Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому просить встановити порядок користування квартирою № 62 по вул. Набережна, 12 в м. Вишгород, виділивши їй та її сину в користування кімнату 2, площею 16,0 кв.м., а кімнату 1, площею 12,0 кв.м. виділити в користування її матері - відповідачці, а коридор, ванну кімнату, туалет, кухню - залишити в загальному користуванні. Крім того, просить зобовязати [PERSON] Вишгородської міської ради укласти з нею окремий договір найму житлового приміщення - кімнати 2, площею 16,0 кв.м., у вказаній квартирі. Під час судового розгляду, відповідачка надала зустрічну позовну заяву в якій просить в основному позові відмовити та виселити дочку - відповідачку та онука з квартири [ADDRESS] за неможливістю спільного проживання з ними без надання іншого житлового приміщення. У судовому засіданні позивачка свій позов підтримала і просила його задовольнити в повному обсязі, а проти зустрічного позову заперечувала, вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що вона весь час проживала в більшій кімнаті, а в меншій проживала дочка з її сином, які постійно вчиняють сварки та здійснюють відносно неї фізичне і психологічне насильство, а тому просить відмовити позивачці у задоволенні позову. Свою зустрічну позовну заяву вона підтримала та просила її задовольнити. Адвокат відповідачки проти основного позову заперечував, в його задоволенні просив відмовити. Зустрічну позовну заяву він підтримав та просив її задовольнити. Представник відповідача [PERSON] Вишгородської міської ради та представник третьої особи органу опіки та піклування Виконавчого комітету Вишгородської міської ради у судове засідання не зявились, про день і час слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення позивачки, відповідачки та її адвоката, заслухавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що основний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного - слід відмовити. Судом встановлено, що позивачка, разом зі своїм сином та відповідачкою зареєстровані та проживають у 2-х кімнатній квартирі № 62 по вул. Набережна. 12 в м. Вишгород Київської області на підставі ордеру Виконавчого комітету Вишгородської районної ради народних депутатів Київської області № 0238 від 03.03.1983 року, копія якого міститься в матеріалах справи. Всі зазначені мешканці мають право на проживання у спірній квартирі і ніхто не позбавив їх такого права. Вказана квартира не приватизована, належить територіальній громаді м. Вишгород та знаходиться на балансі [PERSON] Вишгородської міської ради, а [PERSON] є наймачем квартири, тому на неї відкрито особовий рахунок, що підтверджується копіями довідок [PERSON] в матеріалах справи. Під час судового засідання було встановлено, що позивачка зі своїм сином та відповідачка проживають в окремих кімнатах та не можуть самостійно дійти згоди щодо проживання в даних помешканнях. Згідно плану схеми, який міститься в матеріалах справи, площа кімнат у квартирі становить: кімната 1 - 12,0 кв.м. з лоджією та кімната 2 - 16,0 кв.м. Кімнати не прохідні, з окремим виходом з коридору, а тому можуть бути розділені між сторонами. У судовому засіданні так і не було встановлено хто проживав в кімнаті 1 та 2, але беручи до уваги, що позивачка проживає в одній кімнаті зі своїм сином, то згідно ст. 48 Житлового кодексу України, їй необхідно виділити кімнату 2, площею 16,0 кв.м., а відповідачці виділити кімнату 1, площею 12,0 кв.м., оскільки вона проживає сама. Відповідно до ст. 104 Житлового кодексу України, члени сімї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сімї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст. 63 цього кодексу. У разі відмовлення членів сімї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору, спір може бути вирішено в судовому порядку. Таким чином, суд вважає, що необхідно зобовязати [PERSON] Вишгородської міської ради укласти з [PERSON] окремий договір найму житлового приміщення - кімнати 2, площею 16,0 кв.м., у квартирі [ADDRESS]. Щодо зустрічної позовної заяви, то суд вважає недоведеним відповідачкою за основним позовом підстав виселення дочки та її сина зі спірної квартири. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень, крім випадків звільнення від доказування. У ст. 58 ЦПК України, вказано, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Однак, у судовому засіданні доводи позивачки, за зустрічною позовною заявою, висловлені за для задоволення заявлених нею позовних вимог не знайшли свого підтвердження, зокрема, нею не було надано жодного доказу того, що відповідачі, за зустрічною позовною заявою, застосовували до неї фізичне насильство та моральний тиск. Крім того, суд не бере до уваги пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], які не є сусідками позивачки та відповідачки, вони не засвідчили факти сварок та побиття [PERSON], оскільки особисто такого не бачили, їм було відомо про це лише зі слів відповідачки. Відповідно до ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 116 Житлового кодексу України, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, позивачкою, за зустрічною позовною заявою, не було доведено суду систематичних порушень правил співжиття з боку відповідачки, які роблять неможливим для інших проживання з нею в одній квартирі, а тому суд вважає, що в задоволенні зустрічної позовної заяви необхідно відмовити. На підставі ст.ст. 48, 104, 116 ЖКУ,

Outcome: approved