Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] сільської ради про встановлення факту родинних відносин визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування обґрунтовуючи його тим, що 09 липня 2009 року померла його мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 2,00 га , що розташована на території [PERSON] сільської ради Бобринецького району, передана для ведення особистого селянського господарства і належить спадкодавцю на праві власності на підставі державного акта серії КР №026037, але оформити своє спадкове право та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом не має можливості у зв»язку із відсутністю в нього правовстановлюючого документа на спадкове майно. Також зазначає, що у його свідоцтві про народження мається описка прізвища його матері, а саме вказано «Циндровська», замість «Циндрівська», що ставить під сумнів його родинність з померлою, що також унеможливлює його спадкування за законом після смерті матері, тому просить встановити факт родинних відносин з померлою [PERSON] та визнати за ним право власності на земельну ділянку у порядку спадкування. В судовому засіданні залучена до участі у справі як відповідач донька спадкодавця [PERSON] Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та просить їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] сільської ради та відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, від них до суду не надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності та інформації про причину неявки, тому зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення у відповідності до ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача та дослідивши інші докази у справі приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи із наступного. Судом встановлено, що 09 липня 2009 року у с.Свердлово, Бобринецького району Кіровоградської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] І-ОЛ №097365 ( а.с.15). Як вбачається із листа Бобринецької державної нотаріальної контори №656/01-14 від 29.12.2010 р. та витягів із Спадкового реєстру ( а.с.53-55) після її смерті спадкова справа не заводилася, заповіти від її імені не посвідчувалися. Судом також встановлено, що на ім»я [PERSON] виготовлено державний акт серії КР №026037 на право приватної власності на землю площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території [PERSON] сільської ради Бобринецького району , але з листів відділу держкомзему у Бобринецькому районі від 17.11.2010 року №01-09/1713 та №01-09/27 від 17.01.2011 року вбачається , що вказаний державний акт [PERSON] не видано, не здійснено також і державної реєстрації її права власності на землю. Як передбачено ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). За змістом частини 1 статті 126 вказаного кодексу передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до статті 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. За змістом ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті ( ст..1218 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Оскільки [PERSON] за життя не встигла реалізувати своє право на безоплатне отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та не отримала державний акт серії КР №026037 на право приватної власності на землю, також не відбулося і державної реєстрації її права власності на вказану земельну ділянку з цього слідує, що вона не набула права власності на землю площею 2.00 га , розташовану на території [PERSON] сільської ради. Так як спадкодавцю [PERSON] на момент відкриття спадщини земельна ділянка згідно державного акта серії КР №026037 не належала на праві власності, тому ця земельна ділянка не могла увійти до складу спадщини, а відповідно спадкоємці, в тому числі й позивач, не можуть успадкувати те, що не належало спадкодавцю за життя і в частині позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування слід відмовити. Відповідно до змісту ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть учать у справі. Зі змісту позовних вимог слідує, що встановлення факту родинних стосунків із спадкодавцем [PERSON] позивач прямо пов»язує із визнанням за ним права власності на вказану вище земельну ділянку у порядку спадкування, при цьому вказуючи що доводиться їй сином та являється спадкоємцем після її смерті за законом першої черги спадкування, але враховуючи, що до складу спадщини [PERSON] земельна ділянка не увійшла, тому позивач не має можливості її успадкувати, на цій підставі та на підставі викладених вище обставин позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку та встановлення факту родинних стосунків задоволенню не підлягають, при цьому позивач не позбавлений права на звернення до суду із заявою у порядку окремого провадження щодо встановлення юридичного факту родинних стосунків з [PERSON] з інших підстав не пов»язаних із спором про право. Покази свідків [PERSON], та [PERSON] щодо родинності відносин між [PERSON] та [PERSON] та письмові докази з а.с. 20 по а.с. 30 правового значення для розгляду справи не мають.

Outcome: dismissed