Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 10 лютого 2011 року звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на її користь в розмірі чверті заробітку (доходів) відповідача на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], мотивуючи тим, вони 04 травня 2007 року зареєстрували шлюб, від якого мають малолітнього сина. Шлюб для них виявився невдалим через несумісність характерів. У грудні 2010 року в результаті чергової сварки відповідач покинув сім'ю та переїхав проживати до своїх батьків в селище Козельщину. З того часу їх сім'я фактично припинила своє існування, вона з дитиною залишилася проживати в [INFO]. З часу розпаду сім'ї син перебуває тільки на її утриманні та утриманні баби, а відповідач, як батько дитини не надавав жодної допомоги на утримання сина та не брав участі в його вихованні. Коштів на утримання сина для забезпечення його всім необхідним для повноцінного та всебічного розвитку недостатньо. Відповідач добровільно відмовляється сплачувати аліменти, хоч він не звільнений від цього обов'язку. Тому вона просить стягнути з відповідача аліменти примусово на підставі рішення суду. Після розірвання шлюбу місце проживання малолітнього сина просила визначити з нею. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, в обгрунтування позову пояснила так, як викладено вище в описовій частині рішення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав повністю, погоджується на розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з матір'ю, згідний сплачувати аліменти у вказаному позивачем розмірі чверті заробітку на утримання свого сина примусово на підставі рішення суду, оскільки має можливість надавати таке утримання Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено і не заперечується сторонами, що вони від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.8) та свідоцтвом про народження дитини (а.с.13), який в даний час проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Відповідач, як батько дитини, добровільно матеріального утримання на сина не надавав, хоч має можливість сплачувати аліменти у розмірі чверті свого заробітку. Інших утриманців відповідач не має, за іншими виконавчими документами з нього стягнення не проводиться. Шлюб для сторін виявився невдалим, через несумісність характерів та сварки, подружню зраду відповідача вони з грудня 2010 року припинили сімейні стосунки і з того часу проживають окремо один від одного у різних населених пунктах. Строку для примирення просили не призначати, так як втратили почуття любові і поваги один до одного. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Згідно статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Цих вимог сторони не дотрималися, чого вони не заперечували у судовому засіданні. За таких обставин суд з підстав статей 110-112 Сімейного кодексу України постановляє рішення про розірвання шлюбу між сторонами. Місце проживання малолітнього сина після розірвання шлюбу сторін суд визначає з матір'ю. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За таких обставин суд постановляє рішення про стягнення аліментів у погодженому сторонами розмірі та відповідно до ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 51 гривень, згідно ст.81 ЦПК України витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гривень.

Outcome: approved