Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому вказав, що 15 травня 2008 року між ним, як позичальником, та Відкритим Акціонерним Товариством «Універсал Банк» в особі керуючого Київським відділенням № 32 [PERSON], який діяв на підставі довіреності від 28 березня 2008 року, виданої у порядку передоручення та зареєстрованої в реєстрі за № 1760, було укладено Кредитний Договір № 072-2008-1522 про надання кредиту на придбання майна з графіком платежів доданого додатком № 2 до Кредитного договору. У відповідності до п.1.1 розділу 1 цього Кредитного договору, [PERSON] взяв на себе зобовязання надати йому грошові кошти (кредит) в іноземній валюті в сумі 170 000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 858\~500 грн. на день укладення Кредитного договору, а він зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку грошові кошти (кредит) та сплатити проценти за користування ним в розмірі 12,45% річних у порядку та на умовах, визначених у договорі. Такі грошові кошти в іноземній валюті [PERSON] надав йому в повній сумі 15 травня 2008 року. У відповідності до п.2.6. Кредитного договору, позичальник зобов'язався здійснити останню сплату щомісячного платежу (повністю повернути Кредит та сплатити у повному обсязі проценти за користування Кредитом) не пізніше 10 травня 2038 року. Цього ж дня між сторонами було укладено Договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 4811 від 15 травня 2008 року, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] У відповідності до п.1.1. цього іпотечного договору, предметом іпотеки є квартира [ADDRESS], та належить Іпотекодавцю на праві приватної власності, що підтверджується Договором купівлі - продажу, посвідченим 15 травня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 3.3. за реєстровим № 4807, і який зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 15 травня 2008 року в 11 годин 03 хвилин за реєстраційним № 2891798, що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 5919696, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 3.3. 15 травня 2008 року в забезпечення Кредитного договору між [PERSON], як поручителем, та Відкритим Акціонерним Товариством «Універсал Банк» в особі керуючого Київським відділенням № 32 [PERSON], який діяв на підставі довіреності від 28 березня 2008 року, виданої у порядку передоручення та зареєстрованої в реєстрі за № 1760, було укладено Договір поруки №072-2008-1522 Р. 10 квітня 2009 року сторони уклали Додаткову угоду б/н до Кредитного договору, у відповідності до якої, до зазначеного вище Кредитного договору внесено зміни у п.п. 1.1, 1.1.1, 1.1.2, 1.1.3, а саме: внесено зміни щодо процентної ставки за користування кредитом, підвищеної процентної ставки та механізму їх нарахування. 28 квітня 2009 року сторони уклали Додаткову угоду б/н до Кредитного договору, у відповідності до якої, до зазначеного вище Кредитного договору внесено зміни у п.п. 1.1, 1.1.1., 1.1.2, а саме: внесено зміни щодо процентної ставки за користування кредитом, підвищеної процентної ставки та механізму їх нарахування, а також змінена особа керуючого Кредитора. 28 квітня 2009 року між поручителем [PERSON] та Відкритим Акціонерним Товариством «Універсал Банк» було укладено Додаткову угоду б/н до Договору поруки №072-2008-1522 Р від 15 травня 2008 року, у відповідності до умов якої, у звязку із внесеними змінами до Кредитного договору, внесено зміни до Договору поруки. 28 квітня 2009 року між поручителем [PERSON] та Відкритим Акціонерним Товариством «Універсал Банк» було укладено Додаткову угоду б/н до Договору поруки №072-2008-1522 Р/1 від 15 травня 2008 року, у відповідності до умов якої, у звязку із внесеними змінами до Кредитного договору, внесено зміни до Договору поруки. 28 квітня 2009 року між поручителем [PERSON] та Відкритим Акціонерним Товариством «Універсал Банк» було укладено Додаткову угоду б/н до Договору поруки №072-2008-1522 Р/2 від 15 травня 2008 року, у відповідності до умов якої, у звязку із внесеними змінами до Кредитного договору, внесено зміни до Договору поруки. 15 травня 2008 року між позичальником та ЗАТ «СК «Веско» було укладено Договір добровільного страхування майна громадян №1070-иг/08к (іпотечної квартири Позичальника). 25 липня 2008 року між ним, як позичальником, та Відкритим Акціонерним Товариством «Універсал Банк», в особі [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від 21 липня 2008 року, зареєстрованої в реєстрі за №3026, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], було укладено Кредитний Договір №BL5267 про надання кредиту на придбання майна з графіком платежів доданого додатком №1 до Кредитного договору. У відповідності до п.1.1 цього договору, [PERSON] зобов'язувався надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в сумі 37 181 долар США, а позичальник зобов'язувався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у цьому Договорі. Згідно п.2.2 цього договору, позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені Графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до цього Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 01 липня 2015 року. Цього ж дня між сторонами було укладено Договір застави транспортного засобу №BL5267-3, зареєстрований в реєстрі за № 7974 від 25 липня 2008 року, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] У відповідності до п.1.5. цього договору, предметом застави є транспортний засіб ГАЗ, модель - 3309 АП 18-09, рік випуску 2008, що є власністю позичальника на підставі свідоцтва реєстрації транспортного засобу серії АВС №081829, виданого Гайсинським ВРЕР УДАІ УМВС України у Вінницькій області 18 липня 2008 року. 01 квітня 2009 року сторони уклали додаткову угоду №1 до Кредитного договору, у відповідності до якої, до зазначеного вище договору були внесені додаткові умови щодо процентної ставки за користування кредитом, механізму їх нарахування, тощо. Також цим додатком була змінена особа, що діє від імені Кредитора та термін повернення кредиту 01 квітня 2019 року. Згідно ст.99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Частиною 1 ст.192 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У відповідності до ч. 1 ст.524 ЦК України визначено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Згідно ч. 1 ст. 533 ЦК України,грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Згідно ст.35 Закону України «Про [PERSON] банк України» визначено що, гривня (банкноти і монети) як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів. П. 1 ст. З Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» встановлено, що валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України. Таким чином, єдиним законним засобом платежу, який застосовується на території України є гривня. У відповідності до ч. 2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Режим здійснення валютних операцій на території України, загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права та обовязки субєктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства встановлені Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93, який, згідно з Законом України «Про порядок застосування Закону України «Про тимчасове зупинення повноважень Верховної Ради України, передбачених пунктом 13 статті 97 Конституції України, і повноважень Президента України, передбачених пунктом 7-4 статті 114-5 Конституції України» від 21 листопада 1992 року N2813-XII, має силу закону. Ч. 1 ст. 227 ЦК України передбачено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. У відповідності до діючих норм законодавства України, наведених та обґрунтованих далі по тексту, для видачі кредитів в іноземній валюті Банку необхідно мати наступний пакет дозвільних документів: 1. Банківська ліцензія; 2. Письмовий дозвіл з додатком до нього; 3. Індивідуальна ліцензія. Відповідно до п.1 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України, [PERSON] банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Відповідно до п.2 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України, Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового звязку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Тобто, згідно з нормами Декрету для здійснення операцій з валютними цінностями, які не потребують індивідуального ліцензування, банк має отримати генеральну ліцензію. Ст. 47 Закону України « Про банки і банківську діяльність» визначено ряд банківських операцій, які [PERSON] має право здійснювати на підставі банківської ліцензії. Однак для деяких операції необхідно мати водночас банківську ліцензію, письмовий дозвіл з додатком до нього та індивідуальну ліцензію на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції, зокрема це надання кредитів в іноземній валюті та використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, оскільки: 1, 2) Банківська ліцензія, дозвіл та додаток до дозволу: У відповідності до ч. 1, 2 ст. 19 Закону України "Про банки і банківську діяльність",банк має право здійснювати банківську діяльність тільки після отримання банківської ліцензії. Без отримання банківської ліцензії не дозволяється здійснювати одночасно діяльність по залученню вкладів та інших коштів, що підлягають поверненню, і наданню кредитів, а також вести рахунки. Особи, винні у здійсненні банківської діяльності без банківської ліцензії, несуть кримінальну, цивільну чи адміністративну відповідальність згідно із законами України. Так, п.1 ч. 2 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що на підставі банківської ліцензії банк має право здійснювати операції з валютними цінностями. П. 1.5 Положення «Про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій», затвердженого Постановою [PERSON] Банку України від 17 липня 2001 року N 275, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 21 серпня 2001 року за N 730/5921 передбачає, що [PERSON] банк України надає єдиний письмовий дозвіл на здійснення операцій, визначених пунктами 1 - 4 частини другої та пунктами 1 - 6 частини четвертої статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", на підставі якого банки мають право здійснювати одну, кілька або всі операції згідно з переліком цих операцій, зазначеним у письмовому дозволі, за умови дотримання банком вимог глави 5 цього Положення. У відповідності до п.2.2. вказаного Положення [PERSON] Банку України № 275 визначено також певний перелік банківських операцій, які банки мають право здійснювати лише за наявності банківської ліцензії, без отримання письмового дозволу. Однак здійснення операцій з валютними цінностями, тобто надання кредитів в іноземній валюті, до цього переліку не входить. У відповідності до п.5.3. Положення [PERSON] Банку України № 275, письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року за N 15-93 та може видаватися за умови дотримання банком відповідних спеціальних вимог щодо одного чи кількох напрямів діяльності, зокрема такої як залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. Таким чином, із аналізу ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», наведених норм Положення [PERSON] Банку України № 275 випливає, що для здійснення операцій з валютними цінностями Банку необхідно отримати ще й дозвіл [PERSON] Банку України (генеральну ліцензію). До зазначеного дозволу [PERSON] повинен мати додаток, оскільки, у додатку № 9 до Положення [PERSON] Банку України № 275, формі письмового дозволу визначено, що письмовий дозвіл не дійсний без додатку. 3) індивідуальна ліцензія: Підпунктами «в», «г», пункту 4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України встановлено, що індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують такі операції, зокрема, надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. У відповідності до п.5 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України встановлено, що одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції означає також дозвіл, на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами індивідуальної ліцензії. Оскільки, згідно із Законом України «Про порядок застосування Закону України «Про тимчасове зупинення повноважень Верховної Ради України, передбачених пунктом 13 статті 97 Конституції України, і повноважень Президента України, передбачених пунктом 7-4 статті 114-5 Конституції України» від 21 листопада 1992 року N2813-XII, Декрет Кабінету Міністрів України про валютне регулювання має силу закону, а тому його імперативні норми підлягають обовязковому дотриманню та виконанню. Тому наявність банківської ліцензії і письмового дозволу [PERSON] Банку України із додатком на здійснення операцій з валютними цінностями не звільняє [PERSON] від обовязку отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, які потребують індивідуального ліцензування. Тобто надання і отримання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти на території України як засобу платежу є можливим при дотриманні імперативних вимог законодавства щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії. Відсутність такої ліцензії при укладенні договору є порушенням вимог Закону, зокрема ч.1 ст.227, ч.1 ст.524, 533 ЦК України, п/п «в», «г» п. 4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України « Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Таким чином, з вищенаведених норм законодавства визначається, що для видачі кредитів в іноземній валюті, [PERSON] повинен мати водночас і банківську ліцензією [PERSON] Банку України, письмовий дозвіл із додатком до нього і індивідуальну ліцензію на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Позичальнику опосередковано стало відомо, що на день видачі йому кредитів в іноземній валюті, [PERSON] мав лише - Банківську ліцензію [PERSON] Банку України та Письмовий дозвіл з додатком до нього. Однак Індивідуальна ліцензія на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції надання кредиту в іноземній валюті, на день видачі Позичальнику зазначених кредитів, в Банку були відсутні, а тому є законна підстава, у відповідності до ч.1 ст.227 ЦК України, для визнання кредитних договорів недійсними. На підставі норм діючого законодавства України, зокрема, ст.99 Конституції України, ч.1 ст.192 ЦК України тощо, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України. У відповідності до ч.1 ст.524 ЦК України визначено, що зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Ч.2 ст.524 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Таким чином, відповідно до ст.524 ЦК України допускається лише визначення еквіваленту зобовязання в іноземній валюті, а не сплата нею. Згідно ч.1 ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. У відповідності до ч.3 ст.533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У відповідності до п.3.3 ст.3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що гривня як грошова одиниця України (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України для проведення переказів. Згідно підпункту «г» п.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України, індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребує операція щодо використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. У відповідності з п. 1.4 Положення про порядок видачі [PERSON] банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого Постановою Правління [PERSON] банку України від 14 жовтня 2004 року № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу (валютна операція) це використання іноземної валюти на території України для виконання будь-яких грошових зобовязань або оплати товарів, що придбаваються. П. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що банківський кредит будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 1.1 розділу 1 Кредитного договору 1 передбачено, що «Кредитор ([PERSON]) зобов'язується надати Позичальнику на умовах цього Договору грошові кошти в сумі 170000 доларів США (далі - «Кредит» або «кредит»), а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути Кредит, а також сплатити проценти за користування Кредитом в розмірі 12,45 (дванадцять цілих сорок п'ять сотих) % річних (далі - «базова процентна ставка») в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. Сторони погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно умов цього Договору. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 858500 гривень за курсом [PERSON] Банку України на день укладення цього Договору, при цьому Сторони обумовили, що такий гривневий еквівалент має визначатися в цьому Договорі лише в разі, якщо сума кредиту виражена у іноземній валюті» Такі кредитні кошти в іноземній валюті Позичальник отримав в повній сумі 15 травня 2008 року, що підтверджується банківською випискою від 04 листопада 2010 року. Пунктом 1.1 розділу 1 Кредитного договору 2 визначено, що «[PERSON] зобов'язується надати Позичальнику кредитні кошти (кредит) в сумі 37 181 долар США, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити Плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у цьому Договорі.» Такі кредитні кошти в іноземній валюті Позичальник отримав в повній сумі 25 липня 2008 року, що підтверджується банківською випискою від 04 листопада 2010 року. У відповідності до п. 1.5 Положення про порядок видачі [PERSON] банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого Постановою Правління [PERSON] банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 визначається, що використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк. З аналізу наведеної норми Положення вбачається, що індивідуальна ліцензія на використання іноземної валюти як засобу платежу не потрібна лише за умовою, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є банк. Ініціатором вчинення валютної операції з надання даних валютних кредитів є Позичальник, який звернувся до Банку з метою отримання зазначених кредитів. З п.1.1. Кредитного договору 1 та з п.1.1. Кредитного договору 2 вбачається, що отримувачем за вказаною валютною операцією є також Позичальник. Таким чином, оскільки [PERSON] не є ініціатором та не є отримувачем за даною валютною операцією, а тому йому, у відповідності до п.1.5 Положення про порядок видачі [PERSON] банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого Постановою Правління [PERSON] банку України від 14 жовтня 2004 року № 483, необхідно мати індивідуальну ліцензію для здійснення такої валютної операції. Крім того, пункт 1.2. зазначеного Положення № 483 регламентує порядок та умови видачі [PERSON] банком України резидентам і нерезидентам індивідуальних ліцензій на використання безготівкової іноземної валюти на території України як засобу платежу. Позичальнику відомо, що у Банка вищезазначені індивідуальні ліцензії відсутні, що є також підставою для визнання Кредитних договорів недійсними, в порядку ч.1 ст.227 ЦК України. У відповідності до п.2.4 Кредитного договору 1 визначено, що «Погашення основної суми Кредиту та процентів здійснюється шляхом сплати Позичальником щомісячних платежів. Під терміном «щомісячний платіж» Сторони розуміють платіж, який складається із частини погашення основної суми Кредиту та процентів, нарахованих за користування Кредитом за попередній платіжний період. Під терміном «платіжний період» Сторони розуміють період, що дорівнює одному календарному місяцю: з дати, в яку повинен бути сплачений попередній щомісячний платіж до дати, встановленої в Графіку погашення, для сплати наступного щомісячного платежу. Перший платіжний період відраховується з дня видачі Кредиту по день, що передує даті здійснення першого щомісячного платежу згідно Графіку погашення.» Згідно п.1.2.2 Кредитного договору 2 також визначено, що «Позичальник зобов?язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені Графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до цього Договору…» З графіків погашення кредитів, доданих в додатках до Кредитних договорів вбачається, що всі щомісячні платежі, які Позичальник здійснює ( оплата основної суми кредиту, процентів за користування кредитними коштами), нараховані у валюті кредиту доларах США. Такі умови визначені абз.4 п.2.4 Кредитного договору 1 та п.1.2.2 , 1.3 Кредитного договору 2. Розділ № 2 Кредитного договору 1 визначає порядок і умови видачі та погашення кредиту. У відповідності до п. 2.1.3. Кредитного договору 1 визначено, що сторони погодили «Відкриття Позичальником поточного рахунку № 26200000187836 (№07204015000187836) у Кредитора (банка), код банку (МФО 322001) для здійснення розрахунково-касового обслуговування операцій Позичальника з надання та погашення Кредиту.» Згідно абз.4 п.2.4 Кредитного договору 1 визначено, що «Позичальник зобов'язується щомісячно в дату погашення щомісячних платежів здійснювати погашення щомісячних платежів, шляхом зарахування до такої дати (включно) відповідної суми коштів на поточний рахунок, відкритий згідно п. 2.1.3. даного Договору.» У відповідності до Кредитного договору 2 , «Погашення грошових зобов'язань Позичальника за цим Договором здійснюється шляхом договірного списання Банком коштів з поточного рахунку Позичальника, відкритого у Банку, у валюті та сумі існуючих грошових зобов'язань Позичальника за цим Договором, якщо інше не встановлено цим Договором». При виконанні взятих на себе зобовязань перед Банком за Кредитними договорами, Позичальник використовував готівкову іноземну валюту як засіб платежу шляхом внесення готівкової іноземної валюти (доларів США) в касу Банку, що підтверджується печатками каси Банку на заявах на переказ готівки на зазначеному у Кредитному договорі 1 поточний рахунок № 26200000187836 (№07204015000187836) для погашення кредиту. Згідно банківської виписки від 04 листопада 2010 року, з поточного рахунку Позичальника № 26200000187836 (№ 07204015000187836), підтверджується факт внесення готівкової іноземної валюти на рахунок № 26200000187836 (№ 07204015000187836) з призначенням платежу «перерахування процентів, згідно договору», «сплата процентів за кредитом», «погашення кредиту, згідно договору», «погашення підвищеного відсотку на прострочене тіло кредиту», «погашення нарахованої пені на прострочене тіло, згідно договору» тощо. Таким чином, з представлених документів вбачається, що Позичальник виконував прийняті на себе зобовязання перед Банком та умови договору шляхом здійснення чергових проплат в іноземній валюті, згідно графіків погашення кредиту (суми основного зобовязання, процентів тощо). Перерахування в подальшому Банком цих коштів на будь-які інші транзитні рахунки не стосується Позичальника, так як його зобовязання зі сплати кредиту є виконане з моменту внесення іноземної готівки в касу Банку на визначений в кредитних договорах поточний рахунок. Постановою [PERSON] Банку України від 30 травня 2007 року № 200 затверджено Правила використання готівкової іноземної валюти на території України. У відповідності з підпунктами "а", "в" та "е" п. 6.1. та п. 6.2 цих Правил, фізичні особи - резиденти можуть використовувати на території України готівкову іноземну валюту як засіб платежу у випадках: - сплати мита, інших податків і зборів (обов'язкових платежів), митних зборів та фінансових санкцій відповідно до митного законодавства України; - сплати платежів за охорону та супроводження підакцизних і транзитних товарів митними органами; - оплати товарів і послуг у зоні, що звільнена від сплати мита та податків. Згідно п. 6.З Правил, фізичні особи, а також юридичні особи - резиденти можуть використовувати на території України готівкову іноземну валюту як засіб платежу в разі оплати дипломатичним представництвам, консульським установам іноземних держав дозволів на в'їзд (виїзд) до цих країн фізичним особам, які виїжджають у приватних справах та в службові відрядження. Відповідно до п. 7.1 Правил, резиденти - суб'єкти підприємницької діяльності можуть використовувати готівкову іноземну валюту як засіб платежу під час здійснення торгівлі та надання послуг за межами України, а саме на транспортних засобах, що їм належать (орендовані, зафрахтовані або ті, що формуються в Україні), у разі здійснення міжнародних пасажирських перевезень, та на міжнародних виставках (ярмарках), що проходять за кордоном, у разі реалізації товарів. Отже, законодавством України чітко встановлено випадки використання фізичним та юридичним особами (резидентами України) іноземної валюти, як засобу платежу, у розрахунках на території України. З аналізу вищенаведених норм діючого законодавства України вбачається, що Позичальнику не надано права використовувати готівкову іноземну валюту для здійснення платежів за Кредитними договорами шляхом внесення іноземної валюти в касу Банку. Тобто Позичальник не мав права виконувати грошові зобовязання в іноземній валюті за спірними Кредитними договорами. Таким чином, відсутність індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти як засобу платежу за спірними Кредитними договорами, використання доларів США як засобу платежу при сплаті процентів за вказаними договорами суперечить імперативним нормам Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю, зокрема, підпункту «г» п. 4 ст. 5; ст. 192, 533, ЦК України тощо, а тому є підстава для визнання спірних Кредитних договорів недійсними у відповідності до ч. 1 ст. 215, ч.1 ст. 227 ЦК України. У відповідності до ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Ч.1 ст.215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. З детального аналізу умов спірних Кредитних договорів вбачається, що: Пунктом 1.1 Кредитного договору 1 та п. 1.1. Кредитного договору 2 включено незаконну умову - надання кредиту в іноземній валюті. Графіки погашення кредитів, які є Додатками до Кредитного договору 1 та Кредитного договору 2 та невідємною їх частиною, містять незаконні умови визначення розмірів щомісячних платежів в іноземній валюті (доларах США). Пунктом 2.4., 2.5 Кредитного договору 1 та п. 1.2.3 та п. 1.3 включено незаконні умови щодо сплати Позичальником процентів за користування кредитом, згідно графіків погашення кредиту в іноземній валюті. Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи, що зміст спірних Кредитних договорів суперечить приписам актів цивільного законодавства, зокрема, наведеним вище по тексту нормам Конституції України, ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю, Законів України Про [PERSON] України, Про банки і банківську діяльність, а тому, на підставі ч.1 ст.215 ЦК України, зазначені пункти Кредитних договорів мають бути визнані судом недійсними. Водночас, відповідно до ч.1 ст.217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. У відповідності до ч.1 ст.638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи правову природу кредитних договорів, надання кредиту (грошових коштів), сплата процентів за користування грошовими коштами є невідємною та істотною ознакою даного різновиду цивільно-правових договорів. Недійсність умов Кредитних договорів щодо надання кредиту (грошових коштів) та щодо сплати процентів за користування грошовими коштами тягне втрату даними договорами саме ознак кредитних договорів, що в свою чергу, у відповідності ч.1 ст.217 ЦК України, викликає необхідність визнання недійсними спірних Кредитних договорів в цілому. Крім того, слід зауважити, якщо частина угоди, визнаної недійсною, містить істотну умову, без якої угода в цілому не відповідає вимогам закону та/або після виключення з неї окремої частини, визнаної недійсною, вона не зберігає здатності задовольнити інтереси сторін або досягти мети, яка була визначена ними при її укладенні, угода підлягає визнанню недійсною у цілому. Таким чином, необхідність визнання недійсними пунктів спірних Кредитних договорів щодо надання кредиту (грошових коштів) в іноземній валюті, оплати процентів в іноземній валюті, тягне за собою необхідність визнання спірних Кредитних договорів недійсним в цілому, адже без цих умов ці правочини не можуть бути вчинені у відповідності до ч.1 ст.638 ЦК України. Ч.1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Крім того, відповідно до ч.1 ст.227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Підставами для визнання Кредитних договорів недійсними, в порядку ч.1 ст.227 ЦК України є: 1. Відсутність на момент укладання спірного Кредитного договору у Банку індивідуальної ліцензії для надання кредиту в іноземній валюті; 2. Відсутність у сторін договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу. Таким чином, спірні Кредитні договори підлягають визнанню судом недійсними на підставі ч.1 ст.215 та ч.1 ст.227 ЦК України. При визнанні недійсним Кредитного договору 1 наступають встановлені законом і правові наслідки для укладеного між сторонами договору іпотеки від 15 травня 2008 року щодо її припинення. При визнанні недійсним Кредитного договору 2 наступають встановлені законом і правові наслідки для укладеного між сторонами договору застави транспортного засобу від 25 липня 2008 року щодо його припинення. Отже у випадку наявності підстав нікчемності правочину на вимогу сторони судового спору чи визнання правочину недійсним в судовому порядку, як наслідок наступає недійсність іпотечного договору та договору застави. Абз.2 ч.1 ст.17 Закону України «Про іпотеку» із змінами, внесеними згідно із Законом України від 22 грудня 2005 року N 3273-IV встановлено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Ч.4 ст.17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Окрім цього Банком в забезпечення спірного Кредитного договору 1 було укладено Договори поруки з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] У відповідності до ч.1 ст.559 ЦК України встановлено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Таким чином, договір іпотеки нерухомого майна, договори застави транспортного засобу та договори поруки, укладені між Банком, Позичальником і поручителями підлягають визнанню в судовому порядку недійсними. У відповідності до ч.1 ст.216 ЦК України визначено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Ч.2 ст.216 ЦК України передбачено, якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. За Кредитним договором 1 станом на 09 листопада 2010 року Позичальник оплатив Банку 5\~600, 67 доларів США сума основного зобовязання, що підтверджується банківською випискою від 04 листопада 2010 року та розрахунком виплат за Кредитним договором 1. Таким чином, сума основного зобовязання (тіла кредиту), яка підлягає сплаті становить 164\~399, 33 доларів США (170 000,00-5\~600, 67), що еквівалентно (на день укладення договору 15 травня 2008 року за курсом 505,00 грн. за 100 дол. США) 830\~216, 62 грн. За Кредитним договором 2 станом на 09 листопада 2010 року Позичальник оплатив Банку 1\~701, 82 доларів США, що підтверджується банківською випискою від 04 листопада 2010 року та розрахунком виплат за кредитним договором 2. Таким чином, сума основного зобовязання (тіла кредиту), яка підлягає сплаті, становить 35\~479, 18 дол. США (37\~181, 00-1\~701, 82), що еквівалентно (на день укладення договору 25 липня 2008 року, за курсом 484, 28 грн. за 100 дол. США) 171\~818, 57 грн. В порядку ч. 1,2 ст.216 ЦК України, [PERSON] зобов'язаний повернути в судовому порядку Позичальнику всі платежі, які він одержав від виконання Кредитного договору 1, в звязку з недійсністю зазначеного договору. Позичальник на користь Банку здійснив платежі в сумі 15\~885, 57 дол. США, що, згідно офіційних даних курсу гривні до іноземних валют, наданою [PERSON] Банком України від 09 листопада 2010 року, курс української гривні до долару США становить 791, 67 грн. за 100 доларів США, тому сума оплачених платежів з виконання Кредитного договору 1. за українською валютою складає (15\~885, 57* 791, 67 / 100) 125\~761, 29 грн. та підлягає поверненню на умовах реституції, передбаченої ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України, а саме: 14\~920, 08 дол. США, що еквівалентно 118\~117, 80 грн. оплата відсотків, що підтверджується банківською випискою від 04 листопада 2010 року та розрахунком виплат за Кредитним договором 1; 15, 49 дол. США, що еквівалентно 122, 63 грн. оплата підвищених відсотків, що підтверджується банківською випискою від 04 листопада 2010 року та розрахунком виплат за Кредитним договором 1; 950,00 дол. США, що еквівалентно 7\~520, 86 грн. оплата разового дисконту, що підтверджується банківською випискою від 04 листопада 2010 року Крім цього, підлягають стягненню завдані збитки щодо перерахування страхового платежу іншій аніж [PERSON] особі (страховій компанії «Веско») в сумі 2\~531, 27 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 15 травня 2008 року. Разом з тим, в порядку ч.ч.1,2 ст.216 ЦК України, [PERSON] зобов'язаний повернути в судовому порядку Позичальнику всі платежі, які він одержав від виконання Кредитного договору 2, в звязку з недійсністю зазначеного договору. Позичальник на користь Банку здійснив платежі в сумі 3\~146, 53 дол. США, що, згідно офіційних даних курсу гривні до іноземних валют, наданою НБУ від 09 листопада 2010 року, курс української гривні до долара США становить 791, 67 грн. за 100 доларів США, тому сума оплачених платежів з виконання Кредитного договору 2. за українською валютою складає (3\~146, 53* 791, 67 / 100) 24\~910,14 грн. та підлягає поверненню на умовах реституції, передбаченої ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України, а саме: 3\~139, 27 дол. США, що еквівалентно 24\~852, 66 грн. оплата відсотків, що підтверджується банківською випискою від 04 листопада 2010 року та розрахунком виплат за Кредитним договором 2; 7, 26 дол. США, що еквівалентно 57, 48 грн. оплата підвищених відсотків, що підтверджується банківською випискою від 04 листопада 2010 року та розрахунком виплат за Кредитним договором 2. Крім цього, підлягають стягненню завдані збитки щодо перерахування страхових платежів іншій аніж [PERSON] особі (страховій компанії «Страхові традиції») в сумі 3\~329, 76 грн. (2\~597, 83+731, 93), що підтверджується платіжними дорученнями про оплату № 1, №2 від 25 липня 2008 року. Суду слід врахувати, що при застосуванні реституції [PERSON] повинен в судовому порядку повернути всі витрати зроблені Позичальником на виконання Кредитних договорів в т.ч. оплачені відсотки, пені тощо. З іншої сторони, є безсумнівним, що перед укладенням Кредитних договорів між сторонами відбулись переговори щодо істотних умов кредитування в т.ч. кінцевих термінів повернення кредитних коштів, які письмово були викладені в самих Кредитних договорах. У випадку визнання договорів недійсними, факт наявності заборгованості Позичальника перед Банком по тілу кредиту, підтверджений належними письмовими доказами та в розумінні цивільних норм закону є безсумнівним те, що сторони попередньо обумовили строк розрахунків та підтвердили їх в самих Кредитних договорах, що попри їх недійсність не спростовує таку домовленість. Отже, в даному випадку за Кредитним договором 1, термін повернення грошових коштів на умовах реституції має бути судом застосований відповідним чином в термін до 10 травня 2038 року, а за Кредитним договором 2 в термін до 01 квітня 2019 року. З огляду на таке позивач просить суд: не розглядати позовні вимоги, викладені в позовній заяві від 20 травня 2010 року [PERSON] до ВАТ «Універсал Банк» про визнання кредитних договорів, додаткових угод недійсними; Визнати Кредитний договір № 072-2008-1522 (на придбання майна) від 15 травня 2008року, укладений між [PERSON] та Відкритим Акціонерним Товариством «Універсал Банк» в особі Київського відділення № 32 недійсним з моменту його укладення; Визнати Кредитний договір № BL5267 від 25 липня 2008року, укладений між [PERSON] та Відкритим Акціонерним Товариством «Універсал Банк» недійсним з моменту його укладення; Визнати договір іпотеки від 15 травня 2008 року, укладений між [PERSON] та Відкритим Акціонерним Товариством «Універсал Банк», нотаріально посвідчений 15 травня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 3.З., зареєстрований в реєстрі № 4811, № 4812, зареєстрований в реєстрі заборон, недійсним з моменту його укладення; Визнати Договір застави транспортного засобу № BL5267-3 від 25 липня 2008 року, укладений між [PERSON] та Відкритим Акціонерним Товариством «Універсал Банк», нотаріально посвідчений 25 липня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 3.З., зареєстрований в реєстрі № 7974, недійсним з моменту його укладення; Визнати Договір поруки № 072-2008-1522-Р від 15 травня 2008 року, укладений між [PERSON], ІДПН [NUMBER], та Відкритим Акціонерним Товариством «Універсал Банк», код ЄДРПОУ 21133352, недійсним з моменту його укладення; Визнати Договір поруки № 072-2008-1522-Р/1 від 15 травня 2008 року, укладений між [PERSON] та Відкритим Акціонерним Товариством «Універсал Банк» недійсним з моменту його укладення; Визнати Договір поруки № 072-2008-1522-Р/2 від 15 травня 2008 року, укладений між [PERSON] та Відкритим Акціонерним Товариством «Універсал Банк» недійсним з моменту його укладення; Зобовязати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] 3.З. виключити відповідні Записи з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек щодо обтяження майна, яке є предметом іпотеки на підставі договору іпотеки від 15 травня 2008 року, укладеного між [PERSON] та Відкритим Акціонерним Товариством «Універсал Банк», нотаріально посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] 3.З. 15 травня 2008 року, зареєстрованим в реєстрі № 4811, № 4812 зареєстрований в реєстрі заборон, в день отримання рішення суду; У випадку, якщо вищезобов'язаний нотаріус, яким було внесено записи щодо відчуження до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, з будь-яких підстав позбавлений можливості вчинити нотаріальні дії щодо зняття заборон, які підлягають скасуванню шляхом виключення відповідних записів, зобов'язати скасувати дані записи будь-якого нотаріуса, Державне підприємство Інформаційний центр Міністерства юстиції України; Зобовязати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] 3.З. виключити відповідні Записи з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, яке є предметом застави на підставі Договору застави транспортного засобу № BL5267-3 від 25 липня 2008 року, укладеного між [PERSON] та Відкритим Акціонерним Товариством «Універсал Банк», нотаріально посвідченого 25 липня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 3.З., зареєстрованим в реєстрі № 7974, в день отримання рішення суду; У випадку, якщо вищезобов'язаний нотаріус, яким було внесено відповідні записи до Державного реєстру обтяжень рухомого майна з будь-яких підстав позбавлений можливості вчинити нотаріальні дії щодо виключення таких записів, , зобов'язати скасувати дані записи будь-якого нотаріуса, Державне підприємство Інформаційний центр Міністерства юстиції України; Стягнути з Публічного Акціонерного Товариства «Універсал Банк», що знаходяться на корреспонденських рахунках в [PERSON] банку України чи його Територіальних Управліннях та належать йому, на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 125\~761, 29 грн., безпідставно одержані ПАТ «Універсал Банк» від [PERSON] на виконання Кредитного договору № 072-2008-1522 (на придбання майна) від 15 травня 2008 року, укладеного між [PERSON] та Відкритим Акціонерним Товариством «Універсал Банк», з яких 118\~117, 80 грн. оплата відсотків, 122, 63 грн. оплата підвищених відсотків, 7\~520, 86 грн. оплата разового дисконту; Стягнути з Публічного Акціонерного Товариства «Універсал Банк», що знаходяться на корреспонденських рахунках в [PERSON] банку України чи його Територіальних Управліннях та належать йому, на користь [PERSON] завдані збитки, завдані з вини Банку (за Кредитним договором № 072-2008-1522 (на придбання майна) від 15 травня 2008 року), виплатою страховій компанії страхового платежу в сумі 2\~531, 27 грн.; Стягнути з Публічного Акціонерного Товариства «Універсал Банк», що знаходяться на корреспонденських рахунках в [PERSON] банку України чи його Територіальних Управліннях та належать йому, на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 24\~910,14 грн. безпідставно одержані ПАТ «Універсал Банк» від [PERSON] на виконання Кредитного договору № BL5267 від 25 липня 2008 року, укладеного між [PERSON] та Відкритим Акціонерним Товариством «Універсал Банк», з яких 24\~852, 66 грн. оплата відсотків, 57, 48 грн. оплата підвищених відсотків; Стягнути з Публічного Акціонерного Товариства «Універсал Банк», що знаходяться на корреспонденських рахунках в [PERSON] банку України чи його Територіальних Управліннях та належать йому, на користь [PERSON] збитки, завдані з вини Банку (за Кредитним договором № BL5267 від 25 липня 2008 року), виплатою страховій компанії страхового платежу в сумі 3\~329, 76 грн.; Встановити наслідком визнання недійсним Кредитного договору № 072-2008-1522 (на придбання майна) від 15 травня 2008 року, укладеного між [PERSON] та Відкритим Акціонерним Товариством «Універсал Банк» наявність грошового зобовязання [PERSON] перед ПАТ «Універсал Банк» в сумі 830\~216, 62 грн., строк погашення якого наступає 10 травня 2038 року; Встановити наслідком визнання недійсним Кредитного договору № BL5267 від 25 липня 2008 року, укладеного між [PERSON] та Відкритим Акціонерним Товариством «Універсал Банк» наявність грошового зобовязання [PERSON] перед ПАТ «Універсал Банк» в сумі 171\~818, 57 грн., строк погашення якого наступає 01 квітня 2019 року. В судовому засіданні представники позивача і третіх осіб за довіреностями [PERSON], [PERSON] і [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримали в повному обсязі і просять суд їх задовольнити з мотивів, викладених в уточненій позовній заяві. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог [PERSON] не визнав, вважає їх безпідставними, посилаючись на повну відповідність дій банку вимогам чинного законодавства України, просить суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних мотивів. Як встановлено в судовому засіданні, 15 травня 2008 року між [PERSON] та Відкритим Акціонерним Товариством «Універсал Банк» було укладено Кредитний Договір № 072-2008-1522 про надання кредиту на придбання майна з графіком платежів доданого додатком № 2 до Кредитного договору. У відповідності до п.1.1 розділу 1 цього Кредитного договору, [PERSON] взяв на себе зобовязання надати позивачу грошові кошти (кредит) в іноземній валюті в сумі 170 000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 858\~500 грн. на день укладення Кредитного договору, а він зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку грошові кошти (кредит) та сплатити проценти за користування ним в розмірі 12,45% річних у порядку та на умовах, визначених у договорі. Цього ж дня між сторонами було укладено Договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 4811 від 15 травня 2008 року, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], у відповідності до п.1.1. якого, предметом іпотеки є квартира [ADDRESS], та належить Іпотекодавцю на праві приватної власності 15 травня 2008 року в забезпечення Кредитного договору між [PERSON], як поручителем, та Відкритим Акціонерним Товариством «Універсал Банк» було укладено Договір поруки №072-2008-1522 Р. 10 квітня 2009 року сторони уклали Додаткову угоду б/н до Кредитного договору, у відповідності до якої, до зазначеного вище Кредитного договору внесено зміни у п.п. 1.1, 1.1.1, 1.1.2, 1.1.3, а саме: внесено зміни щодо процентної ставки за користування кредитом, підвищеної процентної ставки та механізму їх нарахування. 28 квітня 2009 року сторони уклали Додаткову угоду б/н до Кредитного договору, у відповідності до якої, до зазначеного вище Кредитного договору внесено зміни у п.п. 1.1, 1.1.1., 1.1.2, а саме: внесено зміни щодо процентної ставки за користування кредитом, підвищеної процентної ставки та механізму їх нарахування, а також змінена особа керуючого Кредитора. 28 квітня 2009 року між поручителем [PERSON] та Відкритим Акціонерним Товариством «Універсал Банк» було укладено Додаткову угоду б/н до Договору поруки №072-2008-1522 Р від 15 травня 2008 року, у відповідності до умов якої, у звязку із внесеними змінами до Кредитного договору, внесено зміни до Договору поруки. 28 квітня 2009 року між поручителем [PERSON] та Відкритим Акціонерним Товариством «Універсал Банк» було укладено Додаткову угоду б/н до Договору поруки №072-2008-1522 Р/1 від 15 травня 2008 року, у відповідності до умов якої, у звязку із внесеними змінами до Кредитного договору, внесено зміни до Договору поруки. 28 квітня 2009 року між поручителем [PERSON] та Відкритим Акціонерним Товариством «Універсал Банк» було укладено Додаткову угоду б/н до Договору поруки №072-2008-1522 Р/2 від 15 травня 2008 року, у відповідності до умов якої, у звязку із внесеними змінами до Кредитного договору, внесено зміни до Договору поруки. 15 травня 2008 року між позичальником та ЗАТ «СК «Веско» було укладено Договір добровільного страхування майна громадян №1070-иг/08к (іпотечної квартири Позичальника). 25 липня 2008 року між [PERSON] та Відкритим Акціонерним Товариством «Універсал Банк» було укладено Кредитний Договір №BL5267 про надання кредиту на придбання майна з графіком платежів доданого додатком №1 до Кредитного договору. У відповідності до п.1.1 цього договору, [PERSON] зобов'язувався надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в сумі 37 181 долар США, а позичальник зобов'язувався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у цьому Договорі. Згідно п.2.2 цього договору, позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені Графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до цього Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 01 липня 2015 року. Цього ж дня між сторонами було укладено Договір застави транспортного засобу №BL5267-3, у відповідності до п.1.5. якого, предметом застави є транспортний засіб ГАЗ, модель - 3309 АП 18-09, рік випуску 2008, що є власністю позичальника. 01 квітня 2009 року сторони уклали додаткову угоду №1 до Кредитного договору, у відповідності до якої, до зазначеного вище договору були внесені додаткові умови щодо процентної ставки за користування кредитом, механізму їх нарахування, тощо. Також цим додатком була змінена особа, що діє від імені Кредитора та термін повернення кредиту 01 квітня 2019 року. Позивач стверджує, що у відповідача при укладенні спірних договорів кредитів була відсутня індивідуальна ліцензія [PERSON] банку України, яка б дозволяла використовувати іноземну валюту, як засіб платежу при виконанні кредитного договору.\~\~ В судовому засіданні факт відсутності вказаної індивідуальної ліцензії представник відповідача не спростував. \~ \~\~\~ У оспорюваних позивачем договорах зазначено, що усі платежі для повернення сум кредитів, сплати процентів та комісій за користування кредитами повинні здійснюватися позичальником у валюті платежу кредиту в строки та на умовах, встановлених договором. \~\~\~ Згідно ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.\~\~ Відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.\~\~ У п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня… Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України, частина третя статті 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю").\~\~ Стаття 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлює загальні вимоги до здійснення комерційними банками банківських операцій та передбачає, для вчинення яких банківських операцій комерційним банкам слід отримати банківську ліцензію та письмові дозволи.\~\~ Разом із тим режим здійснення валютних операцій на території України, загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства визначається Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».\~\~ Згідно п.2 ч.1 ст.1 цього Декрету, до валютних операцій відносяться операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності.\~\~ Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 вказаного Декрету, до валютних цінностей відноситься іноземна валюта іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України.\~\~ Відповідно до ч.1 ст.5 Декрету, [PERSON] банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. \~ \~\~\~ Згідно п.«г» ч.4 ст.5 Декрету, індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції, зокрема індивідуальна ліцензія потребується у разі використання іноземної валюти на території України як засобу платежу.\~\~ Отже індивідуальні ліцензії мають цільовий характер і надаються на вчинення разової валютної операції. Також за змістом аналізованої ст.5 Декрету, ліцензії на право вчинення операцій із валютними цінностями видаються лише юридичним особам.\~\~ Згідно ч.5 ст.5 Декрету, одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами індивідуальної ліцензії.\~ Разом із цим у відповідача, а відтак і у позивача, як встановлено судом в ході розгляду справи, на момент укладення спірних договорів кредитів індивідуальна ліцензія, видана [PERSON] Банком України на використання іноземної валюті при здійсненні платежів за вказаним договором кредиту була відсутня. \~\~\~ Надані суду відповідачем копії банківських ліцензій, дозволів та додаток до дозволів, на думку суду, є недостатніми для використання іноземної валюти як засобу платежу при виконанні спірних договорів кредитів. \~ \~ \~\~\~ Відповідно до п.1.5. Положення про порядок видачі [PERSON] банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління [PERSON] банку України від 14 жовтня 2004 року N 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється: - якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких [PERSON] банк України видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями); - у випадках, передбачених законами України.\~\~ Згідно умов досліджених в судовому засіданні оспорюваних позивачем договорів кредитів, банк здійснює видачу кредиту позичальнику згідно з кредитною заявкою позичальника. Кредит надається однією сумою шляхом дебетування позичкового рахунку позичальника шляхом та перерахування позичкових коштів за реквізитами, вказаними в кредитній заявці позичальника.\~\~ З аналізу наведених договорів кредитів вбачається, що сторони погодили порядок видачі кредитних коштів (без видачі яких кредитний договір в силу його реальності не є укладеним) а саме, подання позичальником кредитної заявки комітету кредиторів банку з вказуванням рахунку, на який позичальник просить переказати кредитні кошти. \~\~\~ Отже, єдиним ініціатором вчинення валютної операції з надання валютного кредиту є саме позичальник, який звертається з кредитною заявкою до банку з проханням видати кредит. Докази, що ініціатором видачі кредитів [PERSON] було саме Відкрите акціонерне товариство «Універсал Банк», у судовому засіданні не були надані.\~\~ Отримувачем за такою операцією також є позичальник, оскільки банк перераховує на його користь на вказаний в кредитній заявці рахунок суму кредиту. Випадків, передбачених законодавством, в яких позичальник має право використовувати іноземну валюту як засіб платежу за відсутності індивідуальної ліцензії також не передбачено.\~\~ Крім того, згідно п.1.2. вказаного вище Положення, воно регламентує порядок та умови видачі [PERSON] банком України резидентам і нерезидентам індивідуальних ліцензій на використання безготівкової іноземної валюти на території України як засобу платежу.\~\~ Умовами спірних договорів кредитів передбачено, що повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця в розмірі та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором. \~ \~\~\~ Отже, сторонами у вказаних договорах було погоджено, що сплатами кредитів (виконанням позичальником своїх зобовязань за кредитними договорами) вважається внесення готівки позичальником в касу банку, і саме з цього моменту позичальник вважається таким, що належним чином виконав свої зобовязання перед банком, використовуючи при цьому готівкову іноземну валюту, як засіб платежу.\~\~ Згідно Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою [PERSON] Банку України № 492 від 12 листопада 2003 року, поточний рахунок це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.\~\~ Представниками позивача в судовому засіданні підтверджені факти внесення позивачем готівки для погашення кредитів. Тим самим письмовими доказами підтверджені факти використання при сплаті [PERSON] кредитів саме готівкової іноземної валюти. Перерахування в подальшому відповідачем цих коштів на будь-які транзитні рахунки не стосується позичальника, оскільки його обовязок зі сплати кредиту є виконаним з моменту внесення готівки в касу банку, як це передбачено договорами кредитів, та підтверджується призначенням платежу у вказаних квитанціях: «Внесення готівки на поточний рахунок».\~\~ Згідно п. 1.1. Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених постановою Правління [PERSON] банку України від 30 травня 2007 року № 200, ці Правила встановлюють порядок та умови використання готівкової іноземної валюти резидентами і нерезидентами в Україні.\~\~ Відповідно до п.6.2. Правил, фізичні особи - резиденти можуть використовувати на території України готівкову іноземну валюту як засіб платежу у випадках, передбачених підпунктами "а", "в" та "е" пункту 6.1 цієї глави, зокрема у разі: сплати мита, інших податків і зборів (обов'язкових платежів), митних зборів та фінансових санкцій відповідно до митного законодавства України; сплати платежів за охорону та супроводження підакцизних і транзитних товарів митними органами; оплати товарів і послуг у зоні, що звільнена від сплати мита та податків.\~\~ Згідно п. 6.3. Правил, фізичні особи, а також юридичні особи - резиденти та іноземні представництва можуть використовувати на території України готівкову іноземну валюту як засіб платежу в разі оплати дипломатичним представництвам, консульським установам іноземних держав дозволів на в'їзд (віз) до цих країн фізичним особам, які виїжджають у приватних справах та в службові відрядження.\~\~ Таким чином суд вважає, що відповідачу чинним законодавством не було надано права здійснювати використання готівкової іноземної валюті при здійсненні платежів за спірними договорами кредитів та внесення плати за користування кредитом на користь Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк» шляхом внесення доларів США в касу банку. \~\~\~ Посилання представника відповідача на те, що Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» не передбачається отримання індивідуальної ліцензії на «перерахування іноземної валюти» суперечить наведеному вище пп. «г» п. 4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», яким передбачено, що індивідуальної ліцензії потребують операції з використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Крім того, у своєму ж листі від 02 червня 2000 року «Про здійснення резидентами України операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», [PERSON] України вказував на те, що наявність у банку генеральної ліцензії (письмового дозволу) не надає йому права на здійснення валютних операцій, які згідно ст. 5 Декрету мають проводитись виключно на підставі індивідуальної ліцензії [PERSON] Банку України. \~ \~ \~\~\~ На підставі викладеного суд доходить до висновку, що чинним на момент укладення спірних кредитних договорів законодавством України не було передбачено, що безпосередньо банківська ліцензія, дозвіл та додаток до дозволу [PERSON] Банку України надають право громадянам України здійснювати валютні операції, зокрема виконувати грошові зобов'язання за кредитним договором в іноземній валюті, в силу імперативних положень ст. ст.192, 533 ЦК України, п. «г» ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».\~\~ За приписами ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.\~\~ Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.\~\~ Стаття 227 ЦК України встановлює, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.\~\~ Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), згідно зі статтею 227 ЦК України, є оспорюваним.\~\~ Вимоги про визнання такого правочину недійсним можуть заявлятися як сторонами правочину, так і будь-якою заінтересованою особою в разі, якщо таким правочином порушено її права чи законні інтереси, а також органами державної влади, які відповідно до закону здійснюють контроль за видом діяльності, яка потребує ліцензування\~\~ Отже, оспорювані позивачем кредитні договори, відповідно до ст.ст.203, 215, 227 ЦК України, є недійсним. \~\~\~ Згідно ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.\~\~ Відповідно до приписів ч.2 ст.548 ЦК України, недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобовязання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.\~ Цивільним кодексом України у параграфі 6 глави 49 не передбачено інших негативних наслідків визнання недійсним основного зобовязання, забезпеченого договором застави (іпотеки), як визнання недійсним і додаткового зобовязання.\~\~ За таких обставин, приймаючи до уваги доведеність вимог позивача щодо недійсності кредитних договорів, укладені в в забезпечення договори іпотеки та поруки підлягають визнанню судом недійсними на підставі ч.2 ст.548 ЦК України.\~\~ Як вбачається з розділу «Застосування правових наслідків недійсності правочину» Листа Верховного Суду України «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24 листопада 2008 року, згідно зі ст.ст.215 і 216 ЦК України, суди вправі з дотриманням правил підсудності розглядати позови про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності; про встановлення нікчемності правочину і застосування наслідків його недійсності.\~\~ Стосовно положення ч.2 ст.215 ЦК України про те, що суд не вимагає визнання правочину недійсним, якщо його недійсність встановлена законом, необхідно зазначити, що така потреба може виникнути у разі, коли сторони виконали певні умови нікчемного правочину, який нотаріально посвідчений; він порушує права третіх осіб; він зареєстрований у державних органах тощо. У таких випадках рішенням суду, який лише констатує недійсність правочину, можуть бути визначені відповідні правові наслідки недійсності правочину, зобов'язано державні органи скасувати його реєстрацію тощо.\~\~ Визнані недійсними правочини не створюють для сторін тих прав і обов'язків, які вони мають встановлювати, а породжують наслідки, передбачені законом. І хоча реституція не передбачена у ст.16 ЦК України, як один із способів захисту, проте норма ч.1 ст.216 ЦК України є імперативною і суд має забезпечити зазначені в ній правові наслідки. Реституцію цілком можна вважати окремим способом захисту цивільних прав, які порушуються у зв'язку з недійсністю правочину, оскільки у ст. 16 ЦК немає вичерпного переліку способів захисту цивільних прав».\~\~ Отже, з метою надання повного правового захисту правам та інтересам позивача, виходячи з зацікавленості позивача щодо застосування наслідків недійсності договору іпотеки, за яким позивач заставив належне йому нерухоме майно, вбачається за можливе в порядку застосування реституції за недійсним договором іпотеки виключити з Державного реєстру іпотек записи про державну реєстрацію договорів іпотеки, та з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна записи про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна за договорами іпотеки.\~ Зважаючи на таке, суд визнає позовні вимоги [PERSON] повністю доведеними стороною позивача і не спростованими в жодній мірі відповідачем, тому вважає за необхідне задовольнити його позов повністю. \~\~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved