overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-05 00:00:00

Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 19 листопада 2007 року. В результаті шлюбних відносин у них народився син, Марян, який перебуває на утриманні матері. Позивачка просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] мотивуючи тим, що через сімейні конфлікти подружні відносини між ними не склалися. Відповідач зловживає спиртними напоями і, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, влаштовує сварки та скандали, під час яких її ображає та бє. Крім того, чоловік не дбає про сімю, не забезпечує її матеріально. На даний час сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, позивачка втратила до чоловіка почуття любові та поваги, зненавиділа його, а тому вважає, що їхня сімя розпалася остаточно, поновити її не можливо. Просить шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивачка, [PERSON], позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач , [PERSON], в судове засідання повторно не зявився, хоч належним чином повідомлявся і попереджався про час і місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. Суд, вислухавши пояснення позивачки, перевіривши матеріали справи, вважає, що даний позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, спори відносно майна та проживання дитини відсутні, позивачка втратила почуття любові і поваги до чоловіка, якого боїться, категорично заперечує примирення, тому шлюб сторін носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження такого суперечить інтересам позивачки. На підставі наведеного та ст.ст. 104, 105, 110,112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-05 00:00:00

12 листопада 2010 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти в розмірі 1\\3 частини всіх видів заробітку на утримання дочок [PERSON] та [PERSON], [INFO] на період навчання, але не більше ніж до 23 років, мотивуючи свої вимоги тим, що діти проживають разом з нею, продовжують навчання, знаходяться на її утриманні, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дочок не надає. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. Причину неявки суду не повідомив. За таких обставин суд визнав можливим розглядати справу заочно у відсутність відповідача, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Відповідно до копії виконавчого листа А-125, виданого на підставі постанови Прилуцького міського суду від 28.09.1995 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягувалися аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1\\3 частини всіх видів заробітку щомісячно і до їх повноліття. Як вбачається з представлених копій свідоцтв про народження, позивачка та відповідач від сумісного життя мають спільних дочок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які відповідно до довідки КП Прилукижитлобуд проживають разом з матір»ю позивачкою по даній справі. Довідками Прилуцького агротехнічного коледжу підтверджується, що дочки сторін по справі - [PERSON] та [PERSON] навчаються з 01.09.2007 року на 4 курсі групи «А» відділення «Землевпорядкування» по 30.06.2011 року. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази в справі, суд вважає, позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки за змістом статті 199 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати повнолітніх дітей, якщо ті продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до пункту 5 статті 4 Декрету Кабінету Міністрів України Про державне мито від 21 січня 1993 року, звільняються від сплати державного мита позивачі за позовами про стягнення аліментів. За змістом частини 3 статті 81 ЦПК України не підлягають оплаті при зверненні до суду і покладаються на сторони після розгляду справи судом витрати на інформаційнотехнічне забезпечення у справах про стягнення аліментів. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, згідно до вимог статті 88 ЦПК України судові витрати в справі у вигляді судового збору в сумі 51 грн. та витрат на інформаційнотехнічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн, слід стягнути з відповідача [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-05 00:00:00

