Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-09 00:00:00

В січні 2011 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просила визнати за нею право власності на майно: стіл компютерний, вартістю 200 грн., DVD програвач PHILIPS моделі DVD 3011/51, вартістю 150 грн., телевізор TOSHIBA моделі 14CJ1RB з серійним номером 71А08254, вартістю 400 грн. Виключити з акту опису та арешту майна, а також звільнити з-під арешту майно: стіл компютерний, вартістю 200 грн., DVD програвач PHILIPS моделі DVD 3011/51, вартістю 150 грн., телевізор TOSHIBA моделі 14CJ1RB з серійним номером 71А08254, вартістю 400 грн. Свої вимоги мотивувала тим, що накладення арешту на вказане майно є незаконним, оскільки воно належить їй на праві приватної власності, про що вона повідомила державному виконавцю під час складання акту опису й арешту майна. Так, програвач та телевізор були придбані нею за власні кошти на початку 2008 року за обявою, а компютерний стіл їй подарувала подруга [PERSON] Крім того, державним виконавцем не дотримані вимоги п.5.6.6. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції №74/5 від 15.12.1999 року, а саме: в акті опису й арешту майна не вказані відмінні ознаки кожного внесеного в акт предмету. Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26 січня 2011 року в задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити повністю її позов, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом не зазначено, які саме засоби доказування права власності на майно необхідні та відсутні. Апелянт вважає, що суд не мав застосовувати в даному випадку положення ч.2 ст.59 ЦПК України. Підставами набуття апелянтом права власності на спірне майно є право чини, які відповідно до ст.ст. 206, 208 ЦК України правомірно укладені в усній формі. Також і договір дарування предметів особистого дарування та побутового призначення відповідно до положень ст.719 ЦК України може бути укладено усно. Судом неправомірно не прийнято до уваги покази свідків і відповідача та не наведено мотивів такого неприйняття. Також суд не застосував закон, який підлягав застосуванню, зокрема ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України. Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги не заперечувала. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні належні та допустимі докази належності позивачу на праві особистої приватної власності описаного в акті опису й арешту майна від 23.12.2010 року, також суд не знайшов підстав для застосування положень ст.41 Конституції України і ст.321 ЦК України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Проте, з такими висновками суду колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, оскільки вони суперечать обставинам справи. Судом по справі встановлено, що [PERSON] та [PERSON] спільно проживають за адресою [INFO]. Актом опису і арешту майна від 23.12.2010 року, що складений державним виконавцем Центрального відділу ДВС Чернігівського МУЮ [PERSON], описано і накладено арешт на таке майно: стіл компютерний (бежевого кольору) 1500 х 1000 см., вартістю 200 грн., DVD програвач PHILIPS моделі DVD 3011/51, вартістю 150 грн., телевізор TOSHIBA 31, вартістю 400 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] мотивувала вимоги тим, що арештоване майно є її особистою приватною власністю. Придбала вона це майно, зокрема програвач та телевізор у приватних осіб. Стіл компютерний їй подарувала [PERSON] Як вбачається із акту опису і арешту майна від 23.12.2010 р. (а.с.7), позивач [PERSON] пояснювала державному виконавцю, що описане й арештоване майно належить їй на праві власності. Відповідач [PERSON] даний факт підтвердив. Дані обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, проте судом першої інстанції безпідставно не були взяті до уваги показання свідків [PERSON] та [PERSON], відповідно до яких спірне майно дійсно належить на праві особистої приватної власності позивачу [PERSON] Відмовляючи в позові та посилаючись на ст. 59 ч.2 ЦПК України, суд першої інстанції не послався на закон, за яким зазначені [PERSON] позовні вимоги можуть бути підтверджені певними засобами доказування. Натомість, глави 54 та 55 ЦК України не передбачають для таких правочинів (купівля - продаж та дарування) дотримання обовязкової письмової форми. Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч.2 ст.353 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.59 Закону України „Про виконавче провадження, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. З огляду на вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. За позивачем слід визнати право на спірне майно: стіл компютерний (кольору бежевий) 1500х1000 см., вартістю 200 грн., DVD програвач PHILIPS моделі DVD 3011/51, вартістю 150 грн., телевізор TOSHIBA 31, вартістю 400 грн. Зазначене майно слід звільнити з-під арешту. Підстави для виключення цього майна з акту опису та арешту відсутні, оскільки ст.59 Закону України „Про виконавче провадження, що регулює дані правовідносини, такої можливості не передбачає. Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення, через невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи. З відповідачів на користь позивача слід стягнути судові витрати, понесені при подачі позову та апеляційної скарги (а.с.2-3,38-41) по 149,25 грн. з кожного.

Outcome: partial