Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-22 00:00:00

31.08.2010 року позивач звернувся до суду з позовом щодо стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь банку заборгованості. Вказаний позов мотивував тим, що 01.08.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір «Автопакет» № 05/ 2007/434799/131, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 56000 доларів США строком до 20.07.2012 року на умовах сплати відповідачем 11,9% річних, а [PERSON] зобовязався повертати отриманий кредит зі сплатою процентів щомісяця до 18 числа в сумі 171,46 доларів США та всю суму кредитних коштів повернути не пізніше 20.07.2012 року. Крім того, відповідно п. 3.2.1 Договору за належне виконання Позичальником взятих на себе зобовязань, що витікають із договору, безспірно та безвідзивно зобовязалась відповідати перед банком Поручитель по договору - [PERSON] Оскільки відповідач вказані зобовязання за Договором не виконував належним чином, позивач звернувся до Охтирського міськрайонного суду Сумської області з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов рішенням суду від 25.09.2009 року було задоволено та заборгованість в сумі 290697,60 грн. стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] Проте з прийняттям зазначеного рішення дію Договору не припинено, а тому з 25.09.2009 року по 19.08.2010 року згідно умов кредитного договору Відповідачу продовжували нараховуватись відсотки за користування кредитом. Станом на 19.08.2010 року сума заборгованості по відсоткам за користування кредитом становить 232,65 доларів США, що в еквіваленті згідно встановленого курсу НБУ на 19.08.2010 року складає 1835,61 грн. Крім того, відповідно до п.5.1. договору передбачено, що в разі прострочення Відповідачем строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, Відповідач зобов'язаний сплачувати Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення. Станом на 19.08.2010 року пеня за прострочення сплати кредиту становить 79,25 доларів США, що в еквіваленті складає 625,28 грн. П.5.2 Договору передбачено також відповідальність Відповідача за порушення вимог по кредитному Договору у вигляді сплати штрафу, розмір якого станом на 19.08.2010 року становить 5600,00 доларів США - або в еквіваленті 44184,00 грн. З урахуванням вимог, передбачених Договором та нормами чинного законодавства, позивач просив суд стягнути зазначені суми заборгованості за відсотками, пеню та суму штрафу в солідарному порядку з відповідачів. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] проти поданого позову заперечила в повному обсязі. Вважала, що позивач в позовній заяві не зазначив який саме пункт Договору порушив Позивальник [PERSON], чи є це порушення свідомим та таким, яке містить умисел Позичальника на його скоєння. Крім того, не отримавши судового рішення на підтвердження обовязку Позичальника платити штраф, вже просить його стягнути з Поручителя, що суперечить п.3.2.5 Договору. Таким чином, вважала, що позивач необгрунтовано та передчасно вимагає як з Позичальника так і з Поручителя суму штрафу. Крім того, вважала необгрунтованими вимоги позивача і щодо стягнення пені та відсотків, оскільки, на її думку, укладено кредит в гривні, а тому на даний час позичальник сплатив більше ніж повинен був сплатити. Разом з цим, пояснила суду, що з її точки зору, зобовязання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. А, оскільки договором строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Враховуючи те, по згідно рішення суду основний борг за договором було стягнуто 25.09.2009 року - шестимісячний строк звернення ВАТ КБ «Надра» з вимогою до Поручителя минув, тому позивач втратив право вимоги до неї, як до Поручителя. З урахуванням вказаних обставин, просила суд відмовити ВАТ КБ «Надра» у задоволенні їх позову. Разом з цим, відповідачем по справі [PERSON] 22.10.2010 року до суду було подано зустрічну позовну заяву до ВАТ КБ «Надра» про визнання договору «Автопакет» № 05/2007/434799/131 від 01.08.2007 року удаваним правочином. Зустрічний позов [PERSON] мотивувала тим, що, на її думку, ВАТ КБ «Надра» не мав права видавати [PERSON] кредит в іноземній валюті, оскільки не мав індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення такого виду діяльності. Крім того, повідомила, що насправді Договір був удаваним та був вчинений з метою приховати інший правочин, який сторони вчинили в дійсності, а саме: надання [PERSON] кредиту в національній валюті України, про що свідчить наступне: -договір в його теперішньому стані суперечить вимогам чинного законодавства, а саме Декрету КМУ №15-93 від 19.03.1993 року «Про систему валютного регулювання та валютного контролю»; -банк знав про неминучість конвертації позичальником валюти в гривню; -Банк знав про те, що для розрахунку Позичальника з резидентами України були необхідні саме гривні, а не будь-яка інша валюта. За таких обставин [PERSON] вважає, що, видаючи Позичальнику [PERSON] в кредит іноземну валюту, відповідач - ВАТ КБ «Надра» - усвідомлював, що цей акт носить формальний характер, а насправді ця валюта виступає не як засіб платежу, а як еквівалент валюти України, необхідної для використання кредиту за цільовим призначенням. Крім того, зазначила, що фактично [PERSON] на руки кредитні кошти не отримував, оскільки банк перерахував вартість автотранспортного засобу в валюті України - гривні безпосередньо продавцю. Таким чином, валюта, в якій видавався кредит, фактично не вибула з володіння банку та залишилась у нього. Отже, на її думку, надаючи кредит [PERSON] для придбання автотранспортного засобу, Банк усвідомлював, що він бере на себе зобовязання задовольнити його потребу саме в валюті України - гривні, що підтверджується договором купівлі-продажу автомобіля, який укладено в гривні. Враховуючи викладене, вважала, що насправді [PERSON] уклав з банком договір в валюті України, що не суперечить чинному законодавству України, але сторони замаскували його під Договір кредитування в іноземній валюті, що суперечить зазначеному Декрету КМУ, тому є всі підстави визнати такий договір удаваним правочином. Просила суд прийняти відповідне рішення щодо визнання договору удаваним правочином, а також просила визнати договір «Автопакет» укладений між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» таким, що укладений в валюті України в сумі кредиту 282800,00 грн. та кредитної лінії в сумі 19442,50 грн., а всього 302242,50 грн. на умовах, визначених в договорі. В судовому засіданні представник [PERSON] зустрічну позовну заяву підтримав в повному обсязі та суду пояснив, що, на їх думку, Банк, укладаючи з позичальником кредитний договір в іноземній валюті розумів, що той не має відповідного дозволу (індивідуальної ліцензії) на розрахунок іноземною валютою в якості платіжного засобу, що іноземна валюта не може бути використана позивачем за цільовим призначенням, а саме для придбання транспортного засобу згідно п.1.1.2 Договору. Банк , маючи за мету одержання певної користі - отримання відсотків, запропонував позичальнику і уклав з ним кредитний договір, як спосіб приховання дійсного правочину, яким є позика гривні. За таких обставин вважав, що зустрічна позовна заява підлягає задоволенню. Представник відповідача за зустрічним позовом проти задоволення такого позову заперечила в повному обсязі та суду пояснила, що ВАТ КБ «Надра» в 2002 році отримало банківську ліцензію та Дозвіл, відповідно до яких має право здійснювати валютні операції передбачені нормами Закону України «Про банки і банківську діяльність». При цьому, зазначила, що положення Цивільного кодексу України надають право за домовленістю сторін визначати в іноземній валюті грошовий еквівалент зобовязання, а посилання позивача за зустрічним позовом на норми Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є безпідставними, тому дії Банку щодо укладення договору в іноземній валюті відповідають нормам чинного законодавства, тобто є правомірними. Крім того, зазначила, що кредит видавався [PERSON] на підставі складеної ним власноруч анкети-заяви, в якій він просив банк видати йому кошти в сумі 56000 доларів США. Кошти в зазначеній сумі та у вибраній ним валюті було видано Позичальнику, що підтверджується квитанцією. В подальшому згідно заяви на переказ готівки [PERSON] вніс готівкою на рахунок банку грошові кошти в сумі 282800,00 грн. для подальшого перерахування їх за автомобіль по договору «Автопакет». Таким чином, вважала, що банком виконані всі зобовязання, визначені договором «Автопакет». Позовну вимогу позивача [PERSON] про те, що даний договір є удаваним, вважала необгрунтованою, оскільки, позивачем не було доведено факт наявності розбіжності між волею [PERSON] на отримання кредиту в іноземній валюті та її зовнішнім виявом, оскільки його заява на видачу кредиту містить підтвердження волі [PERSON] на отримання кредиту саме в іноземній валюті. Крім того, на її думку, валюта кредиту не змінює в будь-якому випадку форму правочину та не створює інших цивільно-правових наслідків, ніж ті, які встановлюються кредитним договором. Також зазначила, що позивач, навіть, не вказала який інший правочин приховувався з допомогою укладеного договору. За таких обставин вважала, що вимоги [PERSON] є необгрунтованими, тому просила суд відмовити в їх задоволенні. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що первісний позов необхідно задовольнити, проте в задоволення зустрічного позову - відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30.07.2007 року [PERSON] звернувся до ВАТ КБ «Надра» з .Анкетою - заявою на отримання кредиту на купівлю автомобіля за програмою «Автопакет» , в якій зазначив, що бажає взяти кредит на купівлю автомобіля в сумі 56000 доларів США на умовах, передбачених договором «Автопакет», з якими його ознайомлено (а.с 88). Цього ж дня, [PERSON] подала ВАТ КБ «Надра» анкету поручителя, якою надала свою згоду виступити поручителем [PERSON] по договору, який він має намір укласти та зазначила, що з умовами кредитування Позичальника [PERSON] ознайомлена (а.с.90). В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами те, що 01.08.2007 року між ЗАТ КБ «Надра» та Громадянином України [PERSON], а також громадянкою України [PERSON] було укладено договір «Автопакет» № 05/2007/414799/131 (а.с. 6-12). Відповідно до умов зазначеного договору Банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 56000 доларів США на придбання автотранспортного засобу строком до 20 липня 2012 року, відкриває кредитну лінію на витрати страхувальника (Позичальника) по страховим платежам відповідно до умов Договору та розраховує відсотки за користування кредитом на підставі відсоткової ставки у розмірі 11,9% річних (розділ 1 Договору). Згідно п. 4.3.2.,4.3.3 та 4.3.4 Позичальник зобовязаний суворо дотримуватись положень цього договору, сплачувати необхідні платежі в розмірі та порядку, визначеному Договором та у випадку порушення виконання зобовязань за цим договором, сплатити Банку штрафні санкції, визначені в Договорі. При цьому, з метою забезпечення виконання Позичальником зобовязань, Договір забезпечений порукою та п.3.2.2. Договору встановлено, що поручитель відповідає перед Банком у тому ж обємі, що і Позичальник. Крім того, встановлено, що Позичальник і Поручитель відповідають перед Банком як солідарні боржники. Як вбачається з матеріалів справи, ВАТ КБ «Надра» виконав перед Позичальником зобовязання, передбачені Договором: видав готівку [PERSON] через касу банку в сумі 56000,000 доларів США (а.с.91). В той же час, Відповідач [PERSON] свої зобовязання перед банком не виконував та в результаті загальну суму заборгованості по кредиту та процентами за користування кредитом, заборгованість по кредитній лінії та відсоткам по кредитній лінії, а також пеню за несвоєчасне виконання зобовязань по договору та по кредитній лінії в розмірі 290697,60 грн. 25.09.2009 року було стягнуто з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку, що підтверджується відповідними повідомленнями позивача та виконавчими листами, доданими до позову (а.с. 13-16). На даний час заборгованість відповідачами не сплачена та договір не припинено. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом про визнання укладеного договору удаваним правочином та визнання договору таким, що вчинений у валюті України - гривні, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Як вбачається з вищевикладених обставин та матеріалів справи, [PERSON] бажав отримати кредит в іноземній валюті для придбання автотранспортного засобу, про що подав відповідну заяву, перед укладенням договору був ознайомлений з умовами саме цього виду і договору - «Автопакет», про що також зазначив в поданій анкеті-заяві. Крім того, укладений договір та дії сторін даного договору вказують на те, що вони очікували саме тих наслідків, на які спрямований укладений ними договір: зі сторони банку - надання кредиту в іноземній валюті в сумі, яку забажав отримати Позичальник, а зі сторони Позичальника - отримання суми в розмірах та валюті вказаній в анкеті-заяві. При цьому, суд не бере до уваги доводи позивача за зустрічним позовом - [PERSON] про те , що ВАТ КБ «Надра» не мав права на укладення договору в іноземній валюті, мотивуючи це наступним. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет КМУ). Статтею 1054 ЦКУ передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету. Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за № 730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких: -неторговельні операції з валютними цінностями; -операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами; -ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; -залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; -залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; -інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України. З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Щодо вимог підпункту "в" п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 р. № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операційІ уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками і кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ є наявність у банку і генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. В даному випадку наявність у Відкритого акціонерного товариства Комерційного банку «Надра» Банківської ліцензії №21 від 23.08.2002 року та Дозволу Національного банку України № 221-2 від 04.11. 2005 року дає підстави стверджувати, що здійснення цим банком кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України. Таким чином, позивач не вказала який саме інший правочин приховувався з допомогою укладеного правочину, сама валюта кредиту не змінює форму укладеного правочину та не створює інших цивільно-правових наслідків, ніж ті, які було встановлено кредитним договором, укладення кредитного договору в іноземній валюті не суперечить вимогам чинного законодавства, тому в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ВАТ КБ «Надра» необхідно відмовити. В той же час, суд вважає, що позовні вимоги ВАТ КБ «Надра» до [PERSON], Акименко .ТО. про стягнення заборгованості підлягають задоволенню, виходячи з такого. Згідно ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. А відповідно до ст.653 ЦК України зобовязання сторін припиняються у разі розірвання договору. Відповідно до Заключних положень Договору «Автопакет» № 05/2007/414799/131, укладеного 01.08.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON], а також [PERSON] даний договір діє до повного виконання зобовязань. Судом встановлено, що договір не було розірвано сторонами. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25.09.2009 року з відповідачів було стягнуто суму заборгованості за даним кредитним договором, про шо зазначалось вище, але звернення банку в 2009 році до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору не означало односторонньої відмови ВАТ КБ «Надра» від договору, а стало наслідком невиконання [PERSON] своїх договірних зобов'язань, тобто є способом цивільно-правової відповідальності боржника. Дострокове присудження до виконання основного зобов'язання в натурі не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішення суду і не виключає стягнення процентів, пені і збитків та інших штрафних санкцій, передбачених договором, до дня фактичного задоволення повного розрахунку). Як зазначалось, ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином (а не в силу ухвалення рішення суду). Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Як зазначалось вище, п. 1.3.1 договору «Автопакет» № 05/2007/414799/131, укладеного 01.08.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON], а також [PERSON], встановлено , що за користування кредитом Позичальник повинен сплачувати відсотки на підставі відсоткової ставки у розмірі 11,9% річних. З розрахунку, проведеного позивачем вбачається, що за період з 02.12.2009 року по 18.08.2009 року Банком було проведено нарахування відсотків на умовах передбачених договором, та загальна сума нарахованих відсотків склала 3288,98 доларів США. Крім того, з даного розрахунку вбачається, що Позичальником 18.08.2010 року було сплачено процентів за користування кредитом на загальну суму 3056,33 доларів США. Таким чином, станом на 19.08.2010 року сума заборгованості по відсоткам за користування кредитом складала 232,65 доларів США, що в еквіваленті згідно встановленого курсу НБУ на 19.08.2010 року складає 1835,61 грн. Відповідно до п.5.5.1 Договору Позичальник у разі прострочення строку сплати платежів по погашенню кредиту сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення. Згідно довідки-розрахунку позивача сума нарахованої пені, що підлягає сплаті, станом на 19.08.2010 року становить 79,25 доларів, що в еквіваленті згідно встановленого курсу НБУ на 19.08.2010 року складає 625,28 грн. Крім того, п.5.2 Договору передбачена сплата Позичальником штрафу у розмірі 10% від суми кредиту, в разі порушення Позичальником вимог Договору. 10% від суми кредиту дорівнює 5600 доларів США, що в еквіваленті згідно встановленого курсу НБУ на 19.08.2010 року складає 44184 грн. При цьому, суд бере до уваги те, що еквівалент гривні за курсом НБУ станом на день винесення рішення становить: 1 долар США = 7,96 грн., але, в той же час позивач в судовому засіданні наполягав саме на зазначених сумах стягнення у гривнях, по курсу 7,89 грн. за 1 долар, а суд при вирішенні справи не має права виходити за межі заявлених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що зазначені суми відсотків за користування кредитом (232,65 доларів США, що в еквіваленті складає 1835,61 грн.), пені (79,25 доларів, що в еквіваленті складає 625,28 грн.) та штрафу (5600 доларів США, що в еквіваленті складає 44184 грн.) підлягають стягненню з відповідачів в солідарному порядку. Суд не бере до уваги твердження відповідача [PERSON] про те, що позивач пропустив строк предявлення вимоги до неї - як поручителя, оскільки, на думку суду, дію договору не припинено, заборгованість по договору, що стягнута за рішенням суду в солідарному порядку з позичальника та Поручителя , є невиконаною на день розгляду даної справи в суді, та згідно умов договору Поручитель відповідає перед банком в тому ж обємі, що і Позичальник. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved