Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, збільшив за розгляду справи позовні вимоги (заява від 09.03.2011 р.), в його обґрунтування посилаючись на те, що від шлюбу із відповідачем має дитину - [PERSON], на утримання якого з відповідача судовим рішенням присуджені до сплати аліменти, утім, дитина має здібності до інформаційних технологій, через що з метою вступу до ліцею інформаційних технологій з жовтня 2010 року дитина відвідує підготовчі курси, вартість навчання склала 5\~773,12 грн. Разом з тим. Як зазначається при зверненні до суду, внаслідок хронічних захворювань дитини кожного місяця позивач витрачає до 2\~500,00 грн. на лікування, та посилаючись у позові на те, що відповідно до положень Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобовязаний приймати участь у додаткових витратах на дитину, що визвано особливими обставинами, та в даному випадку особливою обставиною є хвороби дитини та здібності до навчання, що й стало приводом для цього звернення до суду та заявлення у позові вимоги про перегляд розміру аліментів у звязку зі зміною розміру прожиткового мінімуму на дитину, про встановлення розміру участі у додаткових витратах, повязаних із хронічними хворобами дитини, щомісячно в сумі 300 грн., про стягнення з відповідача на користь позивача 2\~943,42 грн., як участь відповідача у додаткових витратах, повязаних з лікуванням дитини, а саме витрат на операцію в міській лікарні №8 та лікування. За розгляду справи позивач підтримала вимоги позову повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, та просила суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідач погодився у необхідності прийняття участі у додаткових витратах на дитину, та визнав позов у частині встановлення розміру участі у додаткових витратах, повязаних із хронічними хворобами дитини, щомісячно в сумі 300 грн., та пояснив, що сплачує аліменти в межах можливостей, за спеціальністю машиніст електрокрану, тому працює, де вдається; разом з тим, відповідно до прояснень відповідача, останній не в змозі сплатити одноразово таку суму. Заслухав пояснення сторін та дослідивши докази, для суду вбачаються підстави для ухвалення про задоволення позову частково, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Як було встановлено судом за розгляду справи, рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08.11.2005 р. було стягнуто з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] (післяшлюбне прізвище [PERSON]) аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Частиною 2 ст. 18 Сімейного кодексу передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Утім, як було встановлено судом, домовленості (договору) щодо участі батька у додаткових витратах на дитину між сторонами у даній справі досягнуто не було, через що для суду, з огляду на вищенаведене, та з метою захисту порушених прав особи, яка звернулася до суду із даним позовом, вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, беручи до уваги той факт, що визнання відповідачем предявленого позову у частині вимоги позову встановлення розміру участі у додаткових витратах, повязаних із розвитком здібностей дитини у розмірі 300 грн. не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, для суду вбачаються підстави для задоволення даної вимоги позову повністю. Разом з тим, при визначенні розміру витрат, обумовлених хворобою дитини, суд виходить з того, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч. 1 ст. 60 ЦПК України); доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ч. 3 ст. 60 ЦПК України). За ст. 10 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Таким чином, оскільки позивачем на виконання зазначених вище правових норм, не було надано доказів щодо необхідності фінансування додаткових витрат наперед разово, періодично або постійно, а надані позивачем докази про витрати, повязані із лікуванням дитини, свідчать про їх фактичне понесення позивачем, з урахуванням обовязку участі обох батьків у додаткових витратах на дитину та розміру понесених позивачем витрат вбачаються підстави для ухвалення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] одноразово 1\~638,17 грн., обумовлених хворобою дитини. На переконання суду, не підлягає задоволенню вимога позову про перегляд розміру аліментів у звязку зі зміною прожиткового мінімуму для дитини, адже на виконання ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом; чинним законодавством не передбачена можливість перегляду судом розміру аліментів за умови зміни прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, адже зазначене повинно враховуватися державним виконавцем при виконанні рішення суду про стягнення аліментів. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами з вимоги позову про стягнення аліментів на утримання дітей, суд бере до уваги, що на виконання п. 5 ч. 1 ст. 4 Декрету КМУ Про державне митопозивача було звільнено від сплати судового збору та не підлягали оплаті при зверненні до суду витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи (п. 4 ч. 3 ст. 81 ЦПК України), утім, на виконання ч. 3 ст. 88 зазначеного кодексу, згідно зі змістом якої якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, та відповідно до ч. 3 ст. 81 ЦПК покладаються на сторони після розгляду справи судом витрати на інформаційно-технічне забезпечення у справах про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягають присудженню до стягнення зазначені судові витрати (судовий збір в розмірі 51 (пятдесят однієї) гривні та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120 (ста двадцяти) гривень).

Outcome: partial