Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення зі [PERSON] заподіяної йому матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог пояснив, що внаслідок безпідставного звернення [PERSON] до суду він поніс витрати по укладенню угоди з адвокатом, проїздом до м.Рівне, сплаті ІТЗ і т.ін. Крім того, йому заподіяно моральну шкоду, оскільки під час судового розгляду він не зміг виїхати до Російської Федерації на заробітки. Просив стягнути з відповідача в його користь 1115 грн. матеріальної та 4000 грн. моральної шкоди. Відповідач [PERSON] проти позову заперечила, пояснила, що будь-якої шкоди вона позивачу не заподіяла, звернулась до суду для відшкодування витрат на утримання житла, і вважає свої дії правомірними. У звязку з викладеним просила у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у відповідності до ст.1166 ЦК України матеріальна шкода, заподіяна неправомірними діями фізичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Як вбачається зі ст.60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, як це вбачається з ч.2 ст.59 ЦПК України. Разом з тим, позивач [PERSON] не надав суду належних та допустимих доказів вчинення [PERSON] винних протиправних дій, якими позивачу заподіяно матеріальну та моральну шкоду. Так, з пояснень позивача вбачається, що внаслідок розгляду Володимирецьким районним судом Рівненської області та Апеляційним судом Рівненської області цивільної справи за позовом [PERSON] він поніс витрати, які полягають у оплаті праці адвоката на суму 800 грн., вартості проїзду до м.Рівне 100 грн., оплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи в сумі 240 грн., в т.ч. 120 грн. у Володимирецькому районному суді та 120 грн. в апеляційному суді, 15 грн. за розшук вкладу у відділенні Ощадного банку, а всього 1155 грн. В той же час, у відповідності до змісту ст.79 ЦПК України, вказані витрати не є шкодою, а можуть бути віднесені до судових витрат. Як вбачається з ч.5 ст.88 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Враховуючи, що рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 25 травня 2010 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] було скасовано апеляційним судом Рівненської області із постановленням 04 серпня 2010 року нового рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] було відмовлено, розподіл судових витрат відноситься до компетенції апеляційного суду, який постановив нове рішення. З огляду на це, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] про стягнення зі [PERSON] матеріальної шкоди слід відмовити, оскільки позивач не довів факту заподіяння йому матеріальної шкоди. З приводу стягнення моральної шкоди суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається зі ст..1167 Цивільного Кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. У відповідності до пп.3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами та доповненнями, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Проаналізувавши матеріали справи та пояснення сторін, суд приходить до висновку, що підстав для стягнення моральної шкоди з відповідача [PERSON] немає, оскільки позивачем не надано доказів вчинення нею будь-яких протиправних дій. Так, позивач пояснив, що моральної шкоди йому заподіяно внаслідок звернення [PERSON] до суду з позовом, що призвело до розгляду цивільної справи судом 1-ої інстанції та апеляційним судом. В той же час звернення до суду із позовом не є протиправним, оскільки у відповідності до ст.55 Конституції України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Таким чином, звернувшись до суду з позовом, [PERSON] реалізувала своє конституційне право на судовий захист. З огляду на це, її поведінка протиправною не являється, і могла заподіяти моральної шкоди позивачеві. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] діяла в межах своїх конституційних прав, у звязку з чим її дії не є протиправними та винними, і підстав для стягнення зі [PERSON] моральної шкоди суд не вбачає. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed