Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-23 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON], посилаючись на те, що відповідно до погосподарських книг [PERSON] сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки та довідок [PERSON] сільської ради житловий будинок № 40 по вулиці Гагаріна в селі Журавлиха Ставищенського району Київської області відносився до майна колгоспного двору. На час припинення колгоспного двору 15 квітня 1991 року в ньому проживали та не втратили частку в його майні [PERSON] (її мати) - голова двору та вона (позивачка), які згідно діючих на той час ст. ст. 120,123 ЦК УРСР (1963 р.) та Закону України "Про власність" набули право власності на вказаний будинок, як на майно колгоспного двору в рівних частках, кожен на 1/2 його частину. 12 травня 2010 року померла [PERSON]. Остання за життя склала заповіт, яким заповіла все своє майно їй (позивачці). Спадщину за заповітом після смерті матері прийняла вона, оскільки постійно проживала разом із спадкодавицею на момент її смерті. Крім неї спадкоємцями першої черги після смерті матері є її брати [PERSON] та [PERSON]. Вважає, що [PERSON] за життя набула право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку як на частку в майні колгоспного двору, а тому право власності на 1/2 частину житлового будинку № 40 по вулиці Гагаріна в селі Журавлиха, в цілому увійшло до складу спадщини, яка відкрилася 12 травня 2010 року внаслідок смерті останньої. [PERSON] сільська рада свідоцтва про право власності на ім'я померлої не видавала, що позбавляє її можливості оформити свої спадкові права в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі. Вартість будинку відповідно до технічного паспорта становить 50279 гривень, загальна площа - 60 кв. метри, житлова -36 кв. метри, земельна ділянка, де розташований вказаний житловий будинок, не приватизована. Позивачка просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку, як за членом колгоспного двору та право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] на 1/2 частину вказаного житлового будинку. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав позовні вимоги, підтвердив обставини, на які посилається в позовній заяві позивачка. Представник відповідача [PERSON] сільської ради [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги визнала, зробивши про це усну заяву. Суду пояснила, що відповідно до записів погосподарських книг [PERSON] сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки даний будинок відносився до майна колгоспного двору; на час припинення колгоспного двору в ньому проживали позивачка [PERSON] та її мати [PERSON], які і набули право власності на цей будинок в рівних частках. За життя [PERSON] склала заповіт на імя позивачки. Позивачка після смерті матері [PERSON] прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини та в шестимісячний термін не заявила про відмову від неї. Земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, не приватизована. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні не заперечували проти задоволення позову. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивачки [PERSON], усну заяву про визнання позову представника відповідача [PERSON] сільської ради [PERSON], яка діє відповідно до довіреності і має повноваження на вчинення такої дії та перевіривши письмові докази, вважає, що визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до записів погосподарських книг [PERSON] сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки та копії архівної довідки Ставищенської районної державної адміністрації № 441 від 10.11.2010 року житловий будинок № 40 по вулиці Гагаріна с. Журавлиха Ставищенського району Київської області, 1957 року побудови, відносився до майна колгоспного двору; на час припинення колгоспного двору 15 квітня 1991 року в ньому проживали та не втратили права на частку в його майні [PERSON] та [PERSON]. 17 вересня 1993 року в [PERSON] сільській раді Ставищенського району Київської області [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все майно (позивачці) [PERSON] 12 травня 2010 року померла [PERSON], спадщину після смерті якої прийняла позивачка, як спадкоємиця за заповітом, оскільки постійно проживала разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини та в шестимісячний термін не заявила про відмову від неї, відповідно до ст. ст. 1223 ч.1, 1268 ч. 3, 1270 ЦК України. Вартість вищевказаного житлового будинку відповідно до технічного паспорту складає 50 279 гривень, загальна площа 60 кв. метри, житлова площа 36 кв. метри. Земельна ділянка, на якій розташований вказаний будинок, не приватизована. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ч. 5 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до пункту 6.1. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно (затвердженого наказом Мінюсту України №7/5 від 07.02.2002 року) оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування. Проте свідоцтво про право власності [PERSON] сільською радою на вищевказаний будинок на імя позивачки та [PERSON] не видавалось і сільська рада відмовмила позивачці у видачі такого свідоцтва, оскільки первинна видача свідоцтв на право власності вказаним Типовим положенням на імя померлих не передбачена. Згідно абзацу 4 пункту 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженої наказом Мінюсту від 03.03.2004 року №20/5), при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з реєстру прав власності. Згідно ст. 392 Цивільного Кодексу України власник майна, може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] (за життя) та [PERSON] набули право власності на вказаний будинок, як члени колгоспного двору в рівних частках, кожен на 1/2 його частину, відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР (1963 р.), а після смерті [PERSON] позивачка набула право на спадщину за заповітом на 1/2 частину вказаного будинку, і оскільки представником відповідача позов визнається, то він підлягає задоволенню. Оскільки відповідач [PERSON] сільська рада до предявлення позову про визнання права на спадщину за заповітом і в судовому засіданні не оспорювала цього права, відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на неї не може бути покладений обовязок по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: approved