Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-07 00:00:00

У грудні 2010 року, [PERSON], звернулася до суду з названим позовом, в якому зазначила, що 10.07.2009 року, померла її матір [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді майнового паю та земельної частки (паю) в пайовому фонді КСП «ім. А.В.Трофімова». Позивачка зазначає, що померла матір [PERSON], працювала у учгоспі «ім. А.В.Трофімова», правонаступником якого є КСП «ім. А.В.Трофімова»з 1972 р. по 1985 р. і по день смерті, перебувала у списках працівників та пенсіонерів КСП і мала право на земельний та майновий паї. В обґрунтування позову, позивачка посилається на розпорядження [PERSON] РДА № 544 від 22.05.2009 р., яким працівникам колишнього ДП «СП ім. А.В.Трофімова»в тому числі і пенсіонрам (згідно списку, де під № 87, мається прізвище [PERSON]М.), був наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо приватизації земель сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Звернувшись до державного нотаріуса з проханням про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку на території Молодіжненської с/р Овідіопольського району (земельну частку), після смерті [PERSON], померлої 10.07.2009 р., позивачка отримала відмову нотаріуса з мотивів відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивачка, вважаючи, що має право на земельну частку (пай), а також на майновий пай в порядку спадкування за законом, після смерті своєї матері [PERSON], померлої 10.07.2009 року, яка на думку позивачки, за життя отримала таке право на земельний пай та майновий пай, як член КСП «ім. А.В. Трофімова», просила суд визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на земельну частку (пай) та майновий пай, які знаходиться у пайовому фонді КСП ім. Трофімова Овідіопольського району Одеської області, видати сертифікат на вказану земельну ділянку земельний пай, яка підлягає приватизації та виділити в натурі (на місцевості) земельну ділянку відповідно сертифікату. В судовому засіданні позивачка та її представниця підтримали свої позовні вимоги. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, але надали суду заяви, в яких позов визнали та просили суд, слухати справу за їх відсутністю (а.с. 103,108-112). Представниця відповідача [PERSON] РДА в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується особистими розписками та поштовими повідомленнями про вручення судових повісток, однак надала суду свої заперечення на позов, в яких просила суд, відмовити у задоволенні позову (а.с. 20,87-90,104,106,124). Представник відповідача КСП ім. Трофімова, позов визнав. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно із статтею 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тобто, до складу спадщини входять права та обовязки, носієм яких за життя був сам спадкодавець і які належали йому на законних підставах, у звязку з чим, не набуття права власності на річ спадкодавцем не дає підстав для визнання такого права у спадкоємців померлого. Приписами статті 1222 ЦК України передбачено спадкоємцями за заповітом і за законом, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 25 ЗК України передбачено, що при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Стаття 81 ЗК України передбачає громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини, виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). У відповідності до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Стаття 118 ЗК України зазначає, що громадяни працівники державних та комунальних підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій звертаються з клопотанням про приватизацію цих земель відповідно до сільських, селищної, міської ради або районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації, які в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель. Передача земельних ділянок у власність громадянам працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обовязкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Згідно із ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною 1 статті 126 ЗК України передбачено право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Статтями 184,185 ЗК України передбачено, що землеустрій передбачає встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок. Землеустрій здійснюється державними та іншими землевпорядними організаціями за рахунок коштів Державного бюджету України. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд встановив, що [PERSON], яка є матір`ю позивачки, померла 10.07.2009 р., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 190107 від 11.07.2009 р., свідоцтвом про народження серії МГ № 652629 від 20.12.1961 р. та свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-ЖД № 363937 від 22.09.1984 р. (а.с. 6,7,14,30). Довідками КСП «ім. А.В.Трофімова»підтверджується, що [PERSON], дійсно працювала в учгоспі ім. А.В.Трофімова (правонаступник КСП ім. А.В.Трофімова) з 1972 р. по 1985 р. і подень смерті перебувала у списках працівників та пенсіонерів КСП ім. А.В.Трофімова, що мають право на земельний і майновий пай в пайовому фонді підприємства (а.с. 9,10). КСП ім. А.В.Трофімова, є правонаступником учгоспу ім. А.В.Трофімова. Суд з`ясував, що відповідно до розпорядження [PERSON] РДА № 544 від 22.05.2009 р., громадянам працівникам колишнього ДП «СП ім. Трофімова», у тому числі пенсіонерам із їх числа, згідно зі списком та працівникам освіти, охорони здоров`я, культури, які проживають в сільській місцевості, згідно зі списком, було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо приватизації земель сільськогосподарського призначення, загальною площею 2892,64 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Молодіжненської сільради за межами населених пунктів, та у доданих списках, дійсно мається прізвище матері позивачки [PERSON] (а.с. 11,113,114). В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, як то передбачено ст.ст. 57-60 ЦПК України, стосовно існування державного акту на право колективної власності на землю та списку, що додається до нього щодо земель колишнього учгоспу. Однак, довідкою КСП «ім. А.В.Трофімова»№ 408 від 07.10.2010 р. підтверджується, що державний акт на право постійного користування землею, був виданий учгоспу ім. А.В.Трофімова, як державному підприємству 14.10.1997 р. Іншого державного акту, як правонаступник КСП ім. А.В.Трофімова не отримував. Вся земля, що знаходилась у постійному користуванні учгоспу ім. А.В.Трофімова знаходиться у власності Держави в особі [PERSON] районної державної адміністрації, яка і проводить розпаювання землі між працюючими членами КСП та пенсіонерами з їх числа членів КСП. Розпаювання землі проходить на підставі розпорядження голови [PERSON] РДА, яке можливо отримати в юридичному відділі РДА (а.с. 12). В судовому засіданні було встановлено та підтверджено позивачкою, її представницею та представником відповідача КСП «ім. А.В.Трофімова», що вказане підприємство на сьогоднішній день не має державного акту на право постійного користування землею, який був виданий колишньому учгоспу ім. А.В.Трофімова та ніякого іншого акту, правонаступник КСП не отримував. Крім того, суд з`ясував і це було також підтверджено сторонами по справі, що будь-якого рішення про приватизацію земель КСП (колишнього учгоспу), органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування не приймали та такого рішення не існує. Пленумом Верховного Суду України від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами України земельного законодавства при розгляді цивільних прав»передбачено член КСП, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті, успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України. Таким чином, суд дійшов висновку, що право власності на земельну частку (пай) виникає не з моменту внесення членів КСП до списків, доданих до державного акту на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків а з моменту видачі державного акту про право колективної власності на землю конкретному сільськогосподарському підприємству, членом якого є особа. Чинним законодавством України не передбачено паювання земель державних підприємств. Право на земельну частку (пай), яке згадує позивачка, як підставу своїх позовних вимог це право на реалізацію права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), відповідно до п. 17 Перехідних положень ЗК України. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», підставами для такого виділення є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. На думку суду, сам факт надання [PERSON] РДА матері позивачки, дозволу на розробку проекту землеустрою щодо приватизації земель сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Молодіжненської с/р не є підставою виникнення будь-яких прав у [PERSON], померлої 10.07.2009 р. та позивачки, як спадкоємиці прав на земельну ділянку. Крім цього, позивачка просить суд видати сертифікат та виділити в натурі (на місцевості) земельну ділянку. Однак, зважаючи на вищезазначені норми Земельного Кодексу України, право на земельну частку (пай) є лише правом на реалізацію свого права вимоги на відведення цієї частки відповідно до п. 17 Перехідних положень ЗК України. Позивачкою не надано суду жодних доказів того, що землевпорядна документація розроблювалась, погоджувалась та затверджувалась відповідними органами місцевого самоврядування чи відповідним землевпорядним органом, та якою визначались б результати організації території та розподілу земельних ділянок. Виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) не віднесено до компетенції суду. Звернувшись до державного нотаріуса з проханням про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку на території Молодіжненської с/р Овідіопольського району (земельну частку), після смерті [PERSON], померлої 10.07.2009 р., позивачка отримала відмову нотаріуса з мотивів відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, що на думку суду, є цілком обґрунтованою відмовою у звязку з відсутністю у позивачки прав на земельну частку (пай) та яке на набула за життя [PERSON] (а.с. 8). Таким чином, суд дійшов висновку, що будь-які належні та допустимі докази належності земельної частки (паю), [PERSON] у позивачки відсутні і суду вони не надані. Суд також, вважає недоведеним позивачкою факт належності [PERSON] права на майновий пай в пайовому фонді КСП ім. А.В.Трофімова, так як довідку відповідачка КСП ім. А.В.Трофімова щодо знаходження [PERSON] у списках працівників та пенсіонерів підприємства, що мають право на майновий пай, суд вважає неналежним доказом виникнення права на цей пай, враховуючи, що будь-які інші докази цього права (сертифікат і т.і.) позивачкою суду не надані. На підставі викладеного, суд вважає безпідставними та необґрунтовані позовні вимоги і такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed