Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-02 00:00:00

09.09.2010р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 07 жовтня 2006 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, про що в Книзі реєстрації шлюбів 2006 року жовтня місяця 07 числа зроблено запис за № 20, місце реєстрації шлюбу - виконком Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області. Від шлюбу сторони дітей не мають, однак відповідач відмовляється подавати до органів реєстрації цивільного стану спільну заяву про розірвання шлюбу, у зв'язку з чим позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, оскільки спільне життя з відповідачем не склалося через конфлікти та непорозуміння, так як сторони мають не знаходять спільної мови з питань ведення спільного господарства, крім того позивач зазначає, що ставлення відповідача до сім'ї значно ускладнюють зловживання алкогольними напоями. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, про що надала заяву, вважає, що сім'я розпалась остаточно, примирення з відповідачем неможливо. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, про що свідчить розписка про одержання судової повістки, причину неявки відповідач суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, прийнявши до уваги твердження позивача, згоду на розірвання шлюбу відповідача, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. [PERSON] перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, що підтверджує свідоцтвом про шлюб Серії 1 -ЖД № 036615, місце реєстрації шлюбу - виконком Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області, яке видане 07 жовтня 2006 року. Позивач на примирення не згодний, просить розірвати шлюб з відповідачем, оскільки зазначені обставини унеможливлює примирення з відповідачем. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, що відповідає ст. 16 Загальної Декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватись і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною 3 ст.105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього ж Кодексу. Згідно з ч.1 ст.24 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, та інтересам малолітньої дитини. Відповідно до ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З наведеного суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки (ст. 1 СК України). Питання щодо відновлення дошлюбного прізвища після реєстрації розірвання шлюбу та застосування положень ст. 113 Сімейного кодексу України судом не з'ясовувалось, оскільки суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст. 11 ЦПК України). Частиною 2 ст. 10 ЦПК встановлено, що сторони та Інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. За таких обставин суд вважає за необхідне розірвати шлюб зареєстрований 07 жовтня 2006 року між [PERSON], який народився 06 червня 1978 року, і [PERSON], яка народилась 16 серпня 1979 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 2006 року жовтня місяця 07 числа виконкомом Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області зроблено запис за №20. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач підтвердив понесені судові витрати квитанціями № 4 відділення № 85 смт. Іванівка, вул. Леніна, № 72, МФО 328284, АКБ «ІМЕКСБАНК» м. Одеса, поточний рахунок 31116095700200 від 09 вересня 2010р., призначення платежу: сплата судового збору в розмірі 8,50 грн. та № 5 від 09 вересня 2010р. про сплату інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. Отже задоволенню підлягають позовні вимоги в частині стягнення з відповідача судових витрат на користь позивача в сумі 38 (тридцять вісім) грн. 50коп., оскільки відповідно до п.6 ч.І ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Сума судових витрат підлягає стягнення з відповідача на користь позивача в розмірі 38,50 грн. Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. З наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] та необхідності встановлення порядку виконання рішення суду у відповідній частині.

Outcome: approved