Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, зазначивши, що 20 листопада 2002 року відповідач [PERSON] отримав від нього грошові кошти в сумі 25000 гривень, про що надав відповідну розписку. Повернути гроші відповідач зобовязався в повному розмірі, проте отримані кошти на вимогу позивача від 15 жовтня 2010 року не повернув. В звязку з цим позивач з даним позовом звернувся до суду та просив стягнути з відповідача борг в сумі 25000 гривень, 3000 гривень збитків та понесені судові витрати по розгляду справи. Відповідач будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи через оголошення в пресі в судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутності не надав. Суд за згодою представника позивача ухвалив про заочний розгляд справи. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, пояснивши, що [PERSON] 20 листопада 2002 року надав відповідачу [PERSON] кошти 25000 гривень, про що останній видав розписку про отримання коштів. В розписці строк повернення боргу не був обумовлений, а тому [PERSON] 15 жовтня 2010 року направив відповідачу вимогу про повернення коштів, яка залишилась без задоволення. Просив стягнути з відповідача кошти в сумі 25000 гривень, збитки, понесені позивачем в сумі 3000 гривень та судові витрати. Суд, розглянувши справу, вважає, що позов слід задоволити. В судовому засіданні встановлено, що 20 листопада 2002 року відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] 25000 гривень, які зобовязався повернути в повному обсязі, що підтверджено розпискою (а.с. 24), тобто між сторонами був укладений договір позики, відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України. Частиною першою ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, або вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 530, ч.ч. 1, 2 ст. 1049 ЦК України позичальник, якщо договором не встановлено строк виконання боржником зобовязання (повернення позики), або визначений моментом предявлення вимоги, має право вимагати його виконання у будь-який час. Позивач 13 жовтня 2010 року направив відповідачу [PERSON] вимогу про повернення отриманих коштів в сумі 25000 гривень (а.с. 7), яка відповідачем залишена без задоволення. Отже, на підставі наведеного з відповідача слід стягнути на користь позивача отримані кошти за договором позики в сумі 25000 гривень. За для захисту своїх прав позивачем був укладений договір на ведення справи в суді (а.с. 10), за яким він сплатив 3000 гривень, що підтверджено товарним чеком (а.с. 11), а тому на підставі ст. 22 ч. 2 ЦК України з відповідача на користь позивача слід стягнути збитки, які він зазнав для відновлення порушеного права (реальні збитки). На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по оплаті державного мита в сумі 280 гривень (а.с. 15), кошти по оплаті інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 120 гривень (а.с.16) та 120 гривень витрат, повязаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача (а.с. 33, 34). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved