Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-08 00:00:00

У жовтні 2010 року [PERSON], звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 10 грудня 2003 року помер [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно у вигляді - земельної ділянки, площею 4,25 га., яка знаходиться на території [PERSON] сільської ради, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому на підставі державного акту на право власності на землю: серія Р1 № 495915 виданого 10.01.2003 року на підставі рішення 28 сесії 23 скликання [PERSON] сільської Ради народних депутатів Ізмаїльського району Одеської області від 25.12.2001 року № 346 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 10-08-363; Ще за життя [PERSON], склав посвідчений секретарем Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області заповіт, яким на випадок своєї смерті заповідав усе належне йому майно [PERSON], позивачу по справі, який у встановлений законом строк не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але позивач постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вважається таким що прийняв спадщину. Звернувшись до Ізмаїльської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], йому було відмовлено, у звязку з тим, що був пропущений шестимісячний строк. Також позивач зазначив, що крім нього, спадкоємців на обовязкову частку у зазначеному спадковому майні не має. З наведених підстав позивач просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця на вищезазначене спадкове майно. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідач [PERSON] сільська рада у судове засідання не зявилася, але надала суду заяву, в якій зазначає, що з позовом згодна та просить суд розглянути справу без участі її представника. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] помер 10 грудня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане [PERSON] сільською радою Ізмаїльського району Одеської області від 10.12.2003 року, серія І-ЖД №363470. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме - земельна ділянка, площею 4,25 га., яка знаходиться на території [PERSON] сільської ради, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому на підставі державного акту на право власності на землю: серія Р1 № 495915 виданого 10.01.2003 року на підставі рішення 28 сесії 23 скликання [PERSON] сільської Ради народних депутатів Ізмаїльського району Одеської області від 25.12.2001 року № 346 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 10-08-363; 26 червня 2001 року [PERSON] склав нотаріально посвідчений заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 394, яким на випадок своєї смерті заповідав усе своє майно [PERSON], позивачу по справі. Право власності спадкодавця на зазначене спадкове майно підтверджується державним актом серії Р1 №495915, зареєстрований в книзі реєстрації державних актів за №10-08-363, виданий 10.01.2003р. на підставі рішення 28 сесії 23 скликання [PERSON] сільської Ради народних депутатів Ізмаїльського району Одеської області від 25.12.2001 року № 346 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 10-08-363; Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Крім цього в п. 10 Постанови Пленуму Верхового Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю, або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Позивач фактично прийняв спадщину тому що на день смерті спадкодавця постійно проживав спільно із спадкодавцем на час його смерті та протягом шести місяців після неї, спадкоємців на обовязкову долю не має, але звернувшись до нотаріальної контори з відповідною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, нотаріус відмовив йому у видачі такого свідоцтва. З наведених підстав суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved