Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до відповідача , які в подальшому уточнив, та просив стягнути заборгованість за кредитним договором у 36 807 грн 14 коп, яка складається з пені за несвоєчасне повернення кредиту та судові витрати по сплаті судового збору та витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи. В обґрунтування заявлених вимог позивач пояснив , що між ним та відповідачем було укладено кредитний договір , строком повернення до 31 жовтня 2008 року. У зв'язку із зверненням відповідача була укладена додаткова угода до кредитного договору про відстрочення погашення кредиту. У зв'язку з невиконанням зобов'язання банком направлялись вимоги про повернення заборгованості по кредиту. У серпні 2010 року відповідачем була повністю погашена заборгованість за кредитом, тому сума боргу складає 36 807 грн 17 коп, що складається з пені за несвоєчасне повернення кредиту. Допитана у судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі, посилаючись на ті самі підстави. Відповідач у судовому засіданні надав пояснення , відповідно до яких ним у повному обсязі сплачена сума заборгованості по кредиту , він не має змоги сплатити суму пені, оскільки не працює , у зв'язку з досягненням пенсійного віку, крім цього має низький матеріальний стан забезпечення. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. До такого висновку суд приходить на підставі з наступного. Судом встановлено , підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечується, що 18 квітня 2005 року відповідач уклав кредитний договір з позивачем №627/1 про надання кредитних коштів в розмірі 250 000 грн зі сплатою 24% річних, строком повернення до 17 квітня 2008 року, з урахуванням пролонгації. ( а.с. 7- 11). За заявою відповідача 17 квітня 2008 року між ВАТ « Державний Ощадний банк України» та [PERSON] була укладена додаткова угода до кредитного договору про відстрочення погашення кредиту, строком до 31 жовтня 2008 року ( а.14). У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань позивачем 24.01.2008 року та 10.02.2009 року відповідачу були направлені вимоги про повернення заборгованості по кредиту. Відповідно до п.4.1.1 кредитного договору передбачено зобов'язання боржника , в разі порушення взятих на себе зобов'язань по своєчасному поверненню основної суми кредиту та сплати процентів , сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на період, за який сплачується пеня, від суми платежу, за кожний день прострочення. 11 серпня 2010 року боржником була повністю погашена заборгованість за кредитом у сумі 10 000 грн, тому сума боргу 36 804 грн 14 коп складається з пені за несвоєчасне повернення кредиту. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 57 ЦПК України докази встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Вирішуючи спір , суд керується положеннями ч.1 ст.1050 ЦК України та виходить з того, що стягнення сум процентів за ст. 1048 ЦК України є платою за користування грошовими коштами , а стягнення сум згідно ч.2 ст. 625 ЦК України є заходом цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Суд враховує ступінь виконання зобов'язання боржником, оскільки відповідачем у повному обсязі сплачена прострочена заборгованість по кредиту - 10 000 грн, його майновий стан та пенсійний вік, інші обставини, які мають істотне значення та приймає до уваги, що розмір пені складає 36 804 грн 14 коп, що в кілька разів перевищує суму заборгованості -10 000, яка сплачена у повному обсязі, та приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог про її стягнення, що не протирічить ч.3 ст. 551 ЦК України, оскільки пеня є засобом цивільно - правової відповідальності, а не платою за користування грошима. Вирішуючи питання щодо розподілу стягнення судових витрат та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справ суд керується ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення , суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати і тому суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору та витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: partial