Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-05 00:00:00

04 квітня 2011 року до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від заявника в особі Міської психітаричної лікарні №7 міста Маріуполя надійшла заява про примусову госпіталізацію [PERSON], [INFO]. У зв'язку із наявністю у [PERSON] психічного захворювання та за відсутності добровільної згоди на проходження лікування, заявник просить вирішити питання про примусову госпіталізацію в судовому порядку, оскільки без надання лікування [PERSON] буде становити безпосередню загрозу для себе та оточуючих. У судовому засіданні представник Міської психіатричної лікарні №7 міста Маріуполя доводи заяви підтримав. Пояснив, що [PERSON] Юріїана, [INFO], яка мешкає у [ADDRESS], є інвалідом 2 групи, недієздатною, опікуна не має. Госпітолізована була у психіатричну лікарню 01 квітня 2011 року о 10-00 годині, у зв"язку із погіршенням стану. Сама хвора письмової згоди на лікування у стаціонарі дати не може, так як є недієздатною так як не має опікуна, мати хворої також страждає шизофренією, оформлювати опікунство не бажає. У зв'язку із тим, що внаслідок наявного психічного захворювання [PERSON] свідомої і добровільної згоди на подальше лікування надати не може, просить вирішити питання про надання [PERSON] примусової психіатричної допомоги в умовах стаціонару. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, зацікавленої особи, а також висновок прокурора, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу»особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Матеріалами справи встановлено, що згідно комісійного огляду лікарів від 04 квітня 2011 року, [PERSON] за психічним статусом має формальний контакт, знає, що знаходиться у лікарні, називає себе правильно, за календарним часом не слідкує, на питання відповідає без бажання, нервується в адресу матері, не заперечує, що не виходила з дому та не слідкувала за гігієною близько 6 місяців, скаржиться, що не було ліків, висказується паралогічно, непослідовно, емоційно тупа, до фату госпіталізації відноситься байдуже, розповідає, що останнім часом їй здається, що вона сходить з розуму. У відділенні пасивна, знаходиться у світі своїх переживань, довго знаходиться в одній позі, відвернувшись до стіни, хвора абулічна, безініціативна, не може самостійно задовольнити свої життєві потреби. Комісією лікарів - психіатрів поставлений діагноз - шизофренія параноїдна непреривна. Отже, суд приходить до висновку, що за своїм психічним станом здоров'я [PERSON] потребує госпіталзації, а тому вважає за необхідне надати [PERSON] примусову психіатричну допомогу в умовах стаціонару. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved