Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-07 00:00:00

25.05.2011 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Філії Виробничий підрозділ Київський карєрЗАТ гірничодобувний та каменеобробний комбінат Біличіпро поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. Філія Виробничий підрозділ Київський карєрЗАТ гірничодобувний та каменеобробний комбінат Біличіне є юридичною особою. Позивач вважав неможливим заміну відповідача, оскільки він працював у Філії, там його і звільнили, однак вважав необхідним залучити до участі у розгляді справи у якості співвідповідача ЗАТ гірничодобувний та каменеобробний комбінат Біличі. У звязку з чим, ухвалою суду від 22.06.2011 року до участі у справі у якості співвідповідача залучено ЗАТ гірничодобувний та каменеобробний комбінат Біличі. Позивач, звернувшись до суду з вказаним позовом, свої вимоги обґрунтовував тим, що він працював у Філії ВП Київський карєр на посаді кольщика, а 19.01.2009 року був звільнений з вказаної роботи на підставі т. 40 ч. 2 КЗпП невідповідність працівника займаній посаді внаслідок стану здоровя. Своє звільнення вважав незаконним, звернувся до інспектора праці та отримав лист, яким підтверджено незаконність його звільнення. Зокрема на час прийняття рішення про звільнення з зазначеної підстави були відсутні висновки МСЕК або ЛКК. Крім того, остаточний розрахунок при звільненні проведено не у день звільнення 19.01.2009 року, а 22.01.2009 року. тому на підставі ст. 116, 117 КЗпП підприємство повинно сплатити йому середній заробіток за час затримки при звільненні. При звільненні йому не запропонували іншу роботу, що є порушенням ст. 40 ч. 2 КЗпП. Тому, вважає, що він на підставі ст. 235 КЗпП повинен бути поновлений на роботі, з відповідача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, або різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, а на підставі ст. 237-1 КЗпП відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду. Просив суд поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду у сумі 3000 грн. та судові витрати. Представником співвідповідача Філії Виробничий підрозділ Київський карєрЗАТ гірничодобувний та каменеобробний комбінат Біличі[PERSON], який діяв на підставі довіреності від 15.06.2011 року надано заперечення проти позову згідно яких співвідповідачем позов не визнано, оскільки позивачем [PERSON] пропущено строк позовної давності звернення до суду, визначений ст. 233 КЗпП тому слід застосувати наслідки позовної давності, визначені законодавством. Крім того, при звільненні позивача відповідачем дотримано вимог законодавства. Позивач працював на роботі, щорічно проходив медичний огляд, за результатами чергового медичного огляду складено заключний медичний акт від 16.10.2008 року, як це передбачено п. 246 Порядку проведення медичного огляду працівників певних категорій, відповідно до якого позивач [PERSON] для роботи на вказаній роботі не пригодний. Тому позивача було попереджено про неможливість подальшої роботи, та наступне звільнення. Інші посади [PERSON] запропоновано не було, так як відсутні вакантні посади на які міг би бути призначеним працівник. Вважає, що листі інспектора праці [PERSON] викладено його особиста думка щодо обовязковості висновку МСЕК та ЛКК, оскільки це не передбачено п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та Порядком проведення медичних оглядів працівників певних категорій. Тому звільнення було законним, а у позові слід відмовити. Несвоєчасний розрахунок з позивачем проведено оскільки сам позивач повернув лікарняний лист не у день виходу на роботу 19.01.2009 року, а 20.01.2009 року, у звязку з чим розрахунок виплат здійснений 20.01.2009 року, а кошти переведені банком 21.01.2009 року. середній заробіток за час вимушеного прогулу може бути стягнуто лише за один рік відповідно до ст. 235 ч. 2 КЗпП, доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди позивачем не надано. З зазначених підстав просив у задоволенні позову відмовити. Представником співвідповідача ЗАТ гірничодобувний та каменеобробний комбінат Біличі[PERSON], який діяв на підставі довіреності від 24.06.2011 року надано заперечення проти позову згідно яких співвідповідачем позов не визнано, оскільки вважає, що підставою для звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП може бути медичний висновок комісії про невідповідність виконуваній роботі за станом здоровя працівника і такий висновок використано філією при звільненні позивача. Захворювання виявлене у [PERSON] не підпадає для встановлення групи інвалідності. Згідно довідки державного санітарного лікаря особи, що працюють колій плит і блоків прийнята кратність проходження медичного огляду щорічно. Позивач працював на роботі, щорічно проходив медичний огляд, за результатами чергового медичного огляду складено заключний медичний акт від 16.10.2008 року, як це передбачено п. 246 Порядку проведення медичного огляду працівників певних категорій, відповідно до якого позивач [PERSON] для роботи на вказаній роботі не пригодний. Головою медичної комісії було видано медичну довідку, відповідно до якої [PERSON] працювати за фахом колієм плит та блоків не придатний. Іншої роботи [PERSON] запропоновано не було, так як відсутні вакантні посади на які міг би бути призначеним працівник. Наказ про звільнення є чинним. Після звільнення з роботи [PERSON] перебував на обліку у центрі зайнятості, отримував допомогу по безробіттю, потім працював і на цей час працює в ТОВ Беютага, отримує заробітну плату. Тому у випадку поновлення на роботі підлягає стягненню лише різниця у заробітку. Несвоєчасний розрахунок з позивачем проведено оскільки сам позивач повернув лікарняний лист не у день виходу на роботу 19.01.2009 року, а 20.01.2009 року, у звязку з чим розрахунок виплат здійснений 20.01.2009 року, а кошти переведені банком 21.01.2009 року. З зазначених підстав просив у задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги підтримав, пояснив, що працював у Філії Виробничий підрозділ Київський карєрна посаді машиніста, потім переведений а посаду кольщика, щорічно проходив медичні огляди. Потім на роботі стався нещасний випадок, він отримав виробничу травму. Однак оформили, що травма не виробнича. Після цього погіршився його стан здоровя. Він хотів оформити інвалідність, однак керівництвом філії не надано направлення для встановлення групи інвалідності, без чого згідно пояснення лікаря неможливо встановити інвалідність. У 2008 році він проходив медичний огляд, за результатами якого йому повідомили, що він неприродний для роботи. Потім він потрапив у лікарню, лікувався, а 19.01.2009 року вийшов на роботу, йому надали папери для підписання, він їх підписав, однак не читав. Лікарняний лист він повернув не в день виходу, а пізніше. У видаткових ордерах про отримання розрахунку про звільнення містяться не його підписи. Приблизно через тиждень після виходу йому видали трудову книжку, те що він звільнений, він зрозумів при поверненні трудової книжки. Він вважає своє звільнення незаконним, тому звернувся до адвоката за консультацією. Адвокату передав всі папери, він пообіцяв, що домовиться з керівництвом про вирішення спору, однак нічого так і не здійснив. Позов не підготував та до суду не здав. Тому він звернувся до іншого адвоката, який підготував позов і здав до суду. з заявою до інспектора праці звернувся приблизно у березні 2009 року. Вважає причину пропуску строку звернення до суду поважною, однак на дії адвоката, що не склав своєчасно позов скаргу не подав. Вважає звільнення незаконним, оскільки йому не запропоновано іншу роботу на підприємстві, хоча після його звільнення на підприємство було прийнято сторожа. Він не знає, чи був він членом профспілки, однак членські внески не сплачував, посвідчення члену профспілки не має. Дійсно після звільнення він перебував на обліку у центрі зайнятості, отримував допомогу по безробіттю, зараз працює в ТОВ Беютагаслюсарем отримує заробітну плату. Просив позов задовольнити з викладених у позові та поясненнях підстав. У судовому засіданні представник філії ВП Київський карєрЗАТ гірничодобувний каменеобробний комбінат Біличі, ЗАТ гірничодобувний каменеобробний комбінат Біличі[PERSON] позов не визнав пояснив, що філія ВП Київський карєрЗАТ гірничодобувний каменеобробний комбінат Біличі має право на підставі довіреності прийому на роботу та звільнення з роботи від імені заводу Біличі. Дійсно позивач [PERSON] був прийнятий на роботу до Київського карєру на посаду машиніста, однак було встановлено що він не має посвідчення машиніста екскаватора, тому його переведено на посаду кольщика. Особи зайняті на посаді кольщика підлягають щорічному медичному огляду. На роботі позивач дійсно отримав травму, однак через свою неуважність, про що було складено акт. Потім позивач часто хворів. Під час проходження чергового медичного огляду, медичною комісією встановлено, що частина працівників придатні до роботи за дотримання певних умов, а позивач не придатний до роботи на посаді кольщика. У звязку з чим позивача повідомлено про неможливість його роботи. На час звільнення позивача були відсутні вакантні посади, на яких би міг працювати позивач, оскільки всі місця атестовані, а посади слюсарів, охоронців не були вакантними. Розрахунок при звільнені був проведений несвоєчасно оскільки сам позивач не здав листок непрацездатності несвоєчасно. Трудова книжка повернута в день звільнення, наказ про звільнення йому оголошено в той же день, тому позивач пропустив строк звернення до суду встановлений законом 1 місяць, тому його слід застосувати. Крім того позивач працював після звільнення, тому у випадку його поновлення на роботі повинна бути , стягнута різниця у заробітку. Просив у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши сторони, дослідивши докази надані сторонами, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Наказом № 19-А від 03.03.2000 року позивач [PERSON] прийнятий на роботу до філії ВП Київський карєрмашиністом, 09.04.2001 року переведений кольщиком 3 розряду, 20.07.2002 року позивачу присвоєно 4 розряд кольщика по видобутку гранітних блоків та плит, а наказом № 10 від 19.01.2009 року позивача звільнено з роботи за невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Дані обставини підтверджуються трудовою книжкою позивача та не заперечуються сторонами. З п. 4 довіреності № 4 від 01.06.2007 року керівнику філії ВП Київський карєрЗАТ ГКК Біличі[PERSON] довірено приймати на роботу у відповідності до штатного розпису і звільняти з роботи працівників філії. Таким чином рішення про розірвання трудового договору прийнято уповноваженою особою. З наказом про звільнення позивач був ознайомлений 19.01.2009 року, що підтверджується його підписом, трудову книжку отримав 19.01.2009 року, що підтверджується журналом обліку трудових книжок, де є відповідна відмітка в графі дата отримання трудової книжки та підстава тому його пояснення, що він не читав те що підписує суд оцінює критично. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутись до суду з позовом про поновлення на роботі в місячний строк з дня отримання вручення копії наказу про звільнення або з дня вручення трудової книжки. Позивач пропустив встановлений законом строк звернення до суду без поважних причин, оскільки як пояснив позивач він звертався за правовою допомогою, погодився з вирішенням питання адвокатом з керівництвом, а після того як питання не було вирішено, звернувся до іншого адвоката, і лише 25.05.2011 року звернувся до суду з позовом. Враховуючи викладене, суд вважає, що строк позовної давності пропущено без поважних причин. Представник відповідача наполягав на застосуванні позовної давності. Однак сам лише факт пропуску строку позовної давності не є підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідно до розяснень, даних в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судове рішення у цивільній справі №14 від 18 грудня 2009 року, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. При вирішенні питання дотримання законодавства при звільненні та наявності підстав розірвання трудового договору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 40 ч. 1 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір, до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, вичерпний перелік яких визначено п. 1-8 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП передбачає, що трудовий договір може бути розірвано внаслідок виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоровя, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обовязків вимагає доступу до державної таємниці. Ч. 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав зазначених у п. 1, 2 і 6 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Розірвати трудовий договір з підстав, передбачених пунктом 2 статті 40 КЗпП, відповідно до статті 43 КЗпП, можна лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), членом якої є працівник. Пленум ВСУ п. 21 постанови № 9 від 06.11.92 року Про практику розгляду трудових спорівпостановив, що при розгляді справ про звільнення за п. 2 ст 40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або здоровя (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обовязків чи їх виконання протипоказано за станом здоровя або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує і неможливо перевести його за його згодою на іншу роботу. Таким чином у зазначених нормах закону та постанові Пленуму ВСУ не міститься вичерпного переліку доказів, які є підставою для звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП, про що вказано у листі інспектора праці, тому, суд критично оцінює даний лист. З наказу № 10 від 19.01.2009 року встановлено, що директором карєру [PERSON] вивчено матеріали про стан здоровя [PERSON] - акт медичного огляду та довідки, що були раніше надані позивачем, на підприємстві відсутні вакантні посади, на які міг би працювати позивач, після чого наказано розірвати трудовий договір з кольщиком блоків та плит [PERSON] по ініціативі адміністрації підприємства по ст. 40 ч. 2 КЗпП невідповідність робітника займаній посаді за станом здоровя. Підставою прийняття рішення вказано акт медичного огляду, довідки, лист попередження № 131 від 14.11.08 року про розірвання удового договору. Позивач не ставить вимогу про визнання наказу незаконним, хоча у судовому засіданні йому, серед іншого, було розяснено права позивача, передбачені ст. 31 ЦПК України, зокрема розяснено право поставити вимогу про визнання наказу про звільнення незаконним, однак позивач не змінив предмет та підставу позову, не збільшив розмір позовних вимог. Суд вважає, що вказані у наказі підстави були достатніми фактичними даними, що підтверджували що внаслідок здоровя (стійкого зниження працездатності) [PERSON] не міг належно виконувати покладених на нього трудових обовязків. Так, розділом 2 Правил охорони праці при розробці родовищ корисних копалин відкритим способом, затверджених наказом ДК України по промисловій безпеці, охороні праці та гірському нагляду (реєстрація в МЮ 03.06.2010 року) визначені вимоги до працівників. Зокрема визначено, що проведення медичних оглядів здійснюється в відповідності з вимогами Порядку проведення медичних оглядів …, затвердженого наказам МОЗ № 246 від 21.05.2007 року. Наказом МОЗ України від 21 травня 2007 року N 246 Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 23 липня 2007 р. за N 846/14113, на виконання статті 17 Закону України "Про охорону праці", розроблений Порядок проведення медичних оглядів працівників певних категорій, який визначає процедуру проведення попереднього (під час прийняття на роботу) та періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, щорічному обов'язковому медичному огляді осіб віком до 21 року. Відповідно до листа державного санітарного лікаря від 25.06.2011 року колій плит та блоків при виконанні робіт піддається впливу шкідливих факторів виробничого середовища, тому згідно п. 2.6, 2.7 Порядку проведення медичних оглядів прийнята кратність проходження обовязкового медогляду 1 раз на рік. Відповідно до заключного акту за результатами періодичного медичного огляду працівників філії ВП Київськтий карєр ЗАТ ГВКК Біличіу 2008 році комісією, серед іншого, визначено 10 чоловік, які потребують переведення на іншу роботу за станом здоровя, з них для 9 осіб визначено за яких умов вони можуть працювати, 1 особа - [PERSON] до роботи непридатний. Крім того, головою комісії відповідно до п. 2.16 Порядку 16.10.2008 року складено медичну довідку відповідно до якої [PERSON] працювати за фахом колієм плит та блоків не може. Довідкою ВК філії ВП Київський карєр підтверджено, що [PERSON] перебував на лікарняному з 09.12.1002 року до 31.12.2002 року, з 02.01. до 31.01.2003 року, з 01.02.до 28.02.2003 року, з 01.03. до 20.03.03 року, з 11.08. до 19.08.2003 року, з 01.12.до 08.12.04 року, 17.03. до 21.03.06 року, 02.10. до 20.10.06 року, з 20.11. до 11.12.06 року, з 12.02.07 до 23.02. 2007 року, з 18.07. до 27.07.07 року, з 15.11. до 24.11.07 року, з 07.05. до 23.05.08 року, з 27.06. до 12.07.08 року, з 01.08. до 29.08.08 року, з 13.11. до 21.11.08 року, з 01.12.08 до 19.12.08 року, з 25.12..08 до 16.01.09 року. Згідно довідки Нікопольської МСЕК від 08.04.09 року позивач оглядався комісіє МСЕК, однак інвалідом не визнаний. Згідно медичних документів, наданих [PERSON] він також звертався до МСЕК м. Орджонікідзе для встановлення інвалідності, однак комісією таке рішення не прийнято, неодноразово звертався до лікарів зі скаргами. Тому, суд вважає, що сукупність вказаних медичних документів достатньо підтверджують, що позивач [PERSON] внаслідок здоровя (стійкого зниження працездатності) не міг належно виконувати покладених на нього трудових обовязків. Згідно пояснень представника співвідповідачів позивачеві на час звільнення інша робота не пропонувалась, оскільки вільних посад, на які міг бути переведений [PERSON] на підприємстві не було, про що зазначено і в наказі про звільнення. Наказ про звільнення в цій частині, як і в цілому наказ про звільнення, позивач не оскаржив. Пояснення представника відповідача в цій частині підтверджується довідкою про відсутність робочих місць, випискою зі штатного розпису, затвердженою підписом керівника філії та скріплений печаткою філії, відповідно до якої станом на 2009 рік кількість працівників згідно штатного розпису відповідає кількості працівників фактично працюючих. Тому вимог ч. 2 ст. 40 КЗпП України дотримано. У судовому засіданні позивач пояснив, що не знає чи був він членом профспілки, однак членського квитка у нього не має, членські внески він не сплачував, чи є на підприємстві профспілка він не знає. Довідкою затвердженою підписом керівника філії та скріплений печаткою філії підтверджується також, що на Філії ВП Київський карєрЗАТ ГВКК Біличіпрофспілкова спілка відсутня, [PERSON] не є членом профспілки та не сплачував членські внески, що і не заперечував сам позивач [PERSON] Відповідно до 43-1 КЗпП розірвання трудового договору з ініціативи власника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації допускається, зокрема, у випадках звільнення працівника, який не є членом профспілки, звільнення з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації. Тому, вимоги ст. 43, 43-1 КЗпП дотримано. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Враховуючи, що в судовому засіданні не знайшли підтвердження незаконність звільнення позивача, відсутня підстава для поновлення його на роботі. На підставі викладеного, ст. 40, 43, 43-1, 235, 237-1 КЗпП України позовні вимоги [PERSON] про поновлення на роботі не підлягають задоволенню, а отже не підлягають задоволенню вимоги про вимушений прогул, відшкодування моральної шкоди, оскільки при звільненні не були порушені права працівника. У задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід відмовити, оскільки сам позивач підтвердив, що листок непрацездатності повернув до бухгалтерії підприємства лише 20.01.2009 року. Тому, на підставі ст. 40 ч. 1 п.2, ст. 40 ч. 2, ст. 43, ст. 43-1, 235, 237-1, 117 ч. 1 КЗпП України у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed