Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» в особі філії у м. Чернівці про визнання недійсним кредитного договору. У позові посилається на те, що між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк» та ним 06.05.2008 року укладено кредитний договір , згідно якого позивач отримав кредит в розмірі 49\~800 доларів США із відсотковою ставкою 12, 5 % річних , щомісячним погашенням рівними частинами та кінцевим терміном погашенні кредиту 05.10.2020 року. У забезпечення виконання зобовязань між ними укладено договір іпотеки квартири № 31 , вул. Боярко, 6 в . Чернівці. Договір кредиту вважає недійсним через відсутність у банка індивідуальної ліцензії Національного банку України, яка б дозволяла позичальнику використовувати іноземну валюту як засіб платежу при виконанні своїх зобовязань за кредитним договором. Недійсність договору кредиту маж наслідком недійсність договору іпотеки. Вказує, що згідно договору кредиту, погашення кредиту здійснюються у валюті кредиту. У позові вказує, що індивідуальні ліцензії мають цільовий характер і надаються на вчинення разової валютної операції. Посилається на те, що чинним на момент укладення договору кредиту законодавством України не було передбачено, що безпосередньо банківська ліцензія, дозвіл та додаток дозволу Національного банку України надають право громадянам України здійснювати валютні операції, зокрема, виконувати грошові зобовязання за кредитним договором в іноземній валюті. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними», правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу, згідно ст. 227 ЦК України, є оспорюваним. Вимоги про визнання такого правочину недійсним можуть заявлятися як сторонами правочину, так і будь-якою заінтересованою особою в разі, якщо таким правочином порушено її права чи законні інтереси, а також органами державної влади, які відповідно до закону здійснюють контроль за видом діяльності, яка потребує ліцензування. Виходячи із наведеного, даний кредитний договір є недійсним. Згідно ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобовязання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення. на підставі викладеного, просив визнати недійсним договір кредиту від 06.05.2008 року та договір іпотеки від 06.05.2008 року та виключити з державного реєстру іпотек запис про державну реєстрацію договору іпотеки № 71108z18 від 06.05.2008 року та виключити із єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна за договором іпотеки. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні позовній заяві, просив задовольнити позов повністю. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала повністю, просила суд відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. Пояснила, що при укладенні договору із позивачем було узгоджено умови договору, строк, розмір, валюта кредиту. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Вказує, що Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» не заборонено надання кредиту в іноземній валюті. Окрім того, згідно п. 2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензійна виконання окремих операцій, затверджене Постановою Правління НБУ від 1.07.2001 року, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. Окрім того, пояснила, що ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу та здійснення операцій з валютним цінностями має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. На підставі викладеного, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, повно та всебічно зясувавши обставини справи, вважає, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно укладеного та в установленому порядку підписаного договору кредиту від 06.05.2008 року позивачу надано гроші в сумі 49\~800 доларів США (а.с.9-12). Як вбачається із договору іпотеки, в забезпечення виконання зобовязання, відповідачу передано в іпотеку квартиру № 31, по вул. Боярка, 6 в м. Чернівці (а.с.17). Судом встановлено, що ПАТР «Державний експортно-імпортний банк України» має право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1, п. 5-11 ч.2 ст. 47 Закон України «Про банки і банківську діяльність», на підставі банківської ліцензії № 2, завіреної Національним Банком України (а.с.44) На підставі дозволу № 2-3, ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», має право здійснення операцій, визначених п. 1-4 ч. 2, ч. 4 ст. 4 Закону України «Про банки і банківську діяльність». (а.с. 45) Згідно додатку до дозволу № 2-3 від 27.05.2009 року, ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» має право здійснювати операції з валютним цінностями. (а.с. 46 ) Отже, виходячи із вищенаведеного, при укладанні договору кредиту із [PERSON], ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» керувався Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого Постановою Правління НБУ від 17.0.2001 року. Судом встановлено. що відповідач має право на здійснення операцій з валютними цінностями, що підтверджено дослідженими в судовому засіданні банківською ліцензією, дозволом, додатком до дозволу. Ці обставини знайшли підтвердження дослідженими доказами. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог закону. Згідно ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Згідно п.2.3 Постанови «Про затвердження Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій», за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. На підставі викладеного та матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані, кредитний договір укладений у визначеному законом порядку та не може бути визнаним недійсним, тому позов та підлягає задоволенню в повному обємі.

Outcome: dismissed