Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом, посилаючись на те. що з 1997 року він працював різником гуми на Приватному підприємстві «ІІІиноремонтник». 29 березня 2005 року, об 11 год. 00 хв. з ним стався нещасний випадок, в результаті чого він одержав тяжку травму. Комісією у складі представників ПП «Шиноремонтник» за участю страхового експерта ВВД ФССНВ було проведено розслідування та складено Акт про нещасний випадок на виробництві №1 від 05 квітня 2005 року (форма Н-1). В пункті 9 цього акту зазначено його діагноз згідно з листком непрацездатності: травматична ампутація першого пальця правої кісті, розмноження, короткочасне здавлення другого пальця лівої кісті. Згідно з постановою № 3083Н від 16 листопада 2005 року Фондом соціального страхування від нещасних випадків йому було призначено страхову виплату. За висновком МСЕК від 19 вересня 2005 року йому було встановлено стійку втрату професійної працездатності 20% з наступним переоглядом. При наступних переоглядах в відсоток втрати працездатності залишився в тому ж розмірі. Останній переогляд було проведено 08 жовтня 2008 року і йому було медичною комісією з 01 вересня 2008 року залишено процент втрати професійної працездатності 20 відсотків безстроково. Увесь час після травми він змушений переносити фізичні страждання, а звідси і моральні переживання, які проявляються в наступному: більше місяця він знаходився на лікуванні у травматологічному відділенні 17-тої міської лікарні, потребував постійної сторонньої допомоги з боку рідних, не мав можливості використовувати свої руки, відчував нестерпний біль та величезні незручності. Потім протягом кількох місяців лікувався амбулаторно, та намагався звикнутися з думкою, що його права рука вже не зможе виконувати ті функції, які їй належать у повній мірі. З часом постійний біль у руці на місці ампутації великого пальця змінився періодичними болями у самій руці. В його житті виникли вимушені зміни, і він змушений докладати багато зусиль для організації свого життя. Моральні переживання мають для нього тяжкий постійний характер. Він став знервованим, пригніченим, а це не сприяє нормальним стосункам у родині, і членам його сімї прийшлося пристосовуватися до його поведінки, намагатися залагодити ситуацію. Він вимушений сторонитися своїх друзів, приятелів, оскільки соромиться свого каліцтва, а воно привертає увагу і не сприяє позитивним емоціям. Він не може займатися багатьма чоловічими справами по дому, які справно виконував раніше, керувати автомобілем, виконувати роботи на дачній ділянці. Він був вимушений заново вчитися писати, їсти, одягатися, та вчитися виконувати інші повсякденні дії з обслуговування себе, прикладати багато зусиль для того, щоб жити повноцінним життям. Причинену моральну шкоду він оцінює в розмірі 100 000 грн., просить її стягнути з відповідача [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просить задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача - дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області [PERSON] проти позову заперечувала і пояснила, що Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" у разі втрати потерпілим професійної працездатності відшкодування моральної шкоди на теперішній час не передбачене, оскільки Законом України № 717 - V від 23.02.2007 р. внесено зміни до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності " , відповідно до яких всі норми даного закону , якими передбачалося виплата моральної шкоди - виключено. Таким чином, Фонд соціального страхування від нещасних випадків і професійних захворювань не повинен нести відповідальність за позовом, просив відмовити у його задоволенні. Також, оскільки чинним законодавством передбачений порядок встановлення заподіяння моральної шкоди потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання просить направити позивача на МСЕК для встановлення факту заподіяння шкоди. Вислухав думку сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Комісією, створеною ПП «Шиноремонтник» було складено 05 квітня 2005 року Акт № 1 про нещасний випадок на виробництві у відношенні [PERSON] /а.с.5/. Згідно з постановою № 3083Н від 16 листопада 2005 року Фондом соціального страхування від нещасних випадків йому було призначено страхову виплату /а.с.11/. За висновком первинної МСЕК від 19 вересня 2005 року позивачу було встановлено 20 % втрати працездатності з переоглядом 10 серпня 2006 року /а.с.11/. 08 жовтня 2008 року позивачу було медичною комісією з 01 вересня 2008 року залишено процент втрати професійної працездатності 20 відсотків безстроково /а.с.12/. Відповідно до наданого позивачем виписного епікризу, він тривалий час знаходився на лікуванні з приводу наслідків нещасного випадку на виробництві / а.с.13/. При вирішенні питання щодо заподіяння позивачеві моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини спричинення шкоди, стан здоров'я позивача, відсоток втрати професійної працездатності, наявність вини підприємства в заподіянні шкоди. Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України "Про охорону праці", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". По справі було встановлено, що позивач був застрахований відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та згідно висновку МСЕК йому встановлено 20 % втрати працездатності, причиною чого став нещасний випадок на виробництві. Рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Кіровоградській області визначено, що положення частини 3 статті 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" слід розуміти, * як визначення порядку, процедури та розмірів відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди, спричиненої умовами виробництва, в окремому випадку - тільки в випадку відсутності втрати потерпілим професійної працездатності. Тобто, рішенням Конституційного Суду № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року встановлено обов'язок Фонду відшкодовувати моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва, з втратою потерпілим професійної працездатності. Громадяни, яким встановлена стійка втрата професійної працездатності мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Суд вважає, що в даному випадку відповідач повинен виплатити позивачу моральну шкоду у зв'язку з тим, що на той час, коли позивачу було встановлено стійку втрату професійної працездатності, а це було у 2005 році, згідно зі ст. 21, 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", відшкодовувати заподіяний громадянам збиток від нещасних випадків, включаючи і моральну шкоду, покладено було на відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування. Той факт, що у відповідності з Законом України "Про державний бюджет України на 2007 рік" п. 22 ст. 71 зупинено дію абз. 4 ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" - в "частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від дати настання страхового випадку"", на думку суду не може бути прийнято до уваги. Згідно рішень Конституційного Суду України № 6- рп/2007 р. від 09.07.2007 р. № 10-рп/2008 р. від 22.05.2008 р., він дійшов висновку, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію, чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина . Доводи відповідача, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачеві є безпідставними та такими, що суперечать вищевказаному «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесено ушкодження здоровя, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», затвердженого Наказом міністерства здоровя України від 22 листопада 1995 року № 212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу з 01 вересня 2008 року встановлено стійку втрату професійної придатності. При визначені розміру заподіяної моральної шкоди, суд приймає до уваги , що з 01 вересня 2008 року безстроково позивачу була встановлена втрата професійної працездатності у 20%; тяжкість вимушених змін у його житті; періодичних болей; наявність вини підприємства та самого позивача, та, виходячи із принципів розумності та обєктивності, вважає, що компенсацію за заподіяну моральну шкоду слід призначити у розмірі 20 000 грн., що буде співрозмірним тяжкості перенесених позивачем страждань і переживань та іншим обставинам справи, зазначена сума підлягає стягненню з відповідача виконавчої дирекції ФССНВВ, а в іншій частині позову позивачеві слід відмовити. Згідно вимог ст. 268 ЦК України позови, що що випливають із порушення особистих немайнових прав не мають строку позовної давності. Відповідно до ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" сторони у справі звільнено від державного мита. На підставі ст. ст.81, 84, 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем витрати на користь судової адміністрації на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи в суді в сумі 15 грн.

Outcome: partial