[PERSON] 0.0. звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач зазначав, що вони з відповідачкою зареєстрували шлюб 26 вересня 1998 року у центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сімї, актовий запис № 1468. Від спільного подружнього життя мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки між позивачем та відповідачкою припинені на початку лютого 2007 року із того часу вони не проживають разом, спільне господарство не ведуть. Діти проживають з позивачем. Позивач зазначав, що його шлюб з відповідачкою виявився невдалим, спільне сімейне життя не склалось, так як у них виявились різні характери та погляди на життя, в результаті чого виникали непорозуміння та сварки. Позивач вважає, що примирення з відповідачкою неможливе. Спору щодо поділу майна між позивачем та відповідачкою не виникає. Посилаючись на викладене, просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю та просив суд про його задоволення. В судове засідання відповідачка не зявилась, про час і місце судового засідання повідомлялась через засоби масової інформації, шляхом публікації оголошення в газеті «Урядовий Курєр» (а.с. 17). Відповідно до адресної довідки Броварського паспортного відділення в Київській області від 26.11.2010 року [PERSON] по м. Бровари та Броварському району не значиться (а.с. 15). Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] 0.0. та [PERSON] було зареєстровано 26 вересня 1998 року у центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сімї, актовий запис № 1468 (а.с. 6). Від спільного подружнього життя мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 11,12). Починаючи з лютого 2007 року позивач із відповідачкою спільного господарства не ведуть та разом не проживають. Позивач вважає, що зберегти шлюб неможливо та вважає його таким, що суперечить його інтересам. За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що шлюб носить формальний характер та підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-05 00:00:00

Заявник підтримала заяву і просить встановити, що їй - [PERSON] належить трудова книжка видана 02 липня 1997 року Дубенським міжрайонним онкодиспансером на прізвище «[PERSON] Георгієвни». Даний факт їй необхідний для працевлаштування. Судом встановлено, що [PERSON] народилася 26 січня 1979 року в м. Дубно Рівненської області. В свідоцтві про народження її батьком записаний Джус Гео\-ргій Іванович. Проте при оформленні трудової книжки, її по-батькові було зазна\-чено «Георгієвна», коли насправді вона «Георгіївна». З оглянутих в судовому засіданні: свідоцтва про народження, паспорту гро\-мадянина України серії ВР № 003055 виданого Рівненським MB УМВС України в Рів\-ненській області 19 вересня 2002 року, свідоцтва про укладення шлюбу, диплому про отримання освіти виданого Національним університетом «Острозька академія» , вбачається, що прізвище, ім'я, по-батькові заявника є [PERSON] Георгії\-вна, [INFO]. Оскільки, даний факт необхідний заявнику для подальшого працевлаштування, заява підлягає до задоволення. На підставі п.5 ст.234, п.6 ст.256 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 29 листопада 2009 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку за № 172 кадастровий номер 6320483600:05:000:0062, розташованої на території Богодарівської ради Барвінківського району Харківської області на землях колишнього к.с.п . ім.. Куйбишева. В державному акті серії ІІ-ХР № 074022 виданого на імя [PERSON] 29 серпня 2002 року Барвінківською РДА і зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 572 вказано розмір земельної ділянки 6.4372 га.. При виготовленні Державного акту на земельну ділянку на імя [PERSON] було в казано площу 64372 га. Проте, при проведенні обрахунків розміру земельної ділянки, площа її склала 6.4358 га., при цьому розміри та конфігурація земельної ділянки не змінилися. Позивач вважає, що вказаний Державний акт на право приватної власності на землю на імя [PERSON] є недійсним в частині розміру земельної ділянки. Згідно з листом Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» Харківської регіональної філії від 16.03.2009 року, перетин земельної ділянки 0062 з земельною ділянкою 6320482500040000053, вик. Роб. ПФ «Азимут». В цьому звязку позивачка просила визнати недійсним Державний акт на імя [PERSON] в частині визначення розміру земельної ділянки 6.4372 га. та визнати за нею право власності на вказаний Державний акт в розмірі 6.4358 га.. Позивачка, будучи належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, до суду не зявилася, подала заяву про слухання справи у її відсутність, просила позов задовольнити. Барвінківська РДА, також, будучи належним чином повідомлена про час ат місце слухання справи, свого представника до суду не направила, просили справу розглянути у відсутність представника, проти позову не заперечують. Суд, дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 29 листопада 2009 року позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку за № 172 кадастровий номер 6320483600:05:000:0062, розташованої на території Богодарівської ради Барвінківського району Харківської області на землях колишнього к.с.п . ім.. Куйбишева. В державному акті серії ІІ-ХР № 074022 виданого на імя [PERSON] 29 серпня 2002 року Барвінківською РДА і зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 572 вказано розмір земельної ділянки 6.4372 га.. При виготовленні Державного акту на земельну ділянку на імя [PERSON] було в казано площу 64372 га. Проте, при проведенні обрахунків розміру земельної ділянки, площа її склала 6.4358 га., при цьому розміри та конфігурація земельної ділянки не змінилися. Згідно з ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналізуючи докази в їх сукупності суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 4 лютого 2009 року він отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку за № 62 кадастровий номер 6320483600:05:000:0074, розташованої на території Іванівської Другої сільської ради Барвінківського району Харківської області. В державному акті серії ІІІ-ХР № 030204 виданого 17 грудня 2002 року Барвінківською РДА і зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 58 вказано розмір земельної ділянки 7.56 га.. При виготовленні Державного акту на земельну ділянку на імя [PERSON] було в казано площу 7.56 га. Проте, при проведенні обрахунків розміру земельної ділянки, площа її склала 7.5636 га., при цьому розміри та конфігурація земельної ділянки не змінилися. Позивач вважає, що вказаний Державний акт на право приватної власності на землю на імя [PERSON] є недійсним в частині розміру земельної ділянки. Згідно з листом Державного підприємства «Центр Дкержавного земельного кадастру» Харківської регіональної філії від 17.03.2009 року, площа в обмін.ф. та на кастр. плані не відповідає Державному акту та свідоцтву. В цьому звязку позивач просив визнати недійсним Державний акт на імя [PERSON] в частині визначення розміру земельної ділянки 7.56 га. та визнати за ним право власності на вказаний Державний акт в розмірі 7.5636 га.. Позивач, будучи належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, до суду не зявився, подав заяву про слухання справи у його в відсутність, просив позов задовольнити. Барвінківська РДА, також, будучи належним чином повідомлена про час ат місце слухання справи, свого представника до суду не направила, просили справу розглянути у відсутність представника, проти позову не заперечують. Суд, дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 4 лютого 2009 року він отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку за № 62 кадастровий номер 6320483600:05:000:0074, розташованої на території Іванівської Другої сільської ради Барвінківського району Харківської області. В державному акті серії ІІІ-ХР № 030204 виданого 17 грудня 2002 року Барвінківською РДА і зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 58 вказано розмір земельної ділянки 7.56 га.. При виготовленні Державного акту на земельну ділянку на імя [PERSON] було в казано площу 7.56 га. Проте, при проведенні обрахунків розміру земельної ділянки, площа її склала 7.5636 га., при цьому розміри та конфігурація земельної ділянки не змінилися. Згідно з ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналізуючи докази в їх сукупності суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 4 лютого 2009 року він отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку за № 177 кадастровий номер 6320483600:05:000:0193, розташованої на території Іванівської Другої сільської ради Барвінківського району Харківської області на землях колишнього к.с.п. ім.. Ілліча. В державному акті серії ІІІ-ХР № 0303078 виданого 17 грудня 2002 року Барвінківською РДА і зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 65 вказано розмір земельної ділянки 7.86 га.. При виготовленні Державного акту на земельну ділянку на імя [PERSON] було в казано площу 7.86 га. Проте, при проведенні обрахунків розміру земельної ділянки, площа її склала 7.8618 га., при цьому розміри та конфігурація земельної ділянки не змінилися. Позивач вважає, що вказаний Державний акт на право приватної власності на землю на імя [PERSON] є недійсним в частині розміру земельної ділянки. Згідно з листом Державного підприємства «Центр Дкержавного земельного кадастру» Харківської регіональної філії від 17.03.2009 року, площа в обмін.ф. та на к астр. Плані не відповідає Державному акту та свідоцтву земельної ділянки 6320483600:05:000:0193. В цьому звязку позивач просив визнати недійсним Державний акт на імя [PERSON] в частині визначення розміру земельної ділянки 7.86 га. та визнати за ним право власності на вказаний Державний акт в розмірі 7.8618 га.. Позивач, будучи належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, до суду не зявився, подав заяву про слухання справи у його в відсутність, просив позов задовольнити. Барвінківська РДА, також, будучи належним чином повідомлена про час ат місце слухання справи, свого представника до суду не направила, просили справу розглянути у відсутність представника, проти позову не заперечують. Суд, дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 4 лютого 2009 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку за № 177 кадастровий номер 6320483600:05:000:0193, розташованої на території Іванівської Другої сільської ради Барвінківського району Харківської області на землях колишнього к.с.п. ім.. Ілліча. В державному акті серії ІІІ-ХР № 0303078 виданого 17 грудня 2002 року Барвінківською РДА і зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 65 вказано розмір земельної ділянки 7.86 га.. При виготовленні Державного акту на земельну ділянку на імя [PERSON]. було в казано площу 7.86 га. Проте, при проведенні обрахунків розміру земельної ділянки, площа її склала 7.8618 га., при цьому розміри та конфігурація земельної ділянки не змінилися. Згідно з ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналізуючи докази в їх сукупності суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 14 травня 2006 року помер його батько [PERSON], який мешкав за адресою Луганська область, м. Старобільськ, вул. Толбухіна, 45. Спадкоємцем після його смерті є він та відповідач по справі. Після смерті його батька [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді домоволодіння, розташованого за адресою Луганська область, м. Старобільськ, вул. Толбухіна, 45. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України він фактично прийняв спадщину, тому що проживав разом з батьком, поховав його, розпорядився його майном. Оформити спадщину в нотаріальній конторі він не може, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок, тому звернувся до суду та просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок після смерті свого батька. У попередньому судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримав повністю. У попередньому судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав повністю. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, визнання відповідачами предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи, чи інтереси інших осіб. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого строку не заявив про відмову від неї. Позивач [PERSON] від прийняття спадщини не відмовляється. Вказані обставини також були визнані відповідачем. Відповідач [PERSON] позов визнав у повному обсязі і не заперечував проти його задоволення, визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права і свободи чи інтереси інших осіб, а оскільки відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню і приймаючи до уваги те, що в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання суд вважає позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування за законом, є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Державне мито та інші судові витрати, сплачені позивачем при подачі позову до суду, суд не стягує, бо він не порушує питання про стягнення з відповідача, а суд сам не може вийти за рамки позову. На підставі ст.ст. 1258-1268 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу стверджуючи, що зареєстрував з нею шлюб 13.02.1993 року. Від шлюбу народилася дочка [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що основною причиною розірвання шлюбу є те, що у них різні погляди на життя, вони перестали розуміти один одного, стали чужими людьми. Все це привело до того, що вони спільно не проживають. У судовому засіданні позивач позов підтримав та доповнив, що вони не підтримують подружніх стосунків та не проживають разом з 24.08.2010 року, а проживають окремо, не ведуть спільного господарства. Відновлювати сімейні стосунки з відповідачкою він відмовляється, а тому просить суд шлюб розірвати, витрати покласти на нього. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, просить шлюб не розривати так, як вважає, що шлюб можна зберегти. Як встановлено в судовому засіданні подружжя зареєстрували шлюб 13.02.1993 року у відділі ЗАГС м.Калуша, про що стверджує свідоцтво про укладення шлюбу (а.с.3). За час спільного проживання сторони не змогли створити міцної сімї, позивач бажає розірвати шлюб. З дружиною подружні стосунки не підтримуються з серпня 2010 р., та не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Судом надавався термін для примирення з метою збереження сімї, однак воно досягнуто не було. Суд, вислухавши позивача, відповідачку, вивчивши матеріали справи на підставі всебічного, повного і обєктивного зясування їх взаємин та дослідження інших обставин справи, вважає встановленим, що сумісне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими, шлюб сторін існує формально і може бути розірваний. Неповнолітню доньку Юлію, [INFO] залишити проживати з матірю [PERSON]. Суд вважає необхідним покласти витрати повязані з оплатою держмита при отриманні свідоцтва про розірвання шлюбу на позивача по справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved