Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-15 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до Чернівецького квартино-експлуатаційного відділення району, [PERSON] , про визнання ордеру недійсним, посилаючись на наступне. Позивачі та їх троє дітей, на підставі рішення житлової комісії та рапорта командира частини [NUMBER] , вселились в кімнату [ADDRESS] . Ця кімната за власні кошти позивачами переобладнана для житла. Однак 20.03.2006р. відповідач - Чернівецьке КЕЧ району видав ордер №56 на ім`я відповідача [PERSON] для вселення у вказану кімнату. Вважаючи дії Чернівецького КЕЧ\~ неправомірними, позивачі просили суд визнати ордер від 20.03.2006р. №56, виданий на ім`я [PERSON] недійсним. В судовому засіданні [PERSON] та представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилаючись на викладені обставини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Представник Чернівецького квартино-експлуатаційного відділення району Червінський А.В. позовні вимоги не визнав, зазначивши в письмовому запереченні на позов, що ордер є законним та видавався у відповідності до вимог діючих на той час нормативно-правових актів. Заінтересована особа Сторожинецька міська рада в судове засідання свого представника не направила, надала суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, просить ухвалити рішення на розсуд суду. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод та інтересів. Відповідно до ст.59 ЖК України, ордер на жиле приміщення визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючи дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або інших організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання житлових приміщень. Судом встановлено, що відповідно до рішення житлової комісії та рапорту командира в/ч [NUMBER] позивачі разом з дітьми з 2002 р. проживають в кімнаті [ADDRESS] . Позивач [PERSON] прописаний там з 16.02.2002р., а його дружина з 23.01.2003р. Цю будівля в 2002р. була заселена сім`ями військовослужбовців і не була гуртожитком, а мала статус військової казарми, у зв`язку з чим ордер не видавався, а заселення проводилось за розпорядженням відповідних командирів та житлового комісії. Рішенням №51/20-05 від 20.04.2005р. 20-ї сесії 4-го скликання казармі по [ADDRESS] , розташованої на території військового містечка було надано статус гуртожитку та привласнено поштову адресу [ADDRESS] . Вказане означає, що приміщення, в якому проживають позивачі, будучи військовою казармою, з 20.04.2005р. набув статус гуртожитку і отримав адресу [ADDRESS] . З копії оскаржуваного ордеру вбачається, що цей ордер №56 виданий 20.03.2006р. відповідачу [PERSON] на вселення в кімнату [ADDRESS] . Аналізуючи викладене, приймаючи до уваги, що гуртожиток, в якому живе позивач, на момент видачі оскаржуваного ордеру мав адресу [ADDRESS] , та ця адреса не співпадає з адресою, вказаною в оскаржуваному ордері, суд знаходить, що відповідач [PERSON] на підставі оскаржуваного ордеру не мав підстав на вселення в будівлю по [ADDRESS] , а отже ордером [PERSON] не порушуються права позивачів, а отже їх вимоги про визнання ордеру [PERSON] є безпідставними та підлягають відмові у задоволенні.

Outcome: dismissed