Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-25 00:00:00

В серпні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що він є власником житлового будинку №91 по вул. Ногіна в м. Вознесенську, зареєстрований та проживає за цією ж адресою. В 1997 році до нього звернувся знайомий з проханням тимчасово прописати відповідача за цією ж адресою без права проживання, оскільки останньому вкрай була необхідна реєстрація в м. Вознесенську на що позивач погодився. Також вказував на те, що [PERSON] є тимчасовим мешканцем, однак фактично за місцем реєстрації з моменту її проведення не проживає, особистих речей цієї особи в будинку немає, витрати по утриманню нерухомого майна не несе та не бажає в добровільному порядку знятися з реєстрації. Оскільки реєстрація відповідача в належному позивачу будинку створює власнику перешкоди в розпорядженні своєю власністю, а тому [PERSON] на підставі ст. 107 ЖК України, ст. 391 ЦК України просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування належним йому житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] свої вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, в силу ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином про час та місце розгляду справи повідомленим, причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, направивши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач та його представник не заперечують проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку №91 по вул. Ногіна в м. Вознесенську Миколаївської області, зареєстрований та проживає за цією ж адресою. В будинку з 02 грудня 1997 року також зареєстрований [PERSON] Проте з довідки квартального комітету №77 м. Вознесенська Миколаївської області від 19 серпня 2010 року вбачається те, що відповідач з 1997 року по теперішній час за місцем реєстрації не проживає, що частково підтверджує доводи позивача. Про факт непроживання на час розгляду справи [PERSON] за цією адресою свідчать також довідки Вознесенського відділення УДППЗ «Укрпошта». Відносини між сторонами повинні регулюватися главою 6 розділу ІІІ Житлового кодексу України (користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду). Проте вказана глава не містить підстав втрати права користування житлом у приватному секторі. Положення ЖК України дають підстави вважати, що норми гл. 2 разділу III цього Кодексу (користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду) можуть застосовуватися до житлових правовідносин в приватному житловому фонді тільки в тих випадках, коли в гл. 6 ЖК є посилання на ці випадки або коли подібні житлові правовідносини не врегульовано нормами гл. 6 і застосування до цих норм гл. 2 не суперечить їх змісту. Тому, суд до вказаних відносин вважає можливим застосувати аналогію закону. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст.ст. 71, 107 ЖК при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сімя, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сімї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття за винятком випадків, коли за ним, як тимчасово відсутньою особою, зберігається жиле приміщення понад строки, встановлені цим Кодексом. В той же час норми ст.ст. 98-99 ЖК України дають підстави вважати, що тимчасові мешканці втрачають право на житло з моменту відповідної вимоги власника житлового приміщення незалежно від строку відсутності цих осіб. Відповідно до вимог ст. ст. 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом не встановлено обставин, що вказують на можливість збереження за відповідачем права на користування житловим приміщенням. Разом з тим, наслідком цих обставин є створення позивачу перешкод у розпорядженні своєю власністю. За такого, враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved