Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Заяву мотивує тим, що йому на праві приватної власності належить будинок № 12 по вул. Шептицького, що в місті Володимир-Волинський Волинської області, у якому зареєстровано з 1 серпня 2008 року його колишню дружину [PERSON] та із якою він одружився 8 серпня 2008 року. Однак спільне сімейне життя не склалось, а тому через неповних десять місяців шлюб розірвано у судовому порядку. В житловому будинку за місцем реєстрації відповідач практично не проживала, речей своїх в цей будинок не перевозила, не проводила оплату комунальних платежів. Її постійним місцем проживання як під час шлюбу, так і після його розірвання є житловий будинок, який знаходиться у місті Володимир-Волинський по вул. Кобзарський, 6. У добровільному порядку відповідач не бажає знятись з реєстрації, хоча там не проживає більше двох років. Оскільки реєстрація відповідача в його будинку перешкоджає здійсненню ним права власності, а також створює незручності матеріального характеру в частині оплати за комунальні послуги, які фактично із-за відсутності відповідача не надаються і не використовуються, просить суд на підставі ст. 167 ЖК України визнати відповідача такою, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідач [PERSON] звернулась в суд із зустрічним позов до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок із надвірними будівлями і спорудами та земельну ділянку, поділ майна подружжя. Свою зустрічну заяву мотивує тим, що житловий будинок по вул.Шептицького, 12 в м. Володимир-Волинський придбали разом із [PERSON] в 2007 році проживаючи у фактичних шлюбних відносинах і на цей час вели спільне господарство. Оскільки шлюб не був зареєстрований, тому договір купівлі - продажу від 27 квітня 2007 року укладено із відповідачем та [PERSON] В даному будинку зареєстрована з 1 серпня 2008 року, а відповідач з 25 травня 2009 року, хоча у зв'язку із ремонтними роботами проживали разом в будинку по вул.Кобзарська, 6 в м. Володимир-Волинський. Крім того вказує, що факт спільного проживання та ведення господарства з січня 2006 року по день реєстрації шлюбу 08 серпня 2008 року встановлено рішенням Володимир-Волинського міського суду від 13 травня 2010 року, яке набрало законної сили. На придбання житлового будинку по вул. Шептицького, 12 в м. Володимир-Волинський разом із земельною ділянкою площею 0,10 га. ними спільно витрачено 26000 доларів США, у тому числі 20000 дол. США отриманих в кредит на прізвище [PERSON], по якому вона як дружина виступала поручителем. До вселення в грудні 2008 року в даний будинок вони проводили ремонтні роботи в ньому, в тому числі за її особисті кошти, а саме 20000 дол. США отриманих нею в кредит, 3000 дол. США знятих з кредитної картки КБ "ПриватБанк". Крім того, спільно із [PERSON] придбали в будинок меблі, побутову техніку, телевізор, кухонний гарнітур, ванну "Джакузі", гідробокс на що витратили близько 21250 грн. При цьому зазначає, що фактично з квітня 2007 року по грудень 2008 року в будинку тривали ремонтні роботи та його реконструкція, орієнтовна вартість матеріалів та виконаних будівельних робіт становить близько 200000 грн., що нею підтверджується документально на суму 152096 грн. 02 коп. Оскільки з [PERSON] проживали як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, а набуте майно за цей період згідно ст. 74 СК України є спільною сумісною власністю, і відповідач відмовляється здійснити добровільний його поділ, у відповідності до вимог ст. 70 СК України просить поділити майно, визнавши за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами по вул. Шептицького, 12 в м.Володимир-Волинський та земельну ділянку за даною адресою, залишивши за нею ванну "Джакузі" і гідробокс вартістю 11250 грн. та будівельні матеріали для будівництва сауни та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати по справі. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 14 грудня 2010 року цивільну справу за первісним позовом [PERSON] та зустрічним позовом [PERSON] обєднано в одне провадження. Під час судового розгляду справи за клопотанням представника відповідача судом до участі в даній справі залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Володимир-Волинську міську раду Волинської області та відкрите акціонерне товариство комерційний банк "Надра" в особі філії ВАТ КБ "Надра" Луцького регіонального управління. В судовому засіданні позивач та його представник первісний позов підтримали з вищенаведених підстав, просили суд його задовольнити і визнати особу такою, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком, який належить позивачу на праві приватної власності, оскільки відповідач переїхала до іншого постійного місця проживання. Відносно зустрічної позовної заяви відповідача заперечували, вважаючи її безпідставною і надуманою, оскільки до укладення офіційного шлюбу вони не проживали як сім'я та не вели будь-якого спільного господарства, а тому відсутні підстави для будь-якого поділу майна, просили в задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідач та її представник в судовому засіданні первісний позов не визнали, просили в його задоволенні відмовити, оскільки в даному житлі не могла проживати у зв'язку із протиправними діями позивача, який перешкоджав у доступі до нього, а тому змушена була виїхати, однак в подальшому намагалась повернутись і забрати частину її речей, які там залишились, однак позивач чинив перешкоди, що зафіксовано працівниками міліції. Свою ж зустрічну позовну заяву підтримали, уточнивши та збільшивши позовні вимоги, просили встановити факт, що [PERSON] з [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з січня 2006 року по 08 серпня 2008 року, визнати право власності на спільну сумісну власність за [PERSON] та [PERSON], а саме на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по вул. Шептицького (Літня), 12 в м. Володимир-Волинський, визнати право спільної сумісної власності на самочинно збудований і реконструйований житловий будинок, здійснити поділ майна, визнавши за нею право власності на 3/4 частини житлового будинку із надвірними будівлями, земельної ділянки на якій розташований будинок, виділивши їх в натурі та стягнути судові витрати по справі з відповідача, а саме 1700 грн. судового збору, 120 грн. ІТЗ та витрати на правову допомогу в сумі 7000 грн. Представник третьої особи без самостійних вимог - Володимир-Волинської міської ради суду пояснила, що в частині задоволення позову про визнання права власності на самочинно збудований і реконструйований будинок слід відмовити, оскільки [PERSON] не звертався до міської ради для отримання дозволу на такі роботи і право звернення має тільки останній. Представник третьої особи без самостійних вимог - ВАТ КБ "Надра" суду пояснила, що в частині задоволення позову про визнання права власності на будинок та земельну ділянку слід відмовити, оскільки таке майно знаходиться в іпотеці та на даний час позичальником по кредитному договору не повернуто усієї суми кредиту, яка становить близько 15000 дол. США., при цьому зазначивши, що по вказаному кредитному договору [PERSON] була запрошена поручителем не як дружина, а як роботодавець, де останній працював. Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача та її представника, представників третіх осіб, показання свідків, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що первісний позов та зустрічний позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 27 квітня 2007 року [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться по вул. Шептицького (Літня), 12 в м. Володимир-Волинський, де з 01 серпня 2008 року зареєстровано його колишню дружину [PERSON], яка з 2009 року не проживає за вказаною адресою, та між якими 12 травня 2009 року розірвано шлюб. Дані обставини не оспорюють сторонами і стверджуються договором купівлі-продажу житлового будинку, будинковою книгою, свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 5-9). З пояснень позивача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON]С, [PERSON] та [PERSON], тай самої відповідач [PERSON] вбачається, що вона дійсно з 2009 року не проживає в [INFO] по даний час, оскільки виникли неприязні відносини в сімї та вподальшому був розірваний шлюб. При цьому, відповідач [PERSON] зазначила, що дійсно проживає тимчасово по вул. Кобзарській, 6, оскільки іншого місця проживання немає. Однак, як слідує з висновку № 308 від 27 травня 2009 року відповідач [PERSON] зверталась до Володимир-Волинського МВ УМВС України у Волинській області з приводу вчинення їй перешкод позивачем [PERSON] у користуванні будинком по вул. Шептицького, 12 в м. Володимир-Волинський та частиною її майна яке там знаходиться (а.с. 32). Ці обставини не заперечив і в суді сам позивач, зазначаючи, що як власник будинку має право обмежити вхід в його помешкання сторонніх осіб, припускаючи про те, що в будинку можуть знаходиться деякі речі відповідача. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 167 ЖК України, у разі вибуття наймача чи членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з житлового приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Таким чином, в судовому засіданні з'ясовано, що виїзд відповідача в інше місце проживання пов'язане із неправомірними діями самого ж позивача, який перешкоджає користуванню цим жилим приміщенням, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні первісного позову слід відмовити. Також судом встановлено, що [PERSON] упродовж 2006-2009 років працював у фізичної особи-підприємця [PERSON] на різних посадах найманим працівником та вподальшому 08 серпня 2008 року між ними зареєстровано укладений шлюб. Як вбачається із кредитного договору № 328/3-В-Ж від 08 травня 2007 року між ВАТ КБ "Надра" та [PERSON], останній одержав кредит в сумі 20000 дол. США на проведення розрахунку по договору купівлі-продажу житлового будинку, поручителем в якому виступила роботодавець [PERSON] (а.с. 99-104). Крім того, [PERSON] 30 травня 2007 року передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, прощею 1000 кв. м (а.с. 195-220). Як житловий будинок, так і земельна ділянка передана за договором в іпотеку для забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору (а.с.271-274). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. В судовому засіданні позивач [PERSON] не заперечив того, що дійсно інколи ночував в будинку по вул. Кобзарській в [PERSON], однак однією сімєю з нею не проживав до офіційної реєстрації шлюбу. До придбання ним житлового будинку і ремонту в ньому проживав у сестри. Свідки [PERSON], [PERSON]С, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], суду показали, що на їхню думку [PERSON] та [PERSON] проживали як сімя, оскільки бачили час від часу їх разом, будучи в гостях у [PERSON] зустрічали там [PERSON] Проте, свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заперечували факт проживання [PERSON] і [PERSON] однією сімєю, вказуючи на те, що можливо вони зустрічались як молоді люди. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Як слідує із розяснень, які містяться в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавствапри розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Таким чином, доводи позивача [PERSON] про те, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем з січня 2006 року по 08 серпня 2008 року не знайшли свого підтвердження в суді. При цьому, рішення Володимир-Волинського міського суду від 13 травня 2010 року про встановлення факту проживання сім'єю без реєстрації шлюбу, скасовано апеляційним судом (а.с. 262). Встановити в судовому засіданні початок перебігу строку проживання сторін однією сімєю не виявилося можливим, оскільки, як пояснення сторін, так і пояснення свідків в частині спільного проживання сторін в період з 2006 року по 2008 роки між собою є суперечливими. Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як визначено ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача є необґрунтованими, та не підтверджені об'єктивними доказами, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні зустрічного позову також слід відмовити. Оплачені судові витрати по справі за первісним та зустрічним позовом залишити за сторонами. Враховуючи вищенаведене, ст. 167 ЖК України, ч. 3 ст. 47 Конституції України, ст. 74 СК України,

Outcome: dismissed