Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом , у якому вказувала , що її батьками були [PERSON] ,який помер 14 жовтня 1998 року, та [PERSON] , яка померла 04 грудня 2006 року . Батьки перебували у зареєстрованому шлюбі , проживали в [INFO] та за життя побудували новий цегляний будинок поряд із старим , який підлягав знесенню. Після смерті батька мати прийняла спадщину , і стала спадкоємицею ? його майна , оскільки , залишившись проживати у новозбудованому цегляному будинку ,що був спільною сумісною власністю подружжя , користувалась ним та обробляла присадибну земельну ділянку. Однак у 2001 році в звязку з тим , що сім»я відповідачів [PERSON] та [PERSON] відмовлялась доглядати матір , допомагати по господарству , підтримувати порядок в будинку , мати перейшла жити у будинок позивачки по вул.. Комсомольські , 16 , де й проживала до смерті , хоча була зареєстрована [INFO]. 09 липня 2003 року [PERSON] склала заповітна все майно на ім»я позивачки . За життя матері позивачка обслуговувала її житловий будинок білила в ньому , прибирала , підтримувала благоустрій , обробляла земельну ділянку. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок у с. Слобідка Охрімовецька по вул.. Медвецького ,26 , що розташований на земельній ділянці розміром 0,43 га , але через відсутність правовстановлюючих документів на будинок [PERSON] було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок. Інші спадкоємці до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертались. В даний час у спірному будинку незаконно проживають [PERSON]Г , [PERSON] та [PERSON] , які безпідставно зареєструвались у батьківському будинку і добровільно відмовляються його звільнити. Позивачка просила встановити факт прийняття спадщини матірю [PERSON] після смерті батька [PERSON], який помер 14.10.1998 року , визнати за нею право власності на житловий будинок ,що розташований в с. Слобідка Охрімовецька вул.. Медвецького,26 Віньковецького району Хмельницької області після смерті матері [PERSON] з подальшою реєстрацією у Віньковецькому МРКП «Інвентарбюро»та зобовязати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] виселитись із вказаного житлового будинку шляхом його звільнення негайно з моменту набрання рішенням суду законної сили. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] , у якому просили провести розподіл майна бувшого колгоспного двору , визнавши за ними право власності на 2/3 частини жилого будинку , розташованого в с. Слобідка Охрімовецька по вул.. Комсомольська ,12 «а», визнати факт проживання із [PERSON] однією сімєю із 1972 по 2005 рік та визнати за нею право власності на ? частину гаража. В обґрунтування своїх вимог позивачі покликались на те , що новий цегляний будинок , на який претендує в порядку спадкоємства позивачка [PERSON] ,до складу спадщини не входить , оскільки він розташований в с. Слобідка Охрімовецька по вул.. Комсомольська 12 «а», а не по вул.. Медвецького ,26 . Новий будинок був збудований протягом 1989 -1990 років чоловіком [PERSON] та нею , на нього відкрито окремий погосподарський номер , головою якого є [PERSON] , а батьки її чоловіка та позивачки [PERSON] -- [PERSON] та [PERSON] у новому будинку ніколи не проживали . Оскільки ,двір батьків відносився до суспільної групи колгоспних дворів ,то за їх життя пройшов добровільний розподіл майна колгоспного двору . Тому , враховуючи , що членами нового двору були вона ,тобто [PERSON] , її чоловік [PERSON] та їхній син [PERSON] , вони всі мають право на свою частку. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Ухвалою суду від 01 лютого 2011 року зустрічний позов [PERSON] та [PERSON] був виділений в окреме провадження . У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили задовольнити , визнавши за позивачкою право власності на старий , а також на новий цегляний будинок в с. Слобідка Охрімовецька по вул. Медвецького ,26 , у якому проживають відповідачі,та виселити їх . В підтримання позову [PERSON] пояснила , що її батьки у 1989 році поряд із своїм старим будинком за особисті кошти та власними силами почали будувати новий житловий будинок та заклали фундамент. У 1990 році звели стіни ,накрили дах , а сім»я позивачки та вся родина безоплатно допомагала у будівництві. У цьому ж році в господарстві батьків почали проживати також її брат [PERSON] із [PERSON] та їхнім сином [PERSON] , які переїхали із с. Гримячка. Восени вони з батьками перейшли жити у новий цегляний будинок , хоча він був ще не повністю закінчений . В будинку не було дверей , у великій кімнаті була відсутня підлога. Однак через неприязні стосунки між свекрухою та невісткою , тобто [PERSON] та [PERSON] , через рік батьки повернулись жити у старий будинок. Після смерті батька [PERSON] забрала до себе матір , доглядала її протягом шести років до самої смерті та похоронила її. Мати склала на неї заповіт , а тому вона претендує на все батьківське майно , в тому числі і на новозбудований будинок , який розміщений на одному погосподарському номері із старим будинком і на одній земельній ділянці. Протягом останніх трьох років у спірному будинку проживають лише [PERSON] із сином [PERSON] , а [PERSON] проживає окремо. Чи мав намір батько після будівництва нового будинку зносити старий , вона не знає і яким чином було відкрито на новий будинок погосподарський номер із адресою вул.. Комсомольська ,12 їй не відомо. При житті батько не узаконив домоволодіння , оскільки знав , що це його приватна власність , і говорив , що усе майно залишиться тому , хто буде доглядати його з матірю до смерті. Разом з цим позивачка не оспорювала , що її батьки при житті були згідні , щоб у новому будинку проживав її брат [PERSON] із сімєю. Представник позивачки [PERSON] , підтримуючи вимоги та аргументацію свого довірителя , пояснила , що батько [PERSON] почав будувати новий будинок замість старого , що став непридатним для проживання. Обидва будинки розташовані на єдиній земельній ділянці розміром 0,43 га по вул.. Медвецького ,26 , яку [PERSON] через відсутність коштів не встиг приватизувати. Вказувала , що дане домоволодіння не може рахуватись як майно колгоспного двору через те , що покійний [PERSON] не працював у колгоспі. Відкритий погосподарський номер по вул.. Комсомольська , 12 є надуманим , оскільки старий будинок і новозбудований по суті є одним і тим же будинком по вул.. Медвецького ,26. Усі будівельні матеріали вивозив власними силами та за свої кошти батько позивачки , однак фінансові документи не збереглись. Представник відповідача Охрімовецької сільської Ради , сільський голова [PERSON] позовні вимоги [PERSON] щодо встановлення факту прийняття нею спадщини та визнання права власності на будинковолодіння в с. Слобідка Охрімовецька по вул.. Медвецького ,26 визнав у звязку з наявністю заповіту на імя позивачки. При ухваленні рішення по справі покладався на думку суду. Пояснив , що є однолітком відповідача по справі [PERSON] , і у 1989 році навчався разом з ним в одному класі в Охрімовецькій середній школі. Згідно записів погосподарських книг Охрімовецької сільської Ради у 1991 році було відкрито новий погосподарський номер по вул.. Комсомольська ,12 «а», і в даному будинковолодінні того ж року були прописані [PERSON] , [PERSON] та їхній син [PERSON] , а до того вони значились по вул.. Медвецького ,26 у будинку , де головою двору був [PERSON]. На теперішній час погосподарський номер по вул.. Медвецького ,26 не закритий . Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] , яка доводиться йому рідною сестрою , визнав повністю ,просив визнати за нею право власності на все батьківське майно, в тому числі і на новий будинок. Пояснив , що разом із [PERSON] проживав у с. Грим»ячка з 1972 року . У 1990 році , продавши будинок у [PERSON]»ячці за 3,5 тисячі карбованців сестрі [PERSON] , вони разом із сином [PERSON] переїхали у с. Слобідка Охрімовецька , і поселились у старому будинку разом з його батьками. Також перевезли живність теля , свині , а корову продали. Гроші від продажу будинку та корови [PERSON] забрала собі. У 1989 році його батько заклав фундамент нового житлового будинку , придбав цеглу , а весною 1990 року продовжив будівництво. Пісок , щебінь , шалівку , батько купував за свої гроші. Свиню , яку вони привезли , зарізали для їжі будівельникам. Потім разом з батьками вони перейшли жити у новий будинок , хоча там ще не було дверей та підлоги в одній кімнаті . [PERSON] та [PERSON] працювали у місцевому колгоспі, отримували зарплату , і за зароблені [PERSON] гроші за 4,5 тисячі карбованців вони купили будинок по вул.. Медвецького ,53 із присадибною земельною ділянкою розміром 0,63 га , де мали будуватись , але через деякий час куплений будинок завалили. Батьки не перечили , щоб він разом із сімєю жив у новозбудованому будинку на одному подвірї . Яким чином було відкрито погосподарський номер по вул.. Комсомольська 12 «а» , де він значиться головою двору , та закрито номер по вул.. Медвецька ,53 , йому не відомо нічого , оскільки відповідних заяв до сільської Ради він не писав. У спірному будинку не живе уже пять років , бо [PERSON] із сином його били та вигнали. Відповідачка [PERSON] позов не визнала , вважаючи , що спірний будинок до складу спадщини не входить. По суті справи пояснила , що в період спільного проживання із [PERSON] у с. Гримячка чоловік почав зловживати спиртними напоями , а тому свекруха [PERSON] запропонувала переїхати у с. Слобідка Охрімовецька та побудуватись на їхньому дворі , щоб бути ближче до них. З метою збереження сім»ї [PERSON] погодилась. У 1989 році вона з чоловіком продала будинок , корову , бичка , а телицю і свині забрали до батьків . Виручені гроші 3,5 тисячі за хату , 1,5 тисячі за худобу та ще 600 карбованців вклали у будівництво . Із с. Гримячки привозили цемент , жорству , балки , купляли інші матеріали. Восени 1989 року заклали фундамент , а весною 1990 року з допомогою родичів звели стіни , накрили дах , закінчили дві кімнати , і вже на зиму перебрались у новий будинок. Батьки проти цього не заперечували і залишились жити у старому будинку. [PERSON] в той час вже був пенсіонером , сторожував на кладовищі , грошей на будівництво не давав , лише оформив для них дозвіл . Вона памятає , як одного разу [PERSON] та [PERSON] пішли у сільську Раду , а повернувшись чоловік сказав , що вони вже мають дозвіл на будівництво. Будинок по вул.. Медвецькі ,53 був куплений у 1992 році заради земельної ділянки , оскільки у них не було свого городу , а будуватись там не планував ніхто. У 2005 році її чоловік перейшов проживати до іншої жінки , а вона з сином залишилась у спірному будинку , де й мешкає постійно та продовжує утримувати господарство. Вона знала, що згідно записів погосподарських книг будинковолодіння числиться за [PERSON], але не цікавилась , чи є на будинок правовстановлюючі документи , оскільки на її думку узаконенням хати мав займатись чоловік , як голова двору. Вважає , що їй та сину [PERSON] як членам бувшого колгоспного двору належить 2/3 частини спірного будинку. Відповідач [PERSON] позовні вимоги також не визнав . У заперечення позову пояснив , що його батько [PERSON] пив , бився , а тому дід і бабка запропонували перебратись до них. Восени 1989 року їхня сім»я переїхала у с. Слобідка Охрімовецька і в жовтні 1989 року він пішов навчатись в 11 клас Охрімовецької школи. Тоді ж залили фундамент нового будинку , але почались морози і будівництво припинили. Весною 1990 року збудували стіни , до осені обладнали жилу кімнату, і його батьки [PERSON] та [PERSON] перейшли жити в новий будинок , а він ще на одну зиму залишився у старому будинку із дідом та бабкою. Будувались за гроші його батьків від проданого будинку та худоби , а дід з бабкою коштами не допомагали . Разом з цим відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їхній представник [PERSON] не оспорювали факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] та не заперечували проти визнання права власності за [PERSON] в порядку спадкоємства на старий житловий будинок , що розташований в с. Слобідка Охрімовецька по вул.. Медвецького ,26. Заслухавши пояснення сторін , їхніх представників , свідків , дослідивши матеріали справи , зясувавши обставини справи , на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, суд дійшов висновку , що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст..10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи , які беруть участь у справі , мають рівні права щодо подання доказів , їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст..60 ЦПК України сторона зобовязана довести ті обставини , на які вона посилається , як на підставу своїх вимог і заперечень , крім випадків , встановлених ст..61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами , які беруть участь у справі . Доказуванню підлягають обставини , які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб , які беруть участь у справі , виникає спір. Відповідно до ст..61 ЦПК України , обставини , визнані сторонами та іншими особами ,які беруть участь у справі , не підлягають доказуванню. Як встановлено судом і ці факти визнаються сторонами ,позивачка [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON]. Під час перебування у шлюбі батьки позивачки проживали в [INFO] у будинку , побудованому в період до 1984 року. Вказаний житловий будинок з надвірними будівлями відносився до типу господарств колгоспного двору . Головою двору був [PERSON] , який помер 13 жовтня 1998 року . Після його смерті дружина [PERSON] стала головою двору , і продовжувала проживати у даному будинку ,вжила необхідних заходів до збереження спадкового майна , фактично вступила в його управління та володіння . Спадщину в нотаріальній конторі не оформила. У 2001 році [PERSON] перейшла на постійне проживання у будинок до своєї дочки , тобто позивачки , який знаходиться в с. Слобідка Охрімовецька по вул.. Комсомольська ,16 , де й проживала з останньою однією сімєю без реєстрації до самої смерті 04 грудня 2006 року , а будинок по вул.. Медвецького ,26 пустував. 09 липня 2003 року [PERSON] склала заповіт , посвідчений Охрімовецькою сільською Радою за реєстром №14 , яким все майно заповіла своїй дочці [PERSON] На день смерті заповідача заповіт не змінено та не скасовано. Позивачка прийняла спадщину , подавши до нотаріальної контори заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом , та 14.06.2010 року отримала у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна -- земельну ділянку, що знаходиться на території Охрімовецької сільської Ради та належала матері на підставі Державного акту .Однак постановою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок із надвірними будівлями в с. Слобідка Охрімовецька по вул.. Медвецького ,26 позивачці після смерті матері [PERSON] було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документа на вищезазначений будинок. Згідно проведеної Віньковецьким МРКП «Інвентар бюро »оцінки вартість спадкового домоволодіння будинку , площею 59,4 кв м. та цегляного сараю , площею 25,6 кв м. в с. Слобідка Охрімовецька по вул.. Медвецького ,26 , побудованих до 1984 року складає 7689 грн. Наведені обставини підтверджуються поясненнями сторін та матеріалами справи (доказами ) : свідоцтвом про народження позивачки , свідоцтвом про одруження її батьків, свідоцтвами про їх смерть , копією заповіту матері позивачки [PERSON] від 09.07.2003 року за реєстром №14, ,посвідченим Охрімовецькою сільською Радою , довідками Охрімовецької сільської Ради №192 від 17.04. 2010 року , №210, № 211 ,№212 , №214 та №215 від 07.05.2010 року про останнє фактичне місце проживання [PERSON]П та місце її реєстрації , довідкою від 10.05.2008 року ,згідно якої погосподарський двір [PERSON]І був колгоспним , свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 14.06.2010 року , постановою нотаріуса Новоушицької державної нотаріальної контори від 30.04.2010 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії ,записами в особових рахунках № 731 та № 696 погосподарських книг Охрімовецької сільської Ради за 1991-1995 роки та 2001-2005 роки , оглянутими у судовому засіданні. Відповідно до ст..1218 Цивільного Кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки , що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті , і позивач як спадкоємець за заповітом має право на вказане спадкове майно в порядку спадкування. Відповідно до ст..1222 ЦК України спадкоємцями за законом можуть бути фізичні особи , які є живими на час відкриття спадщини. Ст.. 1296 ЦК України передбачено , що спадкоємець , який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З огляду на викладене суд вважає доведеним факт вступу в управління та володіння спадковим майном матірю позивачки [PERSON] після смерті [PERSON] , що складалось із житлового будинку (старого ) з надвірними будівлями по вул.. Медвецького ,26 в с. Слобідка Охрімовецька ,тобто факт прийняття спадщини за правилами ст.. 549 ЦК УРСР (1963 року ) . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина , спадкоємцем якої за заповітом стала позивачка ,яка прийняла спадщину у встановленому порядку. А тому в цій частині позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог [PERSON] про виселення відповідачів [PERSON]Г , [PERSON] та [PERSON] із житлового будинку , розташованого в с.Слобідка Охрімовецька , вул.. Медвецького ,26 , яким у розумінні позивачки та її представника є будинок ,що знаходиться по вул.. Комсомольська 12 «а» , і спадкоємцем якого є [PERSON] у звязку з тим , що власником цього будинку був її батько [PERSON] , то суд вважає їх безпідставними. Із матеріалів справи випливає , що 22 вересня 1989 року рішенням виконкому Охрімовецької сільської Ради Віньковецького району Хмельницької області було схвалено рішення зборів уповноважених членів колгоспу ім.. Дзержинського від 26.07. 1989 р. №3 про виділення [PERSON] земельної ділянки площею 0,43 га за рахунок земель колгоспу в с. Слобідка Охрімовецька під будівництво індивідуального жилого будинку та надання дозволу . Рішенням виконавчого комітету Віньковецької районної Ради народних депутатів Хмельницької області від 19.10. 1989 року було вирішено дозволити і видати план під індивідуальне будівництво [PERSON] в с. Слобідка Охрімовецька , вул.. Медведська ,26 житлового будинку згідно проекту. Судом встановлено , що восени 1989 року відповідачі [PERSON] та [PERSON], які перебували у фактичних шлюбних відносинах і проживали у с. Грим»ячка , разом із своїм сином [PERSON] переїхали для постійного проживання в домоволодіння батьків [PERSON] в с. Слобідка Охрімовецька по вул.. Медвецького ,26 , щоб побудуватись на їхньому обійсті. З цією метою [PERSON] та [PERSON] продали належний їм будинок у с. Гримячка та худобу. За виручені гроші вони розпочали зводити для себе житловий будинок на земельній ділянці ,що числилась за [PERSON] відповідно до наданого йому дозволу , оскільки відповідачі, не будучи у 1989 р. членами колгоспу ім.. Дзержинського , дозвіл на будівництво отримати не могли. Того ж 1989 року пізньої осені вони заклали фундамент. На початку 1990 року [PERSON] та [PERSON] пішли працювати у місцевий колгосп с. Слобідка Охрімовецька, весною продовжили будівництво будинку , а восени стали в ньому проживати. Батьки залишились жити у своєму будинку, вели окреме господарство , і в новий будинок не заселялись. Наведене слідує із пояснень відповідачів [PERSON] та [PERSON] , частково із пояснень відповідача [PERSON] , підтверджується копією атестата про середню освіту [PERSON] , договором від 10.10.1989 року купівлі продажу відповідачами свого жилого будинку з надвірними будівлями у с. Гримячка , показами свідків. Зокрема , свідки [PERSON] та [PERSON] у суді пояснили , що спірний цегляний житловий будинок будували [PERSON] разом із [PERSON] , а не [PERSON] І , якому на той час вже було більше як 70 років , а тому участі в будівництві він майже не брав. Дані обставини підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON] і [PERSON], колишні голова та секретар Охрімовецької сільської Ради. Вони показали, що за згодою покійного [PERSON] на виділеній йому земельні ділянці новий цегляний будинок споруджували [PERSON] із дружиною [PERSON]. Після завершення будівництва вони перейшли жити у нову будівлю ,на яку було відкрито новий погосподарський номер №697, а [PERSON] з дружиною [PERSON] залишились у старій хаті. За відсутності згоди [PERSON] на відкриття нового погосподарського номера та заяви [PERSON], погосподарський номер №697, де [PERSON] значиться головою, у сільській Раді відкрито бути не могло, а заяви та розпорядження про це з невідомих причин не збереглись. У якому році було присвоєно новому будинку поштову адресу по вул.. Комсомольська 12 «а», не памятають. За період їхньої роботи до 1996 року заперечень з боку [PERSON] щодо проживання відповідачів у спірному будинку до сільської Ради не надходило . Питання узаконення за собою права власності на даний будинок ним при житті теж не піднімалось. Щороку активом села робились подвірні обходи і голова двору обовязково ставив свій підпис у книзі, отже [PERSON] та [PERSON] було відомо про відкриття двох погосподарських номерів. Суд не бере до уваги пояснення позивачки та відповідача [PERSON] , а також покази свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що відповідачі переїхали до батьків у 1990 році, що новий будинок батько закладав без них та будував за власні кошти, а після його закінчення батьки почали проживати у даному будинку, оскільки вони спростовуються вищенаведеними доказами. Окрім цього матеріалами справи підтверджено, що на час прибуття відповідачів у господарство батьків воно відносилось до суспільної групи колгоспних дворів, головою якого був [PERSON] З приходом відповідачів у домоволодінні стало рахуватись пять членів колгоспного двору -- [PERSON], його дружина [PERSON], їхній син [PERSON], невістка [PERSON] та внук [PERSON]. Згідно записів по господарських книг, які були оглянуті у судовому засіданні , батьки позивачки [PERSON] та [PERSON] починаючи з 01.01.1991 року значаться на погосподарському номері №696 із записом про те, що дане домоволодіння відноситься до колгоспного двору. До 01.01 1991 року за ними рахувався колгоспний номер №731, головою якого був [PERSON], а його членами [PERSON] та відповідачі. Згідно записів погосподарських книг у спірному домоволодінні по вул.. Комсомольська ,12 за обліковим номером №697 з 01.01 1991 року зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], і по даний час головою господарства записаний [PERSON] Таким чином, наведеними доказами підтверджується, що вселення та подальше проживання відповідачів у спірному будинку відбулось за згодою [PERSON], оскільки спірний будинок було споруджено працею та за кошти [PERSON] та [PERSON], в той час, як участь батька позивачки в будівництві була незначною. А тому в 1990 році шляхом добровільного розподілу колгоспний двір, головою якого був [PERSON], як цілісне сімейно-трудове обєднання припинив своє існування, і замість нього виникло два самостійних колгоспних двори, а відтак були визначені відносини права власності щодо двох окремих житлових будинків на одній земельній ділянці, власниками яких стали [PERSON]І та його син [PERSON] Згідно вимог ст.120 ЦК України ( в редакції 1963 року ), які діяли на час виникнення спірних правовідносин, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.2 ст.123 та ст.126 цього Кодексу розмір частки члена колгоспного двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до розяснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12. 1995 року (із наступними змінами та доповненнями ) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Оцінивши наведені докази у їх сукупності , суд дійшов висновку , що станом на 15 квітня 1991 року , тобто на дату введення в дію Закону України «Про власність»господарства [PERSON] та [PERSON] вже були окремими колгоспними дворами , а тому [PERSON] належала частка у майні колгоспного двору лише по вул.. Медвецького ,26 , а не по вул.. Комсомольська ,12. Враховуючи, що умовою задоволення позову про визнання права власності в порядку спадкоємства, є наявність у позивача доказів, що підтверджують право власності спадкодавця на майно, яких позивачем на підтвердження того, що її батько [PERSON] набув право власності на будинок по вул.. Комсомольська 12 «а», суду представлено не було, суд не вбачає підстав для виселення відповідачів із вказаного будинку.

Outcome: partial