Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги наступними обставинами. Позивач є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач є його старшим сином. Позивач є людиною похилого віку та хворим, є інвалідом, який потребує матеріальної допомоги та піклування. Після смерті молодшого сина наприкінці 2005 року, у позивача різко погіршився стан здоров»я, а тому на пропозицію відповідача він погодився укласти договір довічного утримання, для чого позивач з відповідачем у березні 2007 року були у нотаріуса. Проте, ніякої допомоги від сина позивач не дочекався, натомість узнав, що у нотаріуса він уклав не договір довічного утримання, як він думав, а договір дарування. Нотаріус йому не роз»яснила зміст правочину, який він вчинив, та, оскільки відповідач не надає йому ніякої допомоги, просить суд визнати недійсним договір дарування квартири, скасувати державну реєстрацію права власності відповідача на спірну квартиру та визнати за позивачем право власності на цю квартиру. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав доводи позову та, посилаючися на ті самі підстави, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі, суду пояснив, що саме договір дарування квартири був укладений між сторонами у справі, про що свідчить текст договору, складений нотаріусом, а тому просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Третя особа надала суду письмові пояснення, у яких заперечувала прихованість або удаваність договору дарування, просила суд розглянути справу у її відсутність. Вислухавши учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Судом встановлено на підставі договору дарування квартири (а.с.40), що при вчиненні цього договору була зазначена лише загальна відповідальність сторін згідно з чинним законодавством, зазначена лише загальна фраза про ознайомлення сторін нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин, без посилання на будь-які норми законодавства, а тому суд вважає, що позивач міг при укладенні договору дарування вважати, що він укладає договір довічного утримання, тобто волевиявлення позивача не відповідало його внутрішній волі у момент вчинення договору дарування квартири, а тому договір дарування квартири має бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Оскільки набуття права власності на нерухоме майно пов»язане з його державною реєстрацією, суд вважає за необхідне також скасувати державну реєстрацію права відповідача на спірну квартиру.

Outcome: approved