Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Закритого акціонерного товариства «Філдес Україна» (надалі за текстом ЗАТ «Філдес Україна») про про захист прав споживачів, визнання недійсним контракту, стягнення матеріальної і моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог вказував на те, що 14 січня 2009 року він уклав з відповідачем контракт № 0601595 з метою придбання автомобіля «Ceely» на суму 57500 гривень. Згідно умов спірного контракту, а також п.п.3, 17, 19, 22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач виступає виконавцем певних послуг (послуг з адміністрування системи, умовно іменованої [PERSON]), які визначені у статті 1 контракту, а він їх споживачем. Вважає, що умови контракту порушують його права, як споживача, а саме відповідно до контракту він повинен сплачувати щомісячні повні внески в розмірі 763, 60 гривень, а також, заповнювати та направляти на адресу відповідача пропозицію для визнання автомобіля. Він повністю та належним чином виконав свої обовязки, сплатив 76 щомісячних повних внесків, відповідно до отриманих платіжних доручень від відповідача, але автомобіль так і не отримав. Загальна сума сплачених ним щомісячних платежів складає 58056,73 гривень, що значно перевищує ціну на автомобіль, яка вказана в контракті, що ілюструє несправедливе виконання умов контракту з боку відповідача. Відповідно до визначення понять (термінів), які використовуються у Контракті та пункті в) статті 8 передбачено, що підтвердження права клієнта на одержання автомобіля, отримане клієнтом системи за результатами акту визнання, є підставою для придбання автомобіля за рахунок чистих внесків для клієнта системи, що входить у дану групу. Вважає, що з боку відповідача порушені п. 2 ч.1, п.7 ч.3, ст..19 Закону України «Про захист прав споживачів», так як укладений правочин здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, а саме він сплачував відповідачу власні кошти не за одержання автомобіля, а фактично за можливість отримати визнання право клієнта системи на одержання автомобіля, яке надавалось не за рахунок відповідача, а за рахунок залучення інших споживачів та їх коштів до системи придбання автомобіля «Кар Кредит», а визнання право клієнта системи на одержання автомобіля залежить від розміру фонду групи і внесення коштів іншими учасниками системи та власного розсуду відповідача. Крім вищевказаних порушень його прав як споживача, є порушення при розірванні контракту, а саме накладення штрафних санкцій якщо контракт розірваний з вини споживача понад семиденного терміну з моменту його підписання. При цьому якихось негативних наслідків для відповідача розірвання контракту не передбачає, що також є несправедливою умовою. Крім того, на підставі Закону України "Про захист прав споживачів" вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду в сумі 5000 гривень, яка полягає у порушенні його прав, як споживача на неправомірне користування його коштами, вкладеними до системи придбання автомобілів «Кар Кредит», залучення його до пірамідальної схеми внаслідок нечесної підприємницької практики з боку відповідача, що потягло за собою постійне хвилювання, глибоко обурення і відчуття несправедливості від збагнення того, що його використали обманним шляхом. В судове засідання позивач будучі належним чином повідомлений не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю та свої письмові пояснення. В своїх письмових поясненнях позивач вказує, що з боку відповідача мало місце здійснення нечесної підприємницької практики у вигляді створення та експлуатації пірамідальної схеми, визначення якої міститься ст..19 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому контракт, укладений внаслідок такої практики є недійсним. Просив задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмові заперечення проти позову, у яких вказує, що контракт, укладений між ПАТ «Філдес Україна» і [PERSON] № 0601595 від 14 січня 2009 року з метою придбання автомобіля на суму 57500 гривень, повністю відповідає нормам чинного законодавства України, позивач перед підписанням отримав повну, необхідну, доступну та достовірну інформацію про положення контракту, про що свідчить його особистий підпис на кожної сторінки контракту та заяви про повноту отриманої інформації. Крім того, посилання позивача на сплату 101% вартості автомобіля і його не отримання, не відповідає дійсності, так як відповідно до контракту та ідентифікатору контракту сума щомісячного повного внеску, який сплачує клієнт системи являє собою сукупність таких платежів: щомісячний чистий внесок, щомісячні адміністративні витрати, щомісячний страховий внесок, процентне відношення яких вказане у Ідентифікаторі контракту. Крім того, починаючи з 19.01.2011 року позивач здійснив останній платіж, після чого перестав здійснювати чергові щомісячні платежі, тому відповідач 20.04.2011 року розірвав контракт з позивачем на підставі п. Б ст..20 Контракту. Що стосується моральної шкоди, то відповідач вважає, що з боку позивача не надано жодних доказів, яки б свідчили, що відповідач порушив свої зобовязання і таким чином причинив моральну шкоду. Просив в задоволені позову відмовити. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з'явилися, суд перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 січня 2009 року між сторонами було укладено контракт № 0601595, з метою придбання автомобіля «Ceely» на суму 57500 гривень. Згідно умов вказаного контракту відповідач виступає виконавцем певних послуг, а позивач являється їхнім споживачем. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України станом на 22 вересня 2010 року, Закрите акціонерне товариство «Філдес Україна» було перейменовано в Приватне акціонерне товариство «Філдес Україна» (а.