Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-29 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про відшкодування шкоди в зв»язку зі смертю годувальника, витрат на похованя та моральної шкоди до відповідача покликаючись на те, що 06 листопада 2007 р. близько 15 години їх батько [PERSON] на велосипеді повертався з садової ділянки в м.Червонограді і перевозив на багажнику невеликий мішок з картоплею. Не доїжджаючи до залізничного переїзду по вул. Б.Хмельницького у м.Червонограді він зіткнувся з автомобілем [NUMBER] з трьохосним причіпом « Коегел» р.н. [NUMBER], що належить відповідачу, під керуванням водія [PERSON], що рухався в напрямку м.Львова. Внаслідок зіткнення батько від отриманих травм помер. Постановою слідчого СВ Червоноградського МВ УМВС України у Львівській області від 15.11.2007 р. в порушенні кримінальної справи відносно водія [PERSON] за ст. 286 КК України відмовлено за відсутністю в його діях складу злочину на підставі ст. 6 п. 2 КПК України. Після смерті батька ні представники відповідача, ні третя особа до матері, до них не зверталися, ніякої допомоги їй не надали, а на телефонний дзвінок матері до третьої особи вона отримала образливі слова і приниження. У зв'язку зі смертю батька вони понесли відповідні витрати, їм завдано матеріальну і моральну шкоду, позивачки проживають у віддалених регіонах, по спільній усній домовленості доручили матері вирішувати питання відшкодування шкоди за місцем її проживання та після вирішення справи присуджені матері витрати планували поділити відповідно до їх вкладу в загальну суму витрат. Оскільки в добровільному порядку відшкодування заподіяної шкоди не проведено, тому звертаються до суду з даним позовом. Правовою підставою позовних вимог є ст. 1187 ЦК України, яка передбачає відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Відповідач є володільцем джерела підвищеної небезпеки, тому і є суб'єктом відповідальності за даною статтею. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки настає незалежно від його вини. У події з їх батьком не було непереборної сили і він не мав умислу отримати шкоду завдяки джерелу підвищеної небезпеки. На день смерті батька він проживав разом з матір»ю, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та довідкою житлового органу, [INFO] матір також померла. У відповідності зі ст. 1200 ч. 1 п.2 ЦК України, як дружина і пенсіонерка матір мала право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, відповідно до ч.ч. 2 і 3 цієї статті, оскільки була на утриманні чоловіка і мала право на одержання від нього утримання. На час смерті батько отримував пенсію в розмірі 751 грн. 32 коп., тому відповідно до закону їй належалась половина цієї суми, що становить (751,32 : 2) = 375 грн. 66 коп. довічно починаючи з 06.11.2007 р. Відповідно до ч. З ст. 1193 ЦК України ця сума не може бути зменшена. У зв'язку зі смертю батька понесені витрати на його поховання, а відповідно до ст.1201 ЦК України відповідач зобов'язаний відшкодувати ці витрати. Згідно долучених до позову документів, витрати на поховання (труна, хрест і ін.) становлять 1142 грн., на поминальний обід 1223 грн. 50 коп. Вказані витрати не зараховуються до суми відшкодування шкоди і відшкодовуються окремо. На підставі ст. ст. 1167, 1168 ЦК України вони мають право на відшкодування моральної шкоди, пов'язаної зі смертю годувальника. Смерть батька завдала їм душевних страждань і моральних переживань. Це виразилось на здоров»ї матері, така привела до докладання значних додаткових зусиль для організації життя, матір залишилась сама, зазнала тривалих негативних наслідків для себе, постійно перебувала у пригніченому стані, що супроводжувалось розладом душевної рівноваги та відчаєм, зменшенням можливості одержання позитивних емоцій. Вони змушені були значно частіше приїжджати до хворої матері, яка залишилась одна, допомагати їй матеріально, підтримувати морально. Душевна біль по втраті батька залишиться до кінця їх життя, адже смерть дорогої їм людини не могла не відбитись на здоров»ї матері, яка залишилась одна, вони постійно переживали за неї. Для відновлення попереднього стану необхідний тривалий час. Їм спричинена моральна шкода, яку вони оцінюють в розмірі 120 тисяч грн. Господарська діяльність відповідача і його матеріальне становище дають підстави задоволення позовних вимог в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, давши пояснення, аналогічні підставам звернення до суду. Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнав та пояснив, що в діях водія [PERSON] немає місця праовпорушення, що є обов»язковою складовою умовою настання цивільної відповідальності та немає причинного зв»язку . Потерпілий [PERSON], рухаючись велосипедом назустріч руху транспортних засобів, не врахувавши безпечного інтервалу, торкаючись рукою причепа транспортного засобу, грубо порушив Правила дорожнього руху - п.1.2, 1.3, 6.7, 13.1, нехтуваня якими в результаті і спричинило втрату потерпілим рівноваги та в подальшому падіння, удар і смерть. Щодо відшкодування моральної шкоди позивачами не надано доказів факту наявності моральної шкоди, протиправності діяння заподіювача моральної шкоди, наявності причинного зв»язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, необгрунтований розмір моральної шкоди. Третя особа без самостійних вимог в судовому засіданні участі не приймав. Вислухавши пояснення представників сторін , оцінивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 листопада 2007 р. близько 15 год. [PERSON] на велосипеді повертався з садової ділянки в м.Червоноград, перевозив на багажнику мішок з картоплею. Не доїжджаючи до залізничного переїзду по вул. Б.Хмельницького у м.Червонограді він зіткнувся з автомобілем [NUMBER] з трьохосним причіпом « Коегел», р.н. [NUMBER], що належить відповідачу, під керуванням водія [PERSON], що рухався в напрямку м.Львова. Внаслідок зіткнення [PERSON] від отриманих травм помер. Актом судово-медичного дослідження [PERSON] від 06.11.2007р. стверджується, що смерть його настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми, яка проявилася раною в скронево-тім»яній ділянці голови зліва, множинними переломами кісток основи та склепіння черепу та крововиливами в мозкову речовину, тобто належать до ушкоджень, несумісних з життям. Актом судово-медичного дослідження крові, сечі [PERSON] від 07.11.2007р. стверджується, що етилового, метилового, пропілового, бутилового і амілового спиртів не виявлено. Висновком спеціаліста з дослідження технічного стану транспортного засобу від 13.11.2007р. стверджується, що робоча гальмівна система та система рульвого управління досліджуваного автомобіля MA3-5335, р.н. [NUMBER] та робоча гальмівна система причепа «Когел», р.н. [NUMBER] знаходяться в працездатному стані та могли виконувати функції по зміні напрямку руху автомобіля, зменшення швидкості автопоїзда та утриманні його на місці. Висновком спеціаліста з дослідження обставин та механізму вказаної дорожньо-транспортної пригоди від 15.11.2007р. та повторним висновком від 13.03.2009р. стверджується, що водій автопоїзда повинен був керуватися вимогами п.п. 1.5,13.1, 13.3,12.3 Правил дорожнього руху України. Зокрема, відповідно до п.13.3 під час обгону, випередження, об»їзду перешкоди чи зустрічного роз»їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху. В даній дорожній ситуації водій автопоїзда тільки своїми односторонніми діями не мав технічної можливості уникнути контакту з велосипедистом [PERSON] шляхом застосування своєчасного екстренного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. Причиною даної дорожньо-транспортної пригоди став факт падіння велосипедиста в бік автопоїзда в таких умовах, в яких його водій був позбавлений технічної можливості уникнути пригоди. Досліджуючи матеріали про відмову в порушенні кримінальної справи, судом звернуто увагу на ту обставину, що досудовим слідством детально не з»ясовано рух велосипедиста - потерпілого : по узбіччі, чи по краю проїжджої частини дороги, лише зафіксовано сліди зісковзування шини переднього колеса велосипеда з асфальтного покриття на узбіччя, падіння в тому місці велосипедиста. Крім того, фототаблицями до схеми пригоди стверджується про наявність впродовж узбіччя калюж, мокрого грунту, що, на думку суду, не давало можливості велосипедисту рухатися по узбіччі з наповненим мішком. Постановою слідчого СВ Червоноградського MB УМВС України у Львівській області від 15.11.2007 р. та від 18.03.2009р. в порушенні кримінальної справи відносно водія [PERSON] за ст. 286 4.2 КК України відмовлено за відсутністю в його діях складу злочину на підставі ст. 6 п. 2 КПК України. Відповідно до ст. 1187 ч.2 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо ) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об»єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 5 ст. 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Зазначеною нормою Закону встановлено відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка стала наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини в цьому його володільця. На володільця не може бути покладено обов»язок по відшкодуванню такої шкоди, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Копією подорожнього листа від 06.11.2007р., виданого ТзОВ «Компанією «Віктар» водієві [PERSON], копіями свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля МАЗ 5335, р.н. [NUMBER], причіпа бортового «Koegel», р.н. [NUMBER] стверджується, що власником транспортних засобів, джерела підвищеної небезпеки - учасників ДТП - є ТзОВ «Компанія «Віктар». Копією свідоцтва про одруження стверджується, що [PERSON]- потерпілий внаслідок ДТП, та [PERSON] одружились 16.05.1969р., після одруження дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Копією свідоцтва про смерть стверджується, що [PERSON] померла [INFO] у віці 74 років в м. Червонограді. Копіями свідоцтв про народження стверджується, що батьками [PERSON] та [PERSON] були [PERSON] та [PERSON]. Копією свідоцтва про одруження стверджується, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 09.10.1988р. і дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Довідкою з місця проживання від 21.12.2007р. стверджується, що [PERSON] та [PERSON] проживали в [ADDRESS] Довідками управління Пенсійного Фонду України в м.Червонограді стверджується, що [PERSON] на час смерті отримувала пенсію в розмірі 527.19грн., [PERSON] на час смерті отримував пенсію в сумі 751.32грн. Копією свідоцтва про смерть стверджується, що [PERSON] помер [INFO] Товарними чеками, наданими фізичними особами-підприємцями, про витрати на поховання: стверджується вартість таких на суму 2 365.50грн., вартість виготовлення надмогильного пам»ятника 9 700грн. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. А тому, на думку суду, з відповідача в користь позивачів - дітей [PERSON] та [PERSON]- слід стягнути 12 065.50грн. Відповідно до ст. 1200 ч. 1 п.2 ЦК України, як дружина і пенсіонер [PERSON] мала право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, відповідно до ч.ч. 2 і 3 цієї статті, оскільки вона була на утриманні чоловіка і мала право на одержання від нього утримання. Враховуючи те, що [PERSON] [INFO] померла, в задоволенні позовних вимог в цій частині позивачам слід відмовити. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові ( дружині ), батькам ( усиновлювачам ), дітям ( усиновленим ), а також особам, які проживали з нею однією сім»єю. Судом встановлено, що позивачі проживають окремо, за межами м. Червонограда, так [PERSON] проживає в м. Рівному, [PERSON] проживає в м. Хмельницькому, проживали окремо від сім»ї померлого, не були членами сім»ї померлого. А тому, на думку суду, в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди позивачам слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: partial