Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом в якому просить суд стягнути з Дочірнєго підприємства «Дніпропетровське монтажне управління» відкритого акціонерного товариства «Південтеплоенергомонтаж» на його користь 4\~248 (чотири тисячі двісті сорок вісім) гривень 34 копійки в якості середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку і 50\~000 гривень моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що він 10.02.2010 року був прийнятий на посаду виконроба в ДП «Дніпропетровське монтажне управління» ВАТ «Південтеплоенергомонтаж», відкіля звільнився 29.03.2010 року за згодою сторін. На день звільнення він отримав трудову книжку, але розрахунок з ним не було здійснено в порушення ст. 116 КЗпП України. 30.04.2010 року він звернувся зі скаргою до прокуратури Кіровського району м. Дніпропетровська щодо порушення КЗпП України з боку посадових осіб відповідача. В процесі розгляду скарги прокуратурою йому була виплачена заборгованість по заробітній платі 01.06.2010 року. При цьому підприємство фактично затримало розрахунок з ним з 29.03.2010 року по 01.06.2010 року, що становить 64 календарних дні. Відповідно до довідки про середню заробітну плату для розрахунку виплат на випадок безробіття, його середньоденна заробітна плата становить 66, 38 грн. Таким чином його середній заробіток з 29.03.2010 року по 01.06.2010 року становить 4248, 34 грн. Крім того, йому була завдана моральна шкода, яка проявилась в психічних переживаннях щодо його фінансової стабільності, оскільки йому потрібно забезпечувати молоду дружину і малолітню дитину, а він був змушений займатись відновленням свого права, до того ж, бажаючи повернути чесним трудом зароблені кошти він був змушений звертатися в різні інстанції з проханням вжити заходів спрямованих на їх повернення, виїжджати в інше місто, це все відбирало багато часу, що призвело до конфлікту в родині, який виник на ґрунті його втомленості і знервованості. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач до суду не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судових повісток. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач з 10.02.2010 року по 29.03.2010 року працював на посаді виконроба в ДП «Дніпропетровське монтажне управління» ВАТ «Південтеплоенергомонтаж» (а.а.с. 3, 41-42). На день звільнення позивача відповідач у порушення ст. 116 КЗпП України не виконав свої обовязки щодо повного розрахунку з позивачем. Для вирішення цього питання позивач звертався в органи прокуратури зі скаргою, після чого 01.06.2010 року йому була повністю виплачена заборгованість по заробітній платі (а.а.с. 4-6). Таким чином, відповідач затримав розрахунок з позивачем з 29.03.2010 року по 01.06.2010 року, що становить 64 календарних дні. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до Довідки про середню заробітну плату (дохід) позивача середньоденна заробітна плата останнього становить 66 грн. 38 коп. (а.с.7). Таким чином середній заробіток позивача з 29.03.2010 року по 01.06.2010 року становить: 64 календарних дні х 66 грн. 38 коп. = 4248, 34 грн., які повинні бути стягнені з відповідача на його користь. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд приходить до висновку, що дані вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" моральна шкода оцінюється судом з урахуванням характеру та обсягу страждань, яких зазнала особа, характеру немайнових витрат. Зокрема, враховуються стан здоров'я особи, тяжкість вимушених змін у її життєвих та виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При визначені розміру такої шкоди, суд враховує характер та обсяг моральних страждань, їх тривалість, розмір заборгованості, інші конкретні обставини справи, а саме, те, що позивачем для відновлення свого порушеного права були витрачені додаткові зусилля - звернення до прокуратури зі скаргою. З урахуванням строку затримки розрахунку,\~розміру заборгованості, перенесених моральних страждань,\~суд вважає,\~ що сума морального відшкодування становить 500 грн. При цьому суд вважає, що обставини, на які посилався позивач в обґрунтування розміру моральної шкоди конфлікт в його родині, не можливість забезпечення необхідним малолітньої дитини, виїзд до іншого міста для вирішення питання з виплати йому заробітної плати, займання коштів для встановлення справедливості не доведені позивачем і не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: partial