Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-18 00:00:00

Позивач 25.02.2011 року звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «ЕЛСИС» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, стягнення середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 31.12.2010 року він був звільнений за угодою сторін, але ні на момент звільнення, ні на теперішній час підприємство не провело із ним розрахунку по заробітній платі, у зв»язку із чим утворилася заборгованість. Позивач просив стягнути із відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі з урахуванням компенсації та індексації; зобов'язати відповідача виплатити його середньомісячний заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. У судове засідання позивач не з»явився, направивши до суду заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача у судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, не повідомив про причини своєї неявки. Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Встановлено, що 31.12.2010 року позивач був звільнений з ПП «ЕЛСИС»за угодою сторін. Згідно довідки №855 від 07.02.2011 року приватного підприємства «ЕЛСИС»заборгованість по заробітній платі становить 6197,92 грн.. Відповідно ст.115 ч.1 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися регулярно в робочі дні в терміни, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток обчислюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.95 р. № 100, норми якого є обов'язковими для застосування на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності і господарювання. Як зазначено в абзаці 3 п. 2.2 Порядку № 100, середньомісячна зарплата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Тобто перед тим як визначити середній заробіток за останні два місяці, необхідно обчислити середньоденну зарплату шляхом ділення нарахованої заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. А середня місячна заробітна плата обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середню кількість робочих днів за ці два місяці ( середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді ). Середньомісячне число робочих днів, своєю чергою, розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства (п. 8 Порядку № 100 ). Згідно із постановою Пленуму Верховного Суду України від 24.12.99 р. № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" (п. 6) у випадках, коли заробітна плата або інші доходи стягуються з підприємств, установ і організацій на користь громадян за рішенням судових органів, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян ( податку з доходів фізичних осіб ) є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Середньомісячний заробіток на час звільнення з роботи позивача складав 2207,39 грн.. Відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за затримку виплати сум розрахунку при звільненні за п»ять місяців в сумі 11036,95 грн.. Суд допускає негайне виконання рішень у справах, зокрема за ст. 367 ч.1 п.2 КЗпП України про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial