Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 28 липня 2009 року, звернулися в суд з позовною заявою до [PERSON] акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про відшкодування майнової та моральної шкоди. Під час розгляду справи неодноразово збільшував розмір позовних вимог, наполягав на задоволенні наступних вимог: повернення банківського вкладу у розмірі 4 000 грн., компенсації 48 960 грн., процентів по вкладу 983,11грн., компенсацію з урахуванням встановленого індексу інфляції 464 грн., компенсації з урахуванням 3% річних від простроченої суми 134,14 грн., моральну шкоду 16 999 грн. Обґрунтував позов позивач тим, що він не міг своєчасно, після закінчення терміну дії договору отримати суму вкладу, і тому наполягає на задоволені матеріальних вимог за період з 10 лютого 2009 року 25 березня 2010 року. Моральні вимоги визначив відповідно до ч.2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». В судовому засіданні, представник відповідача просила у позовних вимогах відмовити, так як суму банківського вкладу могла бути отримана позивачем у любий зручний для нього час, так як на вказаний депозитний вклад дія мораторію не розповсюджується. Не може пояснити яким чином робітники банку відмовили позивачу у видачі суми вкладу. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача. Відповідач у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином в установленому законом порядку про слухання справи. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача у порядку ст.169 ЦПК України. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (надалі Банк) укладено 05 січня 2009 року договір строкового банківського вкладу № 739173 (далі Договір), строком на 1 місця зі сплатою 25% річних в сумі 4\~000 грн. Позивачем нараховані та отримані відсотки за банківським вкладом, але сума вкладе не повернута. [PERSON] 10 лютого 2009 року звернувся до Банку з заявою про повернення суми вкладу, але йому відмовлено у видачі вкладу в звязку з введенням мораторію на задоволення вимог. Позивач наполягає на стягнення з Банку суми вкладу 4 000 грн., за період 10 лютого 2009 року 25 березня 2010 року, відповідно до наданого розрахунку: індексації відповідно до ч.5 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів» у сумі 48 960 грн., процентів на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу у сумі 983,11 грн., індексації з урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 464 грн., компенсації з урахуванням сплатити 3% річних від зазначеної суми за час прострочення 134,14 грн. Розглядаючи вимоги щодо повернення банкірського вкладу, суд зазначає. Відповідно до наданої довідки відповідача [PERSON] отримай суму вкладу 23 жовтня 2010 року, про що не заперечував і сам позивач у судовому засіданні 25 жовтня 2010 року. Тому, суд вважає необхідним у задоволенні вказаний вимог відмовити. Відповідно до вимог щодо інших сум матеріальних вимог, суд зазначає, що грошове зобовязання зобовязання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору. Крім цивільно-правового договору, грошове зобовязання виникає і на інших підставах, передбачених цивільним законодавством, зокрема положенням ст. 625 ЦК України, згідно з яким боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму бору з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Таким чином ці суми не є штрафною санкцією і на них дія мораторію не поширюється. Тому, на думку суду задоволенню підлягають вимоги щодо стягнення на користь поз10 лютого 2009 року по 25 березня 2010 року у сумі 464 грн., компенсації з урахуванням сплатити 3% річних від суми вкладу за вказаний час прострочення 134,14 грн. відповідно до розрахунку: 4\~000 (сума вкладу) х 0,116 (індекс інфляції) = 464 грн.; (3% : 365 (днів)) х 408 ( дні прострочення ) х 4\~000 (сума вкладу) = 134,,14 грн. Суд не знаходить законних підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення на його користь процентів по вкладу 983,11 грн., так як вважає, що договір банківського вкладу припинив дію 10 лютого 2009 року, так як відповідно до п. 4.7. вказаного договору для його розірвання Вкладник повинен звернутися до Банку з заявою про розірвання договору та виплати суми. З такою заявою [PERSON] звернувся до банку 05 січня 2009 року. Відповідно до вимог щодо компенсації відповідно до ч. 5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» - 48960 грн., моральної шкоди 16 999 грн. згідно до ч.2 ст. 22 вказаного Закону суд зазначає, що названий Закон не розповсюджується на правовідносини яки виникли між позивачем та відповідачем, так як між сторонами виникли зобовязальні відносини, які регулюється нормами зобовязального права та положеннями укладеного строкового договору банківського вкладу. На підставі викладеного, суд вважає, що вимого позивача підлягають частковому задоволенню, а саме частині стягнення з відповідача на користь позивача індексації з урахуванням індексу інфляції у сумі 464 грн., компенсації з урахуванням сплатити 3% річних - 134,14 грн., всього 598,14 грн. Вирішуючи питання про судові витрати суд зазначає, що відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 51 грн., відповідно до суми задоволених вимог. Витрати з інформаційно технічного забезпечення у розмірі 250 грн. з відповідача стягуються на користь позивача. Одночасно необхідно з позивача стягнути на користь держави судовий збір щодо вимог, які не підлягали задоволенню (сума 53943,11 грн.), так як державний збір [PERSON] не сплачував, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», але судом встановлено, що на дані правовідносини не розповсюджується дія вказаного закону, і тому з позивача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 539,43 грн.

Outcome: partial