Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-21 00:00:00

У липні 2006 року позивачка звернулась до суду з названим позовом, посилаючись на те, що з липня 1997 року по червень 2005 року мала з відповідачем близькі стосунки, від яких у червні 2004 року завагітніла. Відповідач до вагітності поставився позитивно і пообіцяв надавати їй допомогу. 21 лютого 2005 року у позивачки народилася донька - [PERSON], батьком якої є відповідач. Оскільки відповідач не визнає себе батьком дитини та не надає матеріальної допомоги на її утримання, то позивачка просить визнати відповідача батьком її дитини та стягнути з нього аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, починаючи з дня народження дитини і до її повноліття. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що відповідач дійсно був знайомий з позивачкою, але інтимних стосунків з нею не мав і не може бути батьком її дитини. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що позивачка та відповідач знайомі з липня 1997 року, що визнають обидві сторони. 21 лютого 2005 року у позивачки народилась донька - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Згідно повідомлення відділу реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 15.05.2007 року, відомості про батька в актовому записі про народження № 597 від 16.03.2005 року на [PERSON] записані відповідно до ч.І ст. 135 СК України. Відповідно до ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч.І ст. 143 ЦПК України, для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. 07 квітня 2010 року за клопотанням позивачки по справі призначена судово-медична (генетична) експертиза з метою встановлення батьківства [PERSON] щодо [PERSON] Згідно повідомлення начальника Київського міського бюро судово-медичної експертизи від 04.10.2010 року № 11/3165, особи у справі зявились 01.10.2010 року до відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського бюро СМЕ, згідно виклику, але [PERSON] не дав своєї згоди на відібрання в нього зразка крові. Відповідно до ч.І ст. 146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Беручи до уваги наведене, суд задовольняє позовні вимоги про визнання [PERSON] батьком [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Судом встановлено, що з липня 1997 року відповідач перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого мають двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Броварського міськрайонного суду від 03 грудня 2009 року з відповідача стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 16 жовтня 2009 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Беручи до уваги наведене та враховуючи, що відповідач має постійне місце роботи, суд визначає розмір аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача за період з 12 липня 2006 року по 15 жовтня 2009 року включно, тобто, з дня предявлення позову по день стягнення аліментів на інших дітей за рішенням суду та в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), починаючи з 16 жовтня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття. Частиною другою ст. 191 СК України, передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. Оскільки позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження, передбачених законом підстав для стягнення аліментів за минулий час, то суд відмовляє в задовленні цієї частини позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачки, понесені нею витрати за надання правової допомоги в сумі 1000 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial