Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-09 00:00:00

27.01.2010 року прокурор звернувся із зазначеним позовом, вимоги якого збільшені згідно заяви 01.03.2010 року, до суду в якому просив визнати недійними дозвіл Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 21.02.2007 року №Ш 8450.2 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, загальною площею 0,12 га, у власність [PERSON] для ведення індивідуального садівництва за межами с. Гнідин Бориспільського району Київської області, а також розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 24.06.2008 року №4370 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення індивідуального садівництва на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району". Крім того, прокурор просив визнати незаконним державний акт серії ЯЗ № 347880 на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,12 га, з цільовим призначенням - для ведення індивідуального садівництва, розташованої на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, який зареєстрований 20.07.2009 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010990400482, та скасувати його державну реєстрацію, та зобовязати [PERSON] повернути зазначену земельну ділянку у власність держави в особі Бориспільської районної державної адміністрації Київської області. Свої вимоги прокурор обґрунтовував тим, що [PERSON] отримала спірну земельну ділянку з порушенням вимог діючого водного та земельного законодавства України, оскільки виділення та надання такої земельної ділянки відбулось без погодження та відому спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з питань водного господарства, а саме Дніпровського басейнового управління водних ресурсів, зважаючи на те, що виділена земельна ділянка належить до прибережної захисною смуги та знаходиться в смузі відведення дренажного каналу в районі СТ "Святище" на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області. Під час розгляду справи в суді прокурор вимоги позовної заяви підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Дніпровське басейнове управління водного господарства та Державна інспекція з контролю за використанням і охороною земель у Київській області позовні вимоги заявлені прокурором вимоги підтримали в повному обсязі (а.с. 46, 93, 228). Бориспільська районна державна адміністрація Київської області вимоги прокурора визнала в повному обсязі та просила проводити розгляд справи за відсутності її представника (а.с. 83, 84). [PERSON] проти позову заперечила та просила у його задоволенні відмовити зважаючи на те, що надання у власність спірної земельної ділянки відбулось на законних підставах, а сама земельна ділянка не є землями водного фонду та не належить до захисної смуги, а також те, що прокурор представляє інтереси неналежних позивачів, а тому не мав права на звернення до суду із позовом в інтересах управління та інспекції. Представник ДП "Центр Державного земельного кадастру" проти задоволення позову прокурора не заперечував. Управління Держкомзему у Бориспільському районі Київської області та Бориспільський районний відділ Київської регіональної філії ДП "Центр Державного земельного кадастру" до суд не з'явились про час та місце розгляду справи повідомлялись неодноразово. Письмових пояснень та заперечень суду не надали. Голова правління СТ "Святище" [PERSON], як свідок, суду пояснив, що йому невідомо, яким чином [PERSON] отримала земельну ділянку на землях СТ "Святище", оскільки земельна ділянка останньої знаходиться поблизу дренажного каналу, що проходить навколо садового товариства. При цьому зазначив, що земельну ділянку товариству виділяла Київська міська рада, а не Бориспільська районна державна адміністрація. Головний фахівець гідрологічного відділу водних ресурсів Київського РУВР [PERSON], як свідок, зазначив, що дійсно він проводив перевірку дотримання вимог водного законодавства щодо розташування земельної ділянки [PERSON], і ним встановлено, що остання знаходиться на смузі відведення дренажного каналу, що є порушенням вимог ст.ст. 89, 91 Водного кодексу України. Свій акт перевірки підтримав в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків та дослідивши всі матеріали цивільної справи, надавши їм відповідний аналіз, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову прокурора з наступних підстав. Судом встановлено, що спірні правовідносини стосуються права власності на земельну ділянку [PERSON] та порядку набуття останньої у власність, що врегульовані Земельним, Водним та Цивільним кодексами України. Під час розгляду справи по суті судом встановлені наступні обставини. 21.02.2007 року Бориспільська районна державна адміністрація Київської області згідно листа №Ш 8450.2 надала дозвіл [PERSON] на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, загальною площею 0,12 га, у власність для ведення індивідуального садівництва за межами с. Гнідин Бориспільського району Київської області. 24.06.2008 року Бориспільська районна державна адміністрація Київської області видала розпорядження №4370 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення індивідуального садівництва на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району", яким затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення індивідуального садівництва на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району та передала у власність [PERSON] земельну ділянку, площею 0,12 га, для вказаних цілей. На підставі вказаного [PERSON] отримала державний акт на право приватної власності на землю серії ЯЗ №347880, виданий Бориспільською районною державною адміністрацією Київської області на ім'я [PERSON] на земельну ділянку, загальною площею 0,12 га, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, на підставі розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 24.06.2008 року №4370, зареєстрований 20.07.2009 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010990400482, та має цільове призначення для ведення індивідуального садівництва, кадастровий номер 3220882600:04:007:1346. Зазначені дозвіл, розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації та державний акт підлягають визнанню недійсними, оскільки видані [PERSON] з порушенням вимог водного та земельного законодавства України. Відповідно до вимог ст. 4 Водного кодексу України, ст. 58 Земельного кодексу України, землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водоймами, болотами, а також островами, прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них, береговими смугами водних шляхів, належать до земель водного фонду. Відповідно до п. д) ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України, землі водного фонду належать до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, крім випадків, визначених цим кодексом. Згідно із вимогами ст.ст. 88, 89 Водного кодексу України, та ст.ст. 60, 61 Земельного кодексу України, вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги для великих річок 100 метрів, з метою охорони поверхневих водних обєктів від забруднення та збереження їх водності, які є природоохоронними територіями з режимом обмеженої господарської діяльності, в яких забороняється будівництво будь-яких споруд, розорювання земель, садівництво та городництво, зберігання та застосування пестицидів і добрив, влаштування літніх таборів для худоби, миття та обслуговування транспортних засобів і техніки, влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо. Обєкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг. Відповідно до вимог ст. 91 Водного кодексу України та ст. 63 Земельного кодексу України, для потреб експлуатації та захисту від забруднення, пошкодження і руйнування магістральних, міжгосподарських та інших каналів на зрошувальних і осушувальних системах, гідротехнічних та гідрометричних споруд, а також водойм і гребель на річках встановлюються смуги відведення з особливим режимом користування. Земельні ділянки в межах смуг відведення надаються органам водного господарства та іншим організаціям для спеціальних потреб і можуть використовуватися ними для створення водоохоронних лісонасаджень, берегоукріплювальних та протиерозійних гідротехнічних споруд, будівництва переправ, виробничих приміщень. Частина 4 ст. 59 Земельного кодексу України та ч. 3 ст. 85 Водного кодексу України визначають, що громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України, для ведення особистого селянського господарства надаються у користування виключно землі сільськогосподарського призначення, а не землі водного фонду. Згідно акту перевірки стану дотримання вимог водного законодавства від 25.12.09, проведеної Дніпровським басейновим управлінням водних ресурсів, земельна ділянка [PERSON] знаходиться в смузі відведення дренажного каналу в районі Садового товариства «Святище» на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району, що є порушенням вимог ст.ст. 89, 91 Водного кодексу України (а.с. 12, 13). З інформації Управління водного господарства у м. Києві та Київській області №50 від 22.01.10 та Дніпровського басейнового управління водних ресурсів №АД/9-130 від 01.02.10 вбачається, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] з органами Держводгоспу не погоджувався (а.с. 14, 15). Державна інспекція з контролю за використанням і охороною земель у Київській області листом №010315/1000 від 12.02.2010 року за наслідками перевірки повідомила, що розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації №4370 від 24.06.2008 року "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення індивідуального садівництва на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району" видано з порушенням вимог ст.ст. 35, 58, 59, 63 Земельного кодексу України та ст. 91 Водного кодексу України, про що також зазначено і в клопотанні Держземінспеції до Київської обласної державної адміністрації №31 від 12.02.2010 року (а.с. 55). Відповідно до вимог п. а) ст. 22 Закону України «Про землеустрій» землеустрій здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою. Згідно ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» на виконання Конституції України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, власних та делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники управлінь та інших структурних підрозділів накази. Таким чином, лист Бориспільської районної державної адміністрації №Ш 8450.2 від 21.02.2007 року, згідно вимог ст. 22 Закону України «Про землеустрій» та ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» не міг бути підставою для розроблення проекту землеустрою. Отже, дозвіл Бориспільської районної державної адміністрації №Ш 8450.2 від 21.02.2007 року на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, загальною площею 0,12 га, у власність [PERSON] для ведення індивідуального садівництва за межами с. Гнідин Бориспільського району Київської області та розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації №4370 від 24.06.2008 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення індивідуального садівництва на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району» видані з порушенням вимог ст. 22 Закону України «Про землеустрій», ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст.ст. 22, 58, 59, 60, 61, 63, 84 Земельного кодексу України та ст.ст. 4, 85, 88, 89, 91 Водного кодексу України. У відповідності до вимог ст. 21 Земельного кодексу України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам. На підставі вищезгаданого розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру» Державного комітету України із земельних ресурсів» 20.07.2009 року зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010990400482 та видано [PERSON] Державний акт серії ЯЗ № 347880 на право власності на земельну ділянку, площею 0,12 га, для ведення індивідуального садівництва на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частина 2 вказаної статті даного Кодексу передбачає, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з вимогами ст.ст. 152, 155, 211 Земельного кодексу України, державний акт, який виготовлений, виданий та зареєстрований з порушенням вимог чинного земельного законодавства України визнається незаконним в судовому порядку. В ході проведеної перевірки прокурором встановлено, що оскаржуваний державний акт виготовлений, виданий та зареєстрований з порушенням вимог ст. 22 Закону України «Про землеустрій», ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст.ст. 22, 58, 59, 60, 61, 63, 84 Земельного кодексу України та ст.ст. 4, 85, 88, 89, 91 Водного кодексу України, внаслідок чого є незаконним з моменту реєстрації. Зазначені обставини знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді, зважаючи на наявні матеріали цивільної справи. Статтями 13, 14 Конституції України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є обєктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Власність зобовязує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі субєкти права власності рівні перед законом. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ст. 9 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державний контроль за використанням та охороною земель у системі центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів здійснює Державна інспекція з контролю за використанням та охороною земель і її територіальні органи, яким на території Київської області є Державна інспекція з контролю за використанням та охороною земель у Київській області. Реорганізація даного органу на момент розгляду справи у суді не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог або залишення позову без розгляду, оскільки Дніпровське басейнове управління водного господарства також підтримує позов прокурора, заявлений в інтересах управління. У відповідності до ст. 16 Водного кодексу України, державне управління і контроль за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів належить до відання спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань водного господарства. Згідно ч. 1 ст. 13 Водного кодексу України, державне управління в галузі використання і охорони вод та відтворення водних ресурсів здійснюється за басейновим принципом на основі державних, цільових, міждержавних та регіональних програм використання і охорони вод та відтворення водних ресурсів. Відповідно до вимог Положення про Дніпровське басейнове управління водних ресурсів, затвердженого наказом Державного комітету України по водному господарству №194 від 15.09.08, державне управління в галузі водного господарства на водних обєктах загальнодержавного значення в басейні річки Дніпро покладено на Дніпровське басейнове управління водних ресурсів. Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 20 Закону України Про прокуратуру прокурор або його заступник у межах своєї компетенції при виявлені порушень закону має право звертатись до суду із заявами про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільним, неекономним, неефективним за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку. Пунктом д) ч.4 ст. 84 Земельного Кодексу України встановлено, що землі водного фонду України належать до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, крім випадків, визначених цим Кодексом. Таким чином, земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення дамб, каналів та водойм - можуть передаватися громадянам та юридичним особам не у власність, а виключно на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо, а ніяк не для ведення особистого селянського господарства. Крім того, судом враховано, що сам дренажний канал біля СТ "Святище", на землях захисної смуги якого розташована земельна ділянка [PERSON], на балансі в Дніпровському басейновому управлінні не перебуває, однак вказана обставина не є перепоною для задоволення вимог прокурора, оскільки порядок надання зазначеної спірної земельної ділянки відповідачці дійсно був порушений. Також суд при прийнятті рішення у справі враховує те, що більшість дозволів та висновків про погодження затвердження технічної документації на спірну земельну ділянку [PERSON] скасовані або визнані недійсними самими органами, що їх видали за протестами прокурора та клопотання Держземінспекції у Київській області (а.с. 124-129). Розміщення земельної ділянки [PERSON] на земельній ділянці смуги відведення також підтверджується висновком ТОВ "Горизонталь-2006" від 09.03.2010 року, проведеного за клопотанням прокурора (а.с. 130, 131). Крім того, додатковим доказом порушення вимог водного законодавства з боку Бориспільської районної державної адміністрації є і акт перевірки природоохоронного законодавства від 16.06.2007 року (а.с. 136-137), згідно якого встановлено порушення вимог ст. 89 ВК України боку [PERSON] Таким чином суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для визнання недійсними дозволу та розпорядження Бориспільської РДА, а також виданого на їх підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, оскільки останній видано на підставі невідповідаючих водному та земельному законодавству документів. Зважаючи на вказані обставини та наведені норми закону, у суду є всі підстави для скасування Державного акту відповідача [PERSON] у зв'язку з відсутністю підстав для видачі такого акту останній. При вирішенні позовних вимог прокурора, суд виходить з того, що зазначені відносини (визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку) врегульовується підзаконними нормативними актами, а саме: Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Держкомзему України від 02.07.2003 року №174. Аналізуючи вказаний тимчасовий порядок, суд приходить до висновку про відсутність можливості скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, а наявність необхідності внесення змін до реєстру на підставі рішення суду. Припинення права власності на земельну ділянку є підставою для внесення відповідних змін до Автоматизованої системи державного земельного кадастру. Слід зазначити, що зважаючи на положення п. 3.10 вказаної Інструкції, оригінал державного акту, виданого на ім'я [PERSON] підлягає поверненню до управління Держкомзему у Бориспільському районі Київської області. В цій частині суд вважає за необхідне додатково зобовязати відповідача повернути оригінал державного акту до управління Держкомзему. Зважаючи на те, що [PERSON] використовує земельну ділянку, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги прокурора щодо повернення спірної земельної ділянки у належному стані державі України в особі Бориспільської районної державної адміністрації Київської області. З урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України, та того що основні вимоги прокурора задоволено у повному обсязі, з [PERSON] на користь держави України 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На підставі викладеного та ст.ст. 21, 321 ЦК України, ст. 22 Закону України «Про землеустрій», ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст.ст. 22, 58, 59, 60, 61, 63, 84, 162, 163, 164 Земельного кодексу України, ст. 48 Закону України «Про охорону земель», ст.ст. 4, 85, 88, 89, 91 Водного кодексу України, Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затверджений наказом Держкомзему України від 02.07.2003 року №174, Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року №43, та

Outcome: approved