Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради та [PERSON], де третя особа - Земельне управління Дніпропетровської міської ради про скасування рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ум. Дніпропетровську ради та про зобовязання Дніпропетровської міської ради прийняти рішення про передачу у власність земельної ділянки, та ухвалою від 12.01.2009 р. вимога позову за заявою про залишення без розгляду у частині зобовязання Дніпропетровської міської ради прийняти рішення про передачу у власність земельної ділянки була залишена без розгляду, та 02.06.2009 р. позивач уточнив вимоги, надавши до суду відповідну заяву, в якій, визначившись із колом осіб, які відповідатимуть за його матеріально-правовою вимогою (а.с. 46), просив суд скасувати п. 2 рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради від 23.07.1999 р. №306/11 «Про оформлення права власності на сіни та веранду по вул. Крюкова, 21», в обґрунтування позову посилаючись на те, що рішення про визнання права користування земельною ділянкою домоволодіння №21 по вул. Крюкова та площею 573 м? було прийнято виконкомом, тоді як виконком, виходячи із повноважень (ст. 41 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні»), не мав права вирішувати таке питання, через що, на переконання позивача, п. 2 рішення виконкому АНД районної у м. Дніпропетровську ради від 23.07.1999 р. №306/11 «Про оформлення права власності на сіни та веранду по вул. Крюкова, 21»є таким, що прийнятий з порушенням ст.10 Земельного Кодексу України 1990 р., ст.ст. 33,41, 52 ЗУ «Про місцеве самоврядування», через що є незаконними та у звязку з чим підлягає скасуванню. У судовому засіданні представники позивача підтримали вимоги позову, надали пояснення, аналогічні викладеному в позові, просили суд повністю позов задовольнити; представник третьої особи [PERSON] просив суд відмовити в задоволенні позову, зазначаючи про безпідставність вимог позову. Відповідач у судове засідання, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, не зявився, причини неявки суду не повідомив, не зважаючи на вимоги суду про витребування доказів, не надав матеріалів, на підставі яких було виконкомом 23.07.1999 р. винесено рішення №306/11, представник іншої третьої особи Земельного Управління Дніпропетровської міської ради у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, у звязку з чим справу було вирішено на підставі наявних у ній доказів. Заслухав пояснення представників та дослідивши докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради №306/11 від 23.07.1999 р. «Про оформлення права власності на сіни та веранду по вул. Крюка, 21»було вирішено оформити право власності на сіни а'-1 (кухня 1-5, санвузол 1-6), веранду а''-1 (1-7) по вул. Крюкова, 21 гр. [PERSON] та [PERSON], визнати право користування земельною ділянкою домоволодіння №21 по вул. Крюкова площею 573 м?, правові документи на земельну ділянку оформити в Управлінні земельних ресурсів. Як було встановлено судом, про існування даного рішення позивачеві за цим позовом стало відомо у 2008 році за судового розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] про визнання права користування земельною ділянкою, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, провадження у якій ухвалою суду було зупинено до вирішення даної справи. Згідно зі змістом ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Земельного Кодексу (у редакції, яка діяла на час прийняття рішення) до відання міських Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу; разом з тим, згідно зі ст. 41 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні»(у редакції, яка діяла на час прийняття зазначеного вище рішення) районні у містах ради (у разі їх створення) та їх виконавчі органи відповідно до Конституції та законів України здійснюють управління рухомим і нерухомим майном та іншими об'єктами, що належать до комунальної власності територіальних громад районів у містах, формують, затверджують, виконують відповідні бюджети та контролюють їх виконання, а також здійснюють інші повноваження, передбачені цим Законом, в обсягах і межах, що визначаються міськими радами. Обсяг і межі повноважень районних у містах рад та їх виконавчих органів визначаються відповідними міськими радами за узгодженням з районними у містах радами з урахуванням загальноміських інтересів та колективних потреб територіальних громад районів у містах (ч. 3 зазначеної вище правової норми); визначений міськими радами обсяг повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів не може змінюватися міською радою без згоди відповідної районної у місті ради протягом даного скликання (ч. 4 ст. 41 ЗУ«Про місцеве самоврядування в Україні»(у редакції, яка діяла на час прийняття рішення). Відтак, п. 2 рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради №306/11 від 23.07.1999 р. «Про оформлення права власності на сіни та веранду по вул. Крюка, 21», про скасування якого й заявлено відповідну вимогу у позові, є таким, що прийнятий виконкомом АНД районної ради поза межами повноважень, визначених Конституцією та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні»(ст.ст. 33,41,52 цього закону), оскільки саме до повноважень міської Ради народних депутатів належить вирішення питання щодо передачі земельних ділянок у власність, надання їх у користування, через що доводи позивача, на переконання суду, є слушними та позов підлягає задоволенню. Вирішуючи в обовязковому порядку на виконання ч. 4 ст. 163 КАС України питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ст. 94 КАС України, зокрема, ч.1 даної статті, відповідно до якої якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа), тому для суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат вбачаються підстави для присудження до стягнення з місцевого бюджету Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська на користь позивача здійснених останньою та документально підтверджених судових витрат.

Outcome: approved