Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-05 00:00:00

У лютому 2011 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми шкоди у звязку з ДТП, зазначивши, що 21 червня 2010 року третя особа [PERSON], керуючи автомобілем [PERSON] 312 Д, власником якого є відповідач [PERSON], порушив правила дорожнього руху, а саме не переконався в безпеці та не поступився дорогою наближаючому по головній дорозі автомобілю та виїхав на проїжджу частину в смт. Кирилівка Акимовського району Запорізької області, де допустив зіткнення з автомобілем ЗИЛ 5301АОпід управлінням водія [PERSON] Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу [PERSON] було спричинено тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя, у звязку з чим остання тривалий час знаходилася на лікуванні. За час лікування позивачем витрачено значний розмір грошових коштів на придбання медичних препаратів, консультації лікарів, транспортування з Запорізької лікарні до Дніпропетровської обласної лікарні ім. Мечникова, проживання родичів, які здійснювали на нею догляд у смт. Акимовка, особливе харчування, перерахунок коштів у фонди лікарень, оренда автомобіля та паливо на поїздки. Крім того, їй завдано моральну шкоду, яку позивач оцінює в 50000 грн. Таким чином, загальна сума шкоди становить 94380,00 грн., яка складається з матеріальної шкоди на придбання медичних препаратів в розмірі 21680 грн., інші зазначені витрати в сумі 22700 грн. та моральна шкода в сумі 50000 грн. За таких обставин, позивач просила суд стягнути з [PERSON] на її користь завдану матеріальну шкоду в сумі 14380 грн. та моральну шкоду в розмірі 50000 грн., а всього 64380,00 грн. Ухвалою суду до участю у справі в якості третьої особи було залучено АТ Українська пожежно-страхова компанія. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, додатково зазначивши, що під час розгляду кримінальної справи вона не заявляла цивільний позов, оскільки пожаліла водія [PERSON] Під час розгляду кримінальної справи вона дійсно отримала від відповідача і третьої особи в рахунок погашення шкоди 30\~000 грн. та від страхової компанії 13362 грн. Разом з тим, нею та її близькими на лікування затрачені кошти, які значно перевищують виплачений розмір шкоди. Крім того, їй спричинено моральну шкоду, яка виразилася в душевних стражданнях, фізичному болю, вона втратила близьку подругу. Оскільки відповідач є власником автомобіля, тому, на думку позивача, він і несе згідно діючого законодавства відповідальність за спричинену шкоду. Відповідач [PERSON] в попередньому судовому засіданні пояснив, що позов не визнає, оскільки всі виплати позивачу виплачені під час розгляду кримінальної справи та страховою компанією. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов не визнав, в судовому засіданні пояснив, що дійсно 21 червня 2010 року, з вини третьої особи [PERSON], який керував за довіреністю автомобілем [PERSON] 312 Д, власником якого є відповідач [PERSON], відбулася дорожньо-транспортна пригода. Під час розгляду кримінальної справи позивач отримав в рахунок відшкодування шкоди 30\~000 грн. та 13362,00 грн. від страхової компанії. Цивільний позов нею при розгляді кримінальної справи не заявлявся. Крім того, в матеріалах даної цивільної справи не міститься належних доказів матеріальних затрат позивача. А відтак, просив в позові відмовити. Третя особа [PERSON] в попередньому судовому засіданні пояснив, що позов не визнає, оскільки все що він міг виплатити, виплачено під час розгляду кримінальної справи. Представник третьої особи АТ Українська пожежно-страхова компанія[PERSON] пояснила, що позивачу виплачено страхове відшкодування в розмірі 13362,00 грн., а відтак свої зобовязання перед позивачем [PERSON] страхова компанія в порядку та розмірах визначених діючим законодавством виконала в повному обсязі. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 червня 2010 року з вини третьої особи [PERSON], який управляв за довіреністю автобусом [PERSON] 312 Д, державний номер [NUMBER], сталося зіткнення з автомобілем ЗИЛ 5301АО, державний номер [NUMBER], під управлінням водія [PERSON] Унаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди позивач [PERSON] отримала тілесні ушкодження, які відповідно до судово-медичної експертизи, проведеної в рамках кримінальної справи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент спричинення. Дані обставини встановлені вироком Акимовського районного суду Запорізької області від 03 листопада 2010 року, яким третю особу [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. У кримінальній справі цивільний позов [PERSON] заявлено не було, разом з тим [PERSON] на відшкодування шкоди їй було сплачено 30\~000 грн., що не заперечують сторони в судовому засіданні. Судом також встановлено, що третьою особою АТ Українська пожежно-страхова компанія на виконання Положення про обовязкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996 року позивачу виплачено 13362,00 грн., дані обставини визнані сторонами і в судовому засіданні. Згідно ч.ч.1,4 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З аналізу зазначеної норми права вбачається, що наявність довіреності, із якої випливає право управління транспортним засобом, також є достатньою для висновку про те, що володільцем цього джерела підвищеної небезпеки є особа, на імя якої видана довіреність, незалежно від того, який договір став підставою видачі довіреності. Заявляючи вимоги щодо стягнення з відповідача завданої матеріальної шкоди, а саме сплати коштів за консультації лікарів, транспортування з Запорізької лікарні до Дніпропетровської обласної лікарні ім. Мечникова, проживання родичів, які здійснювали догляд за позивачем під час знаходження її на лікуванні у смт. Акимовка, особливе харчування, перерахунок коштів у фонди лікарень, оренда автомобіля та паливо на поїздки, позивачем не надано доказів щодо сплати цих коштів у розмірах, зазначених у позовній заяві, а також доказів спричинення такої шкоди відповідачем по справі [PERSON] Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, про що сторонам по справі судом неодноразово розяснювалося. Крім того, позивачем не надано доказів та пояснень того, в рахунок яких її витрат під час розгляду кримінальної справи нею отримано від [PERSON] 30000 грн. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. За змістом роз'яснень, наданих у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як убачається з матеріалів справи, позивач в обґрунтування своїх вимог про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди зазначив, що завдана моральна шкода полягає в душевних, психічних та фізичних стражданнях, завданих їй ушкодженням здоровя, тривалому находженні у лікарнях, порушення повсякденного ритму життя, втраті близької подруги. Оцінивши всі надані суду докази, суд приходить до висновку про те, що позивачка дійсно зазнала душевних страждань, фізичного болю унаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Разом з тим, суд зважує на те, що в ході розгляду справи достовірно встановлено, що третя особа [PERSON], керуючи автомобілем на підставі доручення, порушив правила дорожнього руху і саме з його вини сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій постраждала позивач [PERSON] При таких обставинах, підстав покладення на відповідача [PERSON] обовязку щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди суд немає, оскільки вини останнього в її заподіянні не встановлено. А відтак, з огляду на зазначене, суд не погоджується з твердженням позивача про те, що оскільки відповідач [PERSON] є власником автомобіля, тобто джерела підвищеної небезпеки, то він і має відповідати за заподіяну шкоду. Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Позивач з позовними вимогами до [PERSON] про відшкодування шкоди не зверталася, що не позбавляє її права звернутися з таким позовом у майбутньому. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову [PERSON] у задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed