Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-01 00:00:00

[PERSON] 19 листопада 2009 року звернувся до суду з позовом до відповідача КС Дніпропетровщини про розірвання договору, стягнення грошової суми за договором вкладу коштів та витрат, позовні вимоги доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах, а його представник в ході судового засідання посилався на те, що 12 вересня 2008 року та 06 липня 2009 року він уклав з відповідачем договори про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на загальну суму 5000 грн. і 20000 грн. строком на 12 місяців. Цей термін закінчився, строк договорів не подовжувався. Позивач звернувся до відповідача з проханням повернути йому його гроші за вказаними вкладами, але відповідач цього не зробив, чим порушив його права, в добровільному порядку спір не вирішено. Вважає такі дії відповідача не законними, йому завдана матеріальна шкода та просив стягнути з відповідача на виконання умов укладених між ними договорів та повернути йому кошти, а саме стягнути з відповідача на його користь 5000 грн. і 20000 грн. не повернені вклади, відсотки, упущену вигоду та судові витрати, задовольнивши позов в повному обсязі. Представник відповідача КС Дніпропетровщини в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим розгляд справи без відповідача згідно ст. 169 ЦПК України. Зясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що 12 вересня 2008 року позивач [PERSON] уклав з відповідачем КС Дніпропетровщини договір № ДП-1/0744/08/600 від 12 вересня 2008 року та 06 липня 2009 року - договір № ДП-1/0488/09/069 від 06 липня 2009 року про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на суму відповідно 5000 грн. і 20000 грн. строком на 12 місяців, вказані кошти передані відповідачу, встановлена процентна ставка користування коштами позивача 20% і 22% річних. Умови договорів почали виконуватися. Цей термін закінчився, строки договорів не подовжувалися. Позивач звернувся до відповідача з проханням повернути йому його гроші за вказаними вкладами, але відповідач цього не зробив, чим порушив його права, в добровільному порядку спір не вирішено. Відповідно до умов договору сторін відповідач зобов'язується повернути вкладнику вклад за його вимогою в кінці терміну дії вкладу чи у випадках дострокового розірвання договору шляхом перерахування коштів на рахунок. Згідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Використовуючи це право, після закінчення дії договорів позивач звернувся з заявою до відповідача з вимогою у зв'зку зі спливом строку дії договору вкладу № ДП-1/0744/08/600 від 12 вересня 2008 року повернути йому вклад 5000 грн. і нараховані відсотки та по договору № ДП-1/0488/09/069 від 06 липня 2009 року 20000 грн. та нараховані відсотки. На час подачі позову до суду і до теперішнього часу відповідач не повернув позивачу суми вкладів з нарахованими відсотками. Вищезазначені дії відповідача порушують безпосередньо ч. 2 ст. 1060 ЦК України та умови договорів вкладу сторін, згідно яких відповідач зобов'язується повернути вкладнику вклад за його вимогою в кінці терміну дії вкладу чи у випадках дострокового розірвання договору шляхом перерахування коштів на рахунок. Крім вищезазначених норм, відповідач порушує ст. 629 ЦК України, згідно якої договір є обов'язковим для виконання сторонами, тобто в даному випадку відповідач в обов'язковому порядку повинен виконувати перед позивачем умови договорів вкладів № ДП-1/0744/08/600 від 12 вересня 2008 року і № ДП-1/0488/09/069 від 06 липня 2009 року. Таким чином, відповідач на 12 вересня лютого 2009 року повинен повернути позивачу вклад у розмірі 5000 грн. та нараховані відсотки та на 06 липня 2010 року - вклад 20000 грн. та нараховані проценти, чого зроблено не було, договорами передбачено і штрафні санкції в вигляді пені. Щодо валюти виконання зобов'язання та ціни позову, то це обґрунтовується наступним. У відповідності до ч. 1 ст. 533 ЦК України - «Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях». В даному випадку грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в гривнях, що підтверджується умовами договору та відповідними квитанціями про сплату. Відповідно вкладник вимагає стягнути вклад у тій валюті, в якій банк повинен був виконати зобов'язання, а саме у гривнях. Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, виходячи з того, що позивач всі передбачені договорами сторін умови виконав в повному обсязі; відповідач укладав договори, приймав кошти і зобовязувався їх виконати у відповідності до норм чинного законодавства незалежно від мораторію та інших чинників, тому відповідач мав можливість виконати умови договорів і повернути вклад позивачу, але без поважних причин цього не зробив. Статтею 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу, незалежно від його виду, банк зобовязаний видати вклад на першу вимогу вкладника. Згідно п. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесено вклад, застосовується положення про договір банківського рахунку. Відповідно до ст. 1068 ЦК України банк зобовязаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом. Відповідно до умов договору сторін відповідач зобовязується повністю повернути вклад по закінченню терміну договору. Таким чином, відразу після закінчення дії договорів у відповідача виник обовязок по поверненню вкладів позивачу. Відповідно до умов договорів сторін відповідач несе відповідальність за неналежне виконання своїх зобовязань. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Таким чином неправомірними діями відповідача, повязаними з невиконанням належним чином умов укладених договорів і закону позивачу було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями відповідача і підлягають відшкодуванню за рахунок винної особи. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач не заперечує домовленості договору і зобовязання стосовно позивача, але і не довів законність утримання в себе вкладу позивача, твердження відповідача про наявність інших причин чи обставин не є зобовязанням і є припущенням можливого не виконанням умов договору з боку цього відповідача. Не може суд прийняти до уваги позицію відповідача стосовно не погодження з позовними вимогами, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково: стягнути з КС Дніпропетровщини на користь позивача - по договору № ДП-1/0744/08/600 від 12 вересня 2008 року 5000 грн. і нараховані відсотки 252 грн., по договору № ДП-1/0488/09/069 від 06 липня 2009 року 20000 грн. і нараховані відсотки 2217 грн., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 120 грн., а всього 27589 грн., в задоволенні решти позовних вимог про стягнення упущеної вигоди слід відмовити, оскільки ці вимоги не обґрунтовані і не основані на законі, крім того слід стягнути з кредитної спілки Дніпропетровщини на користь держави судовий збір 274 грн. 69 коп. Таким чином, позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial