Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, посилаючись на те, що в між нею та відповідачем було укладено договір позики. Відповідно до даного договору позивач передав [PERSON] 10 000 доларів США, що підтверджується розпискою, які останній зобовязався повернути до 03 січня 2009 року. Оскільки до теперішнього часу [PERSON] грошові кошти не повернув, позивач просила суд стягнути з [PERSON] суму боргу в розмірі 80 000,00 грн., 7291,96 грн. - суму інфляції, 2169,86 грн. - 3% річних, моральну шкоду у сумі 5000 грн. та судові витрати. Позивач [PERSON] просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про день слухання справи сповіщений належним чином, через оголошення у засобах масової інформації - газету „Вісті Придніпров'я №09 (1197) від 03.02.2011. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 03 грудня 2008 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого [PERSON] зобовязувався повернути [PERSON] грошові кошти в розмірі 10000 доларів США і зобовязувався повернути їх в строк до 03 січня 2009 року, однак до теперішнього часу кошти не повернув. Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки судом встановлено, що борг до теперішнього часу не повернуто, позовні вимоги щодо стягнення боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Крім того, відповідно до п.п.4, 5 постанови Пленум Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»в позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. До загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодуванні моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З огляду на викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, оскільки в порушення вимог ст.60 ЦПК України позивачем не були доведені ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог і заперечень.

Outcome: partial