Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-06 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] в якому просили суд виселити відповідачів разом з їхніми неповнолітніми дітьми [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] з будинку № 240 по вул. Пролетарська в м. Павлоград Дніпропетровської області без надання іншого жилого приміщення. В обґрунтування заявленого позову позивачі посилаються на те, що кожна з них в рівних частинах на праві приватної власності мають будинок № 240 по вул. Пролетарській м. Павлограда. Зазначений будинок вони успадкували після смерті матері. У 2006 році відповідачі звернулися до [PERSON] з проханням дозволити пожити в будинку до 2008 року. Оскільки а той час [PERSON] була неповнолітньою, [PERSON] дозволила відповідачам проживати в будинку, тим самим фактично був укладений в усній формі договір найму. Відповідачі разом з своїми неповнолітніми дітьми вселилися будинок. На даний час [PERSON], не маючи іншого житла, разом зі своїм неповнолітнім сином має намір проживати в своєму будинку, у звязку з чим, попередила відповідачів про звільнення будинку. Однак відповідачі до теперішнього часу з будинку не виселилися. 04 травня 2011 року відповідачка [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним і визнання права власності на будинок в якому просила суд винести рішення яким: визнати дійсним договір купівлі - продажу житлового будинку розташованого за адресою м. Павлоград, вул. Пролетарська, 240 кладеного між нею та [PERSON] від 06.06.2006 року; визнати за нею право власності на житловий будинок № 240 по вул. Пролетарська м. Павлограда. В обґрунтування заявленого позову [PERSON] зазначила, що 06 червня 2006 вона з [PERSON] уклала договір про продаж їй розваленого на 80 % будинку № 240 по вул. Пролетарська м. Павлограда. Будинок на той момент був не придатний для проживання, домовилися що [PERSON] продасть його за 1500 грн. В той же день [PERSON] в присутності голови квартального комітету, сусідів та неповнолітньої сестри [PERSON] написала розписку про те, що взяла гроші в сумі 500 грн. для підготовки документів для продажу будинку № 240 по вул. Пролетарська м. Павлограда. Дозволяє їй два роки до 06.06.2008 року проживати в будинку, а потім будинок буде переоформлятися на неї [PERSON] З 2006 року вона [PERSON] стала разом зі своїми неповнолітніми дітьми проживати в зазначеному будинку і вважаючи що був укладений договір купівлі-продажу будинку, робила ремонт. З 2008 році вона неодноразово зверталася до [PERSON], [PERSON] з вимогою укласти договір нотаріально, але вони документи для нотаріального оформлення не підготували і ухиляються від нотаріального посвідчення договору. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, оскільки відбуває покарання в ВК - 94, надав суду пояснення відповідно до змісту якого позовні вимоги [PERSON], [PERSON] не визнає. Первісний позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала, пояснила суду що їй з сестрою належить будинок 240 по вул. Пролетарській в м. Павлограді. В 2006 році вони з сестрою дійсно домовлялися з відповідачами про те що вони будуть проживати в їхньому будинку а в майбутньому можливо продадуть їм будинок. На той час їй були потрібні гроші і вона від імені сестри написала відповідачам розписку про те, що отримує 500 грн. завдатку до переоформлення документів. Сестра про те, що вона написала розписку не знала, грошей вона [PERSON] так і не отримала від відповідачів. На той час, оскільки вона була неповнолітньою, то не могла усвідомлювати значення своїх дій. На даний момент вона має неповнолітню дитину [INFO] є матірю одиначкою і їй ніде проживати, вона вимушена знімати квартиру по вул. Ватутіна, 18/1, іншого житла крім будинку № 240 і вул. Пролетарська не має. В будинку вона зареєстрована разом з дитиною. Зустрічний позов [PERSON] не визнала, просила відмовити у його задоволені, ніякого договору не було. Первісний позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала, пояснила суду що їм з сестрою належить будинок № 240 по вул. Пролетарській. Дійсно зверталися відповідачі в 2006 році вони хотіли купити їх будинок, але сестра була неповнолітньої і тому ніхто будинок не продавав. Вона дозволила їм проживати в будинку. В майбутньому можливо вони і збиралися продати будинок, однак оскільки у сестри є неповнолітня дитина і їй немає де жити то продавати будинок ніхто не буде. Опікуном неповнолітньої сестри була вона, [PERSON] Ніяких письмових документів вона з відповідачами не укладала ні на продажу будинком ні на користування ним. Про те що сестра написала від її імені зписку вона не знала, грошей від відповідачів вона особисто не отримувала. Зустрічний позов [PERSON] не визнала, просила відмовити у його задоволенні. \~ \~ \~ \~Прокурор в інтересах первісного позивача [PERSON] позов [PERSON], [PERSON] підтримала просила його задовольнити, пояснила суду що на праві власності [PERSON], [PERSON] належить спірний житловий будинок, їх право власності підтверджено документально. Право користування відповідачів [PERSON], [PERSON] нічим не підтверджено, оскільки договір користування житловим будинком не укладався. Зустрічний позов не визнала пояснивши, що розписка не може бути визнана договором купівлі-продажу оскільки не відповідає формі договору нотаріально не завірена. Розписка написана неповнолітньою яка не володіла повного цивільною дієздатністю. Підпис в розписці не належить [PERSON] грошей згідно розписки не отримували. Крім того не додержані істотні умови договору не зазначений предмет, ціна та термін дії договору тому немає підстав визнавати розписку договором купівлі-продажу. Первісний відповідач [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Зустрічний позов підтримала, пояснила суду що в 2006 році вона разом з колишнім чоловіком домовилася з [PERSON] що та продасть їм будинок. Однак оскільки її сестра [PERSON] була неповнолітньою, то вирішили що вони сімєю будуть проживати в будинку, а коли сестра буде повнолітня продадуть їм будинок. В той же день [PERSON] написала розписку що отримала гроші 500 грн. завдатку до переоформлення документів. Будинок на той момент був зруйнований і не придатний для життя. Оскільки у неї була розписка [PERSON] вона вважала що будинок її і тому разом з дітьми відремонтувала будинок, а тепер [PERSON] і [PERSON] відмовляються нотаріально оформлювати договір купівлі-продажу. На даний момент вона зареєстрована [INFO], діти ніде не зареєстровані. Колишній чоловік знаходиться в місцях позбавлення волі, а зареєстрований він по вул. Мічуріна. 71. Представник первісного відповідача [PERSON] в судовому засіданні первинний позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Зустрічний позов підтримала, пояснила суду, що в матеріалах справи є розписка про те, що будинок № 240 по вул. Пролетарська м. Павлограда буде проданий [PERSON] Будинок був на 80% зруйнований та непридатний для життя, не було підлоги, опалення, світла. [PERSON] все це відремонтувала та відновила. Оскільки є розписка необхідно визнати що був договір купівлі-продажу та визнати за [PERSON] право власності на зазначений будинок. Представник третьої особи в судовому засіданні пояснила що в інтересах дітей [PERSON], [PERSON] вважає недоцільним задоволення первісного позову та виселення дітей з будинку № 240 по вул. Пролетарська м. Павлограда. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, а в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити з огляду на такі підстави. Так в судовому засіданні встановлено, що позивачам за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті їх матері [PERSON], яка померла 28 квітня 2001 року (а.с 10), належить в рівних частинах кожній, житловий будинок № 240 по вул. Пролетарська, м. Павлограда, Дніпропетровської області (а.с. 14). У звязку зі смертю батьків позивачок : [PERSON], який помер 21 червня 1994 року, [PERSON], яка померла 27 квітня 2001 року (а.с. 10), згідно рішення виконкому Павлоградської міської ради народних депутатів за № 317 від 23 травня 2001 року опікуном неповнолітньої [PERSON] була призначена її сестра [PERSON] В 2006 році згідно усної домовленості між первісним позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON], [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми тимчасово вселились в будинок № 240 по вул. Пролетарській м. Павлограда на час до повноліття [PERSON], в подальшому після її повноліття сторони домовилися що буде укладений нотаріальний договір купівлі-продажу, зазначений факт був підтверджений сторонами в судовому засіданні. Також в судовому засіданні встановлено що, на даний момент [PERSON] народила дитину, є матірю одиначкою, бажає проживати зі своєю дитиною в своєму будинку і не має іншого житла крім будинку № 240 по вул. Пролетарська м. Павлограда. Згідно домової книги та даних паспорту за адресою вул. Пролетарська, 240, м. Павлограда зареєстрована [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON], [INFO] ( а.с. 6, 12, 16) Як вбачається з даних паспорту [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с. 26) Приймаючи рішення по суті заявленого первісного позову суд виходив з того, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] разом з їх неповнолітніми дітьми є тимчасовими мешканцями у домоволодінні, яке належить на праві приватної власності [PERSON], [PERSON], і як було встановлено в судовому засіданні відповідачі плату за проживання власникам не сплачували, оплачували тільки за електроенергію, членами сімї власників вони не являються, та керувався положеннями ст. 98 ЖК, згідно якого наймач жилого приміщення та члени його сімї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасово проживати в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщення (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сімї наймача. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391 ЦКУкраїни. Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України, та ст. 150 ЖК України передбачені права власника житлового будинку, які передбачають використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відмовляючи у задоволення зустрічного позову суд керувався положеннями ст. 657 ЦК України, згідно якої договір купівлі-продажу житлового будинку укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Законом передбачено можливість визнання договору купівлі-продажу дійсним (ч. 2 ст. 220 ЦК України), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення. Однак із досліджених в судовому засіданні доказів не вбачається домовленості сторін щодо усіх істотних умов договору. Згода власників домоволодіння № 240 по вул. Пролетарська м. Павлограда на його продаж нічим не підтверджена. Як зазначено в розписці отримання ж 500 грн. від [PERSON].М. на оформлення документів для продажу будинку не може свідчити про отримання коштів за будинок. Крім того [PERSON] та [PERSON] заперечують факт отримання вказаних грошей. Крім того позивач за зустрічним позовом [PERSON], посилаючись на розписку просить визнати договір купівлі-продажу будинку укладеного між нею та [PERSON] Однак будинок належить на праві власності обом сестрам [PERSON] та [PERSON] і тому відповідно до ст. 17 Закону України «Про схорону дитинства», яка регулює право дитини на майно, батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати І письмові зобов'язання. Тому на момент написання розписки [PERSON] являлась опікуном неповнолітньої [PERSON] і не мала право без дозволу органів опіки і піклування видавати І письмові зобовязання. Більш того, первісний позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що не знала про існування розписки і дізналася про неї під час судового розгляду, підпис в розписці не її. Як пояснила в судовому засіданні первісний позивач [PERSON] розписку писала вона від імені [PERSON] Не підтверджено домовленість сторін щодо ціни, не зазначений предмет договору та термін його дії. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] посилаючись на ксерокопію розписки, як на письмовий доказ укладення договору та досягнення домовленості з усіх його істотних умов не надала суду оригінал зазначеної розписки. Таким чином виходячи з викладеного, суд вважає що із матеріалів справи та доказів встановлених в судовому засіданні не вбачається підстав, передбачених ст. 220 ЦК України, для визнання договору купівлі-продажу дійсним, та визнання права власності за позивачкою за зустрічним позовом [PERSON] на буд. № 240 по вул. Пролетарська м. Павлограда. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved