Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-16 00:00:00

У жовтні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. У позові вказував, що він з відповідачем під час шлюбу спільно придбав майно. Після розлучення він з відповідачем не досягли згоди щодо добровільного поділу майна, тому просив суд поділити майно, яке він придбав з [PERSON] під час шлюбу. Під час розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги (а.с. 35, 36), та просив суд визнати вікна металопластикові, підвіконня та відливи, а також кошти сплачені на їх установку власністю його батьків [PERSON] та [PERSON], а тому стягнути на їх користь кошти в розмірі 5 995 грн. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач [PERSON] позов визнала частково та суду пояснила, що під час шлюбу вона з позивачем придбала холодильник LG «Електоронік» вартістю, з урахуванням зносу, 2 200 грн., вікна металопластикові в кількості 3 штук вартістю, з урахуванням зносу, 3000 грн., бронедвері вартістю, з урахуванням зносу 900 грн. Меблевий куточок підвіконники, відливи, труби металоплавтикові, крани для кухні, ванної кімнати вони з позивачем під час шлюбу не придбавали. За роботи по установці вікон та дверей кошти не сплачувалися, оскільки вони виконувалися їх знайомими безкоштовно. Суд вислухавши пояснення позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Вирішуючи позовні вимоги про визнання вікон металопластикових, підвіконь та відливів, а також коштів сплачених на їх установку власністю його батьків [PERSON] та [PERSON], та стягнення з відповідача на їх користь коштів в розмірі 5 995 грн. суд виходить з наступного: Позивач не маючи доручення від свої батьків предявив позовні вимоги про визнання частини майна їх власністю, тобто дані вимоги предявлено не вповноваженою особою. Як пояснив у судовому засіданні позивач його батьки дали йому у борг 5 995 грн. для придбання вказаного майна та його установку. Договору позики він з батьками не укладав, розписки про отримання цих коштів не писав. Вказані доводи позивач спростовуються показаннями його батька [PERSON] Так, допитаний в судовому засіданні в якості свідка батько позивача [PERSON] суду пояснив, що він дійсно давав кошти сім»ї сина для придбання вікон та дверей. Ці кошти він давав сину з метою допомогти його сім»ї, у борг кошти сину він не давав. Вказані дії свідка [PERSON] свідчать про вчинення ним, як батьком, дій в інтересах сина, і не виходить за межі загальноприйнятих уявлень про сімейні стосунки між батьками та дітьми, і не підтверджують заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги. Зважаючи на викладене позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині поділу спільного сумісного майна подружжя суд приходить до наступних висновків: Відповідно до копії свідоцтва про шлюб (а.с. 4) шлюб між стороними укладено 22 листопада 2008 року. Від шлюбу сторони по справі мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 18). Рішенням Ленінського районного судуд м. Полтави від 28 вересня 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Статті 60, 61 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, в тому числі заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним з подружжя. Позивач по справі не надав суду докази того, що під час шлюбу з відповідачем ними спільно придбано меблевий куточок для кухні «Фараон» вартістю 4 500 грн., підвіконники та відливи вартістю 441 грн., труби металопластикові, крани для кухні та ванної кімнати загальною вартістю 1 900 грн., та витрачено 1 700 грн. по оплаті послуг по установці бронедверей та металопластикових вікон. У квитанції від 29 липня 2010 року на суму 441 грн. 60 коп. не вказано, що на підставі неї [PERSON] придбав підвіконники та відливи (а.с. 5), тому суд не приймає вказану квитанцію як доказ по справі. Інших доказів на підтвердження позовних вимог у вказаній частині позивач не надав. Отже суд приходить до висновку, що позивач під час розгляду справи не довів, що меблевий куточок для кухні «Фараон», підвіконники, відливи, труби металопластикові, крани для кухні та ванної кімнати придбані під час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя, та які підлягають поділу між сторонами. Позивач також не довів, що під час шлюбу з відповідачем ними було витрачено 1 700 грн. для оплати послуг по установці бронедверей та металопластикових вікон, тому вказані кошти не підлягають поділу між сторонами. Беручи до уваги надані позивачем квитанцій про придбання майна (а.с. 5, 6, 7), суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що сторони по справі під час їх шлюбу придбали холодильник LG «Електоронік», вікна металопластикові в кількості 3 штуки, бронедвері, а тому вказане майно є їх спільною сумісною власністю та підлягає поділу між ними. Позивач оцінив холодильник LG «Електороник» у 3 739 грн., вікна металопластикові в кількості 3-х штук 3 854 грн., бронедвері - 1 350 грн. Відповідач заперечує вартість зазначеного майна та вказує, що вартість холодильника LG «Електоронік», з урахуванням зносу, становить 2 200 грн., вікон металопластикових в кількості 3-х штук, з урахуванням зносу, - 3000 грн., бронедверей, з урахуванням зносу, - 900 грн. Враховуючи те, що позивач не надав доказів того, що вказана ним у позовній заяві вартість майна є дійсною його вартістю, тому суд бере до уваги ту вартість, яка визнається сторонами, а саме вартість холодильника LG «Електоронік» - 2 200 грн., вікон металопластикових в кількості 3 штуки - 3000 грн., бронедверей - 900 грн. Отже, між сторонами по справі їх спільне сумісне майно підлягає поділу наступним чином: позивачу [PERSON] підлягає виділу із спільного сумісного мана холодильник LG «Електоронік» вартістю 2 200 грн., а відповідачу [PERSON] вікна металопластикові в кількості 3-х штук вартістю 3000 грн. та бронедверей вартістю 900 грн. Частина 1 статті 70 Сімейного кодексу України передбачає, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Зважаючи на те, що позивачу підлягає виділенню майно на суму 2 200 грн., а відповідача на суму 3 900 грн., суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця у вартості майна в сумі 850 грн. Сплачені позивачем при подачі позову судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позов предявлено на 17 484 грн. Під час розгляду справи встановлено, що позов підлягає частковому задоволенню в сумі 6 100 грн. і позивачу підлягає виділенню майно на суму 3 050 грн., тобто позов підлягає задоволенню на 35 % від предявленої позивачем суми. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачені при подачі позову судовий збір в сумі 14 грн. 88 коп. та кошти на оплату витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в сумі 21 грн.

Outcome: partial