Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-01 00:00:00

20 вересня 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій вказує, що працював заступником директора ВАТ „Полонський гірничий комбінат з 1969 року по 2002 рік. 19 жовтня 1997 року здійснював огляд вагонів з продукцією комбінату, впав і пошкодив праву ногу. Йому в лікарні надали першу допомогу, але не встановили, що пошкодження було серйозне. Оскільки боліла нога, він повторно звертався до лікарні і через декілька днів після отримання пошкодження йому було прооперовано ногу в Полонській центральній районній лікарні. 22 серпня 2008 року звернувся із заявою до адміністрації відповідача з вимогою розслідувати нещасний випадок із ним та скласти акт за формою «Н-1», але отримав відмову у звязку з тим, що на підприємстві відсутня інформацію про нещасний випадок. Просить встановити факт нещасного випадку на виробництві і зобов»язати відповідача скласти акт по формі «Н-1». В судовому засіданні позивач підтримує доводи позовних вимог, але уточнив позовні вимоги - просить Фонд визнати третьою особою. Також пояснив, що не наполягав на розслідуванні нещасного випадку і складанні акту, бо вже був пенсіонером і боявся, щоб його не звільнили з роботи. Стверджує, що в нього робочий день був ненормований, він завжди особисто перевіряв справність вагонів з продукцією комбінату перед їх відправленням споживачам. Представник відповідача [PERSON] позов не визнає і пояснила, що на комбінаті відсутні дані про нещасний випадок із [PERSON], він працював комерційним директором і у нього в підпорядкуванні були майстри, які повинні були перевіряти справність вагонів із завантаженою в них продукцією. Погоджується, що в позивача був ненормований робочий день. Вважає, що він порушив вимоги його службової інструкції, але надати суду вказану інструкцію як доказ відмовляється. Витяг із історії хвороби, на її переконання, є сумнівним. Представник третьої особи - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків [PERSON] з позовом не згідна, вважає, що даних про нещасний випадок з [PERSON] на виробництві нема. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що позивач - його батько, з яким разом працювали на комбінаті. 19 жовтня 1997 року під час огляду вагонів [PERSON] отримав травму ноги і його завезли в лікарню. Свідок [PERSON] показав, що на прохання сина позивача завозив із перону залізничної станції Понінка [PERSON] із пошкодженою ногою в лікарню, який йому повідомляв, що впав на пероні. Свідок [PERSON] показав, що працював черговим на станції Понінка і спілкувався із [PERSON] з виробничих питань. [PERSON] працював заступником директора комбінату і в нього був ненормований робочий день, бо він часто після роботи у вихідні дні, вночі вирішував виробничі питання по відправці вагонів із продукцією комбінату. Вивчивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] працював на ВАТ «Полонський гірничий комбінат» комерційним директором з 1992 року по 2002 рік.. 19 жовтня 1997 року отримав травму ноги під час виконання своїх службових обовязків на підїзних залізничних коліях до комбінату. Пояснення позивача та покази свідків повністю узгоджуються із письмовими доказами, що підтверджують працю позивача на підприємстві та отримання ним травми під час виконання посадових обовязків - копією трудової книжки позивача про працю на комбінаті, випискою із історії хвороби, в якій зазначено про те, що зі слів хворого він отримав травму на роботі. Представник комбінату в суді не вказала підстав, з яких вона вважає, що виписка з лікарні є неправдивою. Відповідно до ст. 253 КЗпП України особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах незалежно від форм власності підлягають обовязковому державному соціальному страхуванню. Відповідно до 22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організувати розслідування та вести облік нещасних випадків і за підсумкам розслідування нещасного випадку скласти акт за встановленою формою. Відповідно до ст..14 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» нещасний випадок - це обмежена в часі подія, що сталася у процесі виконання працівником трудових обовязків, внаслідок якого заподіяв шкоду здоров»ю. Перелік обставин, за яких настає страховий випадок, визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно п.п.1,2 Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 623 від 10 серпня 1993 року, норми якого діяли на час отримання [PERSON] травми, розслідуванню підлягають травми що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше за результатами розслідування складається акт за формою Н-1, на облік беруться нещасні випадки, що сталися з працівником під час виконання трудових (посадових) обовязків, а також ті, що сталися під час перебування в іншому місці протягом робочого часу або за дорученням власника в неробочий час , провадження дій в інтересах підприємства, якому працює потерпілий. Дії в інтересах підприємства - дії працівника, які не входять до кола його прямих обовязків. Відповідно до п.14 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1112 від 25 серпня 2004 року, чинного на час звернення [PERSON] до суду, визнаються повязаними з виробництвом нещасні випадки, що сталися з працівниками протягом робочого та надурочного часу в період перебування на робочому місці, на території підприємства або в іншому місці, повязаному з виконанням роботи. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані, оскільки травму він отримав у звязку з виконанням обовязків в інтересах підприємства в іншому місці, повязаному з виконанням роботи в позаурочний час в інтересах підприємства. Представник комбінату не надала суду доказів, що [PERSON] як комерційний директор не повинен був займатися оглядом вагонів перед їх відправкою до споживачів продукції підприємства, що ця робота не входила до кола його прямих обовязків, тому відхиляє доводи про відмову в задоволенні позову як необґрунтовані.

Outcome: approved