Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-13 00:00:00

Органи опіки та піклування Комсомольського району м. Херсона звернулися до суду з вказаним позовом в інтересах малолітнього [PERSON], посилаючись на те, що останній залишився без піклування батьків. Мати та батько залишили дитину на виховання бабусі, тривалий час з дитиною не спілкуються, матеріальної допомоги не надають, долею хлопчика не цікавляться, не відвідують його, не телефонують, листів не надсилають. Спроб повернути до себе дитину не роблять, тим самим злісно не виконують батьківських обов'язків. Хлопчик їх майже не знає, тривалий час проживає з бабусею - [PERSON], яка займається вихованням дитини та матеріально утримує її. Позивач зазначає, що дитина є практично позбавленою батьківського піклування, але ніяких пільг не отримує. Просить суд позбавити відповідачів батьківських прав та стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини на користь опікуна хлопчика до повноліття дитини у розмірі, передбаченим чинним законодавством. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Відповідач в судовому засіданні позов не визнавав. Заслухавши пояснення осіб, що приймали участь у справі, висновок прокурора, яка вважала, що позов підлягає задоволенню, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання: не спілкуються з дитиною обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно свідоцтва про народження малолітнього [PERSON], [INFO] відповідачі є його батьками. Відповідачі не займаються вихованням та утриманням сина [PERSON], не надають на його утримування ніякої матеріальної допомоги, з хлопчиком не спілкуються, повністю ухилилися від участі у вихованні дитини, що підтверджується висновком органів опіки та піклування Комсомольської районної у м. Херсоні ради, згідно якого, позбавлення відповідачів [PERSON], [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], є доцільним, поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], частково поясненнями самих відповідачів. Зокрема, відповідач пояснював, що нетривалий час проживав з дружиною та [PERSON]. Останній рік взагалі не бачив сина. Йому відомо, що [PERSON] проживає з бабусею, яка, власне, його і утримує. Спроб зустрітися з дитиною, надати їй матеріальну допомогу батько не вчиняв. Відповідачка також підтвердила, що з дев'яти місяців її син постійно проживає з бабусею, яка займається його вихованням, турбується про нього, оскільки дитина хвороблива і потребує додаткової уваги щодо здоров'я. Останній час, коли справа вже перебувала в суді [PERSON] стала навідувати сина, оскільки стала проживати неподалік від своєї матері. Іноді, навіть на час забирає сина до себе, але цей час невизначений, оскільки вона не знає як ним необхідно піклуватися. Матеріальної допомоги не надає, оскільки сама її потребує. Таким чином, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про винну поведінку відповідачів, які повністю самоухилилися від виконання батьківських обов'язків, покладених на них чинним законодавством, чого відповідачі фактично не заперечували в судовому засіданні, і що полягає в ненаданні дитині матеріальної допомоги, а саме в тому, що [PERSON], [PERSON] не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Крім цього, відповідачі не цікавляться долею хлопчика, не відвідують його, не спілкуються з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не виявляють інтересу до його внутрішнього світу. За таких обставин, суд вважає, що [PERSON], [PERSON] повинні бути позбавлені батьківських прав відносно їх сина [PERSON]. Крім цього, суд вважає, що відповідачі повинні сплачувати аліменти на утримування свого сина. При цьому відповідно вимог ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платників податків, наявність у платників аліментів інших дітей, зокрема, наявність у відповідачів ще двох дітей, які перебувають на утриманні [PERSON], яка звернулась до суду з позовом до [PERSON] аліментів на їх утримання та вважає за необхідне стягнути з [PERSON], [PERSON] аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно з кожного, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. На підставі викладеного,

Outcome: approved