Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-09 00:00:00

В травні 2011 року ПАТ КБ «Надра» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів, мотивуючи це тим, що [PERSON] працювала заступником начальника відділення менеджером залу відділення №66 ПАТ «Надра» [PERSON] з 04.03.2008 року по 20.10.2010 року. Внаслідок рахункової помилки у жовтні 2008 року [PERSON] помилково нараховано та виплачено заробітну плату в розмірі 1265,85 грн. Станом на 16.05.2011 року [PERSON] не повернула грошові кошти які їй були помилково нараховані. Просив стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти в розмірі 1265,85 грн. та судові витрати. У вересні 2011 року [PERSON] звернулась із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Надра» про стягнення грошової компенсації мотивуючи це тим, що вона працювала заступником начальника відділення менеджером залу відділення №66 ПАТ «Надра» [PERSON] з 04.03.2008 року по 20.10.2010 року. Відповідно до наказу №402-п від 20.10.2010 року [PERSON] належала до виплати компенсація за невикористану відпустку в кількості 21 календарного дня, що складає 1759,80 грн., проте при звільненні розрахунку з [PERSON] проведено не було. Просила стягнути з ПАТ КБ «Надра» на її користь компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 1759,80 грн. та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільнені в розмірі 2479,05 грн. В судовому засіданні представник ПАТ КБ «Надра» заявлений позов підтримав, просив задовольнити. Проти зустрічного позову заперечував, просив відмовити. Додатково пояснив, що відповідачка двічі погашала частини боргу, а тому вважає, що вона раніше борг визнавала, отже, терміни звернення до суду позивачем не пропущено. Представник [PERSON] проти основного позову заперечував, просив відмовити. Зустрічний позов підтримав, просив задовольнити. Додатково пояснив, що терміни звернення до суду пропущено з вини банку. Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні основного позову та часткове задоволення зустрічних позовних вимог, виходячи з наступного. Встановлено, що наказом №364-п від 04.03.2008 року [PERSON] було прийнято на посаду заступника начальника відділення менеджера залу в відділення №66 філії ПАТ КБ «Надра» [PERSON] Згідно з наказом №402-п від 20.10.2010 року [PERSON] було звільнено із займаної посади за власним бажанням. 31.01.2011 року листом №589/0701 ПАТ КБ «Надра» звернувся до [PERSON] з проханням повернути до філії ПАТ КБ «Надра» [PERSON] помилково нарахованих коштів в розмірі 1963,85 грн. Відповідно до ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми. ПАТ КБ «Надра» не було видано наказу (розпорядження) про погашення заборгованості за неправильно нараховану та сплачену суму заробітної плати. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», роботодавець може звернутися із вимогами про повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок до суду стосовно до правил ч.2 ст. 233 КЗпП протягом одного року з дня виникнення права на відрахування відповідних сум. Таким чином, ПАТ КБ «Надра» мав скористатися правом звернутися до суду протягом року з моменту, коли йому стало відомо про зайво виплачену суму, а саме з жовтня 2008 року по жовтень 2009 року. Крім того, суд оцінює критично твердження представника банку стосовно того, що [PERSON] вносила кошти, погашаючи борг частинами, двічі. Так, з наданої банком довідки про рух коштів на особовому рахунку позивачки вбачається, що кошти, які нібито вносились [PERSON] на рахунок, були зараховані внутрішньобанківськими проводками, безготівковим розрахунком, шляхом зарахування інших безготівкових коштів. Доказів того, що [PERSON] вносила кошти ообисто чи через довірену особу, суду не надано. З таких підстав суд вважає, що у задоволенні первинного позову має бути відмовлено. Відповідно до наказу №402-п від 20.10.2010 року [PERSON] належала до виплати компенсація за невикористану відпустку в кількості 21 календарного дня, що складає 1759,80 грн. це підтверджується розрахунковим листком за жовтень 2010 року, проте при звільненні розрахунку з [PERSON] проведено не було. 02.09.2011 року [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «Надра» з вимогою про виплату їй належної суми, однак розрахунок так і не було проведено. Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. З таких підстав суд задовольняє цю частину позовних вимог. Однак, стосовно неправомірності затримки виплати коштв слід зазначити наступне. [PERSON] помилково вважає, що час, що минув з моменту звернення банку до суду з позовом є неправомірною затримкою. Але представник банку протягом розгляду справи неодноразово підтверджував, та це доведено матеріалами справи, що банк вважав суму 1759,80 гривень врахованою у розрахунках та розрахунки у звязку з цим закрито. Однак, оскільки у задоволенні первинного позову відмовлено, а основну суму згідно цього рішення стягується на користь [PERSON], штрафні нарахування за затримку виплати коштів, фактично, не проведено у звязку з існуванням з цього приводу судового спору. Отже, задовольняти цю частину позовних вимог [PERSON] суд підстав не має.

Outcome: partial