Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-25 00:00:00

14.12.2010 р. від Голови Городнянської міської ради Чернігівської області [PERSON] надійшла заява про визнання спадщини відумерлою після смерті гр-ки [PERSON], що померла 14.03.2004 р. у м. Городня, Чернігівської області, і за життя у власності якої перебували грошові заощадження в сумі 837,96 грн (рах. №64728 Городнянське відділення ВАТ «Державний ощадний банк України»). У судовому засіданні представник заявника підтримала подану заяву та по суті справи пояснила, що дійсно після смерті у 2004 році [PERSON], яка знаходилась на утриманні у Городнянському психоневрологічному інтернаті ніхто не прийняв її спадщину, спадкоємці відсутні. Оскільки за життя [PERSON] мала грошові заощадження, а її спадщину ніхто не прийняв, то вона згідно законодавства повинна перейти у власність до міської ради. 26.01.2011 року стороною заявника уточнено вимоги заяви, міський голова просить суд визнати спадщину відумерлою грошові кошти в сумі 857,96 грн. Представники заінтересованих осіб та заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не зявились, про час та місце засідання повідомлялись належним чином. Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши у судовому засіданні усі наявні матеріали справи та докази, прийшов до наступного: Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Як встановлено з досліджених у судовому засіданні документів, [PERSON], [INFO], згідно путівки №62 від 01.04.2001 р. Управління соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації була направлена на державне утримання до Городнянського психоневрологічного інтернату. 14.03.2004 року [PERSON] померла у віці 61 року у м. Городня, Чернігівської області і згідно наказу №37 від 16.03.2004 року визнана вибувшою з психоневрологічного інтернату. За життя [PERSON] мала грошові заощадження в сумі 857,96 грн. по рахунку №64728 у Городнянському територіально відокремленому безбалансовому відділенні №10024/0112 Філії Чернігівське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України». За даними Державного нотаріального архіву Чернігівської області та Городнянської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області, спадкова справа до майна [PERSON], не відкривалась. Згідно інформації директора Городнянського психоневрологічного інтернату, спадкоємці [PERSON] до інтернату не звертались і їх наявність, невідома. /а.с.5-6, 8, 15-17, 20-21, 23-30/ Відповідно до положень ст.1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що спадкоємці за законом та заповітом після смерті [PERSON], відсутні, з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця 14.03.2004 р., сплинуло більше одного року, і за таких підстав заява Городнянської міської Ради про визнання спадщини відумерлою, яка є органом місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved