Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-05 00:00:00

В квітні 2011 року позивачка звернулася в суд з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона їй на праві спільної сумісної власності належить будинок [ADDRESS]. У вказаному будинку залишився зареєстрованим її колишній чоловік [PERSON], який відмовляється виписатися з будинку добровільно. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням [ADDRESS] та зняти його з реєстрації за вказаною адресою. В судовому засіданні позивачка свій позов підтримала і викладене підтвердила. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що він дійсно розлучений з позивачкою, але в звязку з тим, що між ним і позивачкою постійно виникають конфліктні ситуації, він лише періодично за її відсутності проживає в цьому будинку, який належить відповідачці і їх спільному синові. ВГІРФО Бородянського РВ ГУ МВС України в Київській області свого представника до суду не направив, надіслав заяву про можливість розгляду справи за відсутності їх представника. Вислухавши показання позивачки і відповідача, допитаних як свідків під присягою, показання свідка [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов необхідно залишити без задоволення. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло №460 від 21 вересня 1994 року, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної приватної власності [PERSON] і [PERSON]. З копії свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що шлюб між [PERSON] і [PERSON] (після розірвання шлюбу [PERSON]) [PERSON] розвірвано 15 серпня 1997 року. З копії будинкової книги на квартиру [ADDRESS] вбачається, що у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON] і [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні засвідчив, що позивачка і відповідач по справі то його батьки, які постійно сваряться і батько періодично проживає вдома - в квартирі [ADDRESS] за відсутності позивачки. Особисто він, як співвласник квартири, не заперечує проти проживання відповідача в цій квартирі. Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати дарувати, заповідати, здавати в оренду. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно п.1, п.2, п.3 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї. Оцінюючи досліджені докази, суд вважає, що оскільки відповідач [PERSON] є членом сімї [PERSON], який не заперечує проти проживання відповідача в цій квартирі, і відповідач не припинив користуватися цим житлом, то підстав для визнання його таким, що втратив право користування зазначеною квартирою немає.

Outcome: dismissed