну категорично заперечували, підкреслюючи, що шлюбні стосунки між [PERSON] та [PERSON] припинились ще 12 липня 2007 року. Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку про те, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 1997р. по 2008 рік. Однак, представники позивача а відповідач і її представник не заперечували проти того, що шлюбні стосунки між сторонами припинились ще 12 липня 2007 року. Рішенням Київського районною суду м. Одеси від 02.04.2009 року, постановленим по праві за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя. [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору дарування удаваною угодою, [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання договору дарування удаваною угодою розподілено між [PERSON] та [PERSON] спільне майно подружжя наступним чином: виділено [PERSON] ([PERSON] майно загальною вартістю 6643000 гривень та визнано за нею право власності на: незавершений будівництвом житловий будинок вартістю 1868000 гривень, розташований в м. Одесі, Фонтанська дорога, 92/94, на земельній ділянці площею 0,1998 га та 0,08 га; земельну ділянку площею 0,6153 га вартістю 3924000 гривень, яка розташована в м. Одесі, Люстдорфська дорога, 114: нежитлове приміщення офіс (загальною площею 53,0 кв.м), вартістю 851000 гривень, яке розташовано в м. Одесі, вул. Ак. Корольова, 34. Виділено [PERSON] майно загальною вартістю 921056 гривень та визнано за ним право власності на : 1/3 п'ятикімнатної квартири № 1 вартістю 316333 гривні, яка розташована в м. Одесі, вул. Ак. Глушко, 13/1; автомобіль Меrcedes-Benz, 1985 року випуску, кузов № [NUMBER], державний номер [NUMBER], вартістю 17354 гривні; автомобіль Меrcedes-Benz-420, 1997 року випуску, кузов №WDB 1400421А326758, державний номер [NUMBER], вартістю 150378 гривень: автомобіль ВАЗ-21214,5, 2001 року випуску, кузов № ХТА 212140216062268, державний номер [NUMBER], вартістю 23977 гривень; автомобіль ТОYОТА LANDCRUISER, 1998 року випуску, кузов №JT111WJA000844, державний номер [NUMBER], вартістю 168525 гривень; автомобіль ТОYОТА LANDCRUISER, 2004 року випуску, кузов №JTEHT05JX02052859, державний номер [NUMBER], вартістю 243068 гривень; причіп бортовий 81442 [PERSON], 2002 року випуску, рама № 20А23249, державний номер [NUMBER], вартістю 1421 гривня. Покладено на [PERSON] обов'язок виконати зобов'язання по поверненню кредитів за кредитними договорами в розмірі 974000 доларів США, що по курсу НБУ складає 7499800 гривень. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 888928 гривень. В іншій частині позов [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя залишений без задоволення. Позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору дарування удаваною угодою залишений без задоволення. Позов [PERSON] до [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] про визнання договору дарування удаваною угодою залишений без задоволення. Крім того, у вказаному рішенні зазначено, що [PERSON] зареєстрована як фізична особа- підприємець з 11.01.2001 року, торгівельний центр (кафе-бар) та складське приміщення біля нього, які розташовані за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт Авангард, вул. Базова.20 належать [PERSON], як фізичній особі-підприємцю та не є обєктами спільної сумісної власності подружжя і не підлягають поділу. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01.07.2009 року вказане рішення суду першої інстанції змінено в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] різниці вартості виділеного майна, в решті рішення залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду України від 26.10.2009 року у задоволенні касаційної скарги [PERSON], було відмовлено, ухвала апеляційного суду залишена без змін. Статтею 61 Сімейного Кодексу України визначений перелік об'єктів права спільної сумісної власності, до яких майно приватного підприємства чи фізичної особи підприємця не відноситься. Відповідно до ч.2 ст.52 ЦК України фізична особа-підприємець. яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належала б їй при поділі цього майна. Пунктом 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 р. розяснено, що відповідно до положень статей 57,61 СК. ст. 52 ЦК майно приватного підприємства чи фізичної особи підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на договори оренди, укладені між суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою [PERSON] та іншими суб'єктами підприємницької діяльності-фізичними особами і зазначає, що в усі обєкти нерухомості, вказані в договорах, доданих до позову, вкладені його особисті кошти та праця, однак, жодних доказів таких тверджень суду надано не було. Зважаючи нате, що шлюбні стосунки між [PERSON] та [PERSON] були припинені ще 12.07.2007 року, суд доходить до висновку про те. що позовні вимоги про стягнення частини отриманих відповідачем доходів за період з 12 липня 2007 року по 01.10.2010 року задоволенню не підлягають. Крім того, слід зазначити, що щомісячне стягнення частини таких доходів з колишньої дружини в майбутньому, чинним законодавством взагалі не передбачено. Зважаючи на викладене,

Outcome: dismissed