с.49-50). Відповідно до статті 1 предметом Контракту є надання особі, що уклала контракт , послуг з адміністрування системи, умовно іменованої [PERSON] з метою придбання автомобіля. При підписанні контракту, на виконання ст..4, [PERSON] сплатив відповідачу 2070 гривень, в якості вступного внеску. Суд вважає, що вказана умова контракту є несправедливою стосовно [PERSON], як споживача, так як кошти, сплачені ним на користь відповідача в якості декларативної умови, яка не має під собою реального виконання відповідачем будь-яких обовязків, забезпечених цією оплатою. Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець послуг не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Згідно з ч.2, п.3 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача, зокрема, встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Згідно ч.ч.5,6 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути замінено або визнано недійсним, або договір може бути визнаний недійсним в цілому. Відповідно до ст..18 контракту, розірвання вказаного контракту на паритетних правах можливе лише протягом 7 (семи) днів з моменту його підписання. У разі виявлення бажання клієнтом системи розірвати контракт після зазначеного терміну, з клієнта системи утримується штраф 10%, розмір штрафу ніколи не буде нижче вартості 2 (двох) чистих внесків, розрахованих на основі діючої ціни автомобіля, яка має чинність в день повернення, а також відповідач не повертає клієнту системи сплачений ним вступний внесок, адміністративні витрати, страховий внесок. Вказана умова договору, на думку суду, порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого виступав [PERSON] в якості споживача, а тому її слід визнати не справедливою відносно позивача, що може бути підставою для визнання вказаного договору недійсним. Окрім зазначеного, в умовах контракту, вбачається здійснення відповідачем нечесної підприємницької діяльності, а саме: [PERSON], як клієнт системи повинен за контрактом сплачувати щомісячні повні внески в розмірі 763,60 гривень, заповнювати та направляти на адресу відповідача пропозицію для визнання автомобіля (ст.ст.10-11 Контракту). [PERSON] виконував свої обовязки належним чином, про що свідчить сплата 76 (сімдесят шість) щомісячних повних внесків, відповідно до отриманих платіжних доручень від відповідача, але автомобіля так і не отримав (а.с.21-48). Загальна сума сплачених ним щомісячних платежів складає 58056,73 гривень. При цьому, ціна автомобіля «Ceely МК 1.6 impress», який позивач мав намір придбати за допомогою послуг відповідача, складала 57500 гривень. Відповідач, згідно умов контракту формує групу клієнтів системи та здійснює акт визнання щодо права на одержання автомобіля клієнтом один раз на місяць . Відповідно до визначення понять (термінів), які використовуються у контракті «Визнання», «Чистий внесок» та п. в) ст..8 передбачено, що підтвердження права клієнта на одержання автомобіля, отримане клієнтом системи за результатами акту визнання, є підставою для придбання автомобіля за рахунок чистих внесків для клієнта системи, що входить у дану групу. Таким чином, відповідач, відповідно до ст..5 контракту формує групу клієнтів системи за рахунок сплати щомісячних повних внесків, як вказано в ст..8 контракту, сплачених клієнтами системи, тобто, за кошти клієнтів системи, формуванні фонду даної групи, як вбачається у ст..10 контракту. Крім того із фонду групи формується чистий фонд, який призначений для придбання автомобілів для клієнтів системи, його наступний щомісячний розподіл між клієнтами системи споживачами ЗАТ «Філдес Україна» шляхом надання визнання права клієнта системи на одержання автомобіля з наступною його оплатою. При цьому, визнання, яке підтверджує право клієнта системи на одержання автомобіля надається не всім клієнтам системи, а тільки ти клієнтам системи, які матимуть найбільшу кількість про плат (внесків), або надали найбільшу пропозицію дострокових внесків. Отже, розподіл фонду групи проходить по пірамідальній схемі, що порушує вимоги п.7 ч.3 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», коли один клієнт системи за свої власні кошти без інвестування коштів відповідача оплачує автомобіль іншому клієнту системи. При цьому, надання визнання, що підтверджує право клієнта системи на одержання автомобіля, що передається у власність клієнта системи є компенсацією за рахунок коштів інших клієнтів системи, залучених до системи придбання автомобіля «Кар Кредит». Відповідно до п.2 ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст.19 закону України «Про захист прав споживачів», забороняється нечесна підприємницька практика, яка включає будь яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною, а також забороняється, як таке, що вводить в оману утворення, експлуатацію або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Частиною 5 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначається, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними. На підставі викладеного, суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання недійсним контракту № 0601595 від 14 січня 2009 року укладеного між [PERSON] та ЗАТ «Філдес Україна» законі та обґрунтовані і підлягають задоволенню, внаслідок здійснення ЗАТ «Філдес Україна» нечесної підприємницької практики та такий, що містить несправедливі умови. Відповідно до вимог ч.ч.1.2,3 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Тому суд вважає, що сплачена позивачем за контрактом сума в розмірі 58056,73 гривень, що підтверджується наданими позивачем платівками (а.с.21-48), підлягає стягненню із ЗАТ «Філдес Україна» на користь позивача. В частині стягнення моральної шкоди, то умови контракту сторін не передбачають права споживача на відшкодування моральної шкоди, п.5 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає право споживача на відшкодування моральної шкоди лише у випадках, коли така шкода заподіяна небезпечною для життя, здоровя продукцією. У звязку з чим, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача, понесені ним витрати з оплати ІТЗ в сумі 120гривень. В частині судового збору в сумі 580,57 гривень за розгляд майнового спору, суд стягує з відповідача на користь держави. На підставі ст. 216 ЦК України, Закону України Про захист прав споживачів ,

Outcome: partial