Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що він з 1978 року по 2004 рік працював на підприємствах вугільної промисловості України ВАТ «Павлоградвугілля». Під час роботи він отримав травму, що підтверджується епікризом від 12 березня 1981 року, та встановлено 25 % втрати професійної працездатності. Внаслідок травми йому було завдано моральної шкоди, тому він просить суд стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 30000 грн. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Павлоградвугілля»позов не визнав, посилаючись в письмових запереченнях на те, що моральну шкоди позивачу завдано не було, крім того позивач пропустив передбачений КЗпП України тримісячний строк звернення до суду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що внаслідок отриманої травми позивачу завдано моральної шкоди, яка виражається у тому, що він постійно відчуває наслідки травми його турбують головні болі, він залишився з глухотою на право вухо, все це порушує його звичний спосіб життя. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Павлоградвугілля»позов не визнав, надав суду пояснення, що відповідають змісту письмових заперечень. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, оскільки у судовому засіданні було встановлено такі факти та відповідні їм трудові правовідносини. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач в період часу з 12 березня 1979 року по 22 квітня 1981 року, працював на шахті ім. Героїв Космосу ВАТ Павлоградвугілля, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство „ДТЕК Павлоградвугілля (а.с.5-9). Зазначені обставини було сторонами визнано та не оспорювались. Згідно акту про нещасний випадок № 11 від 13 лютого 1981 року позивач 12 лютого 1981 року під час роботи на підприємстві отримав травму голови (а.с.32,33). У звязку з цим 30 червня 1994 року ЛТЕК йому вперше було встановлено 25% втрати професійної працездатності (а.с.31). Суд вважає, що внаслідок втрати професійної працездатності у позивача наявна моральна шкода, оскільки : позивач безстроково втратив працездатність; він постійно відчуває головний біль, шум та дзвони в вухах, зниження слуху, невпевненість при ходьбі, все це порушує його звички та звичний спосіб життя. Дані обставини підтверджуються випискою ЛТЕК (а.с.31,10), епікризами (а.с.3,11). Правовідносини повязані з відшкодування моральної шкоди, на час встановлення позивачу втрати працездатності 30 червня 1994 року, і виникнення у нього у звязку з цим права на отримання відшкодування моральної шкоди регулювалися п.11 „Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 року № 472, та ст.12 Закону України „Про охорону праці, в редакції 1992 року. Відповідно до п.11 „Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків станом на 30 червня 1994 року „розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Таким чином розмір відшкодування моральної шкоди не може становити суму більше 120 грн., виходячи з розрахунку 200 х 60 коп. = 120 грн., де 60 коп. розмір мінімальної заробітної плати, встановлений Постановою Верховної Ради України Про підвищення мінімальних розмірів заробітної плати та пенсії за віком від 25.11.1993 року, з урахуванням Указу Президента України Про грошову реформу в Україні від 25 серпня 1996 року. Згідно ст.153 Кодексу Законів про працю України, на всіх підприємствах, установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Таким чином, враховуючи характер ушкодження та стан здоровя позивача, наявність фізичних, психічних та душевних страждань, їх тривалість, неможливість відновлення немайнових втрат, ступінь стійкої втрати працездатності, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача частково у розмірі 120 грн. Згідно п.1 ст.9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникли у сфері трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Таким, чином виходячи з положень п.3 ч.1 ст.268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю. У відповідності до ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню в дохід держави судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial