Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], ПАТ АБ «Укргазбанк», просить визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] а в м. Рівне, укладений 26 квітня 2007 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1217, а саме в частині покупця, визнавши покупцем 186/1000 частини квартири [ADDRESS] в м. рівне [PERSON], а покупцем 814/1000 частини квартири - [PERSON] визнати недійсним договір іпотеки № 51/07/ІЖ-Ф, укладений 26 квітня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1223. Посилаючись на те, що вказаними договорами порушені його права як співвласника квартири, так як вказана квартира була придбана за спільні кошти. В судове засідання позивач не зявився, до початку судового засідання подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення позову. Представник відповідача ПАТ АБ «Укргазбанк» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду вказав, що підстав для визнання договорів недійсними не має, так як відсутні будь-які докази оплати частини коштів при придбанні квартири. Просив відмовити в задоволенні позову. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Треті особи [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, подали суду заяви про слухання справи за їх відсутності. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не обгрунтований та не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 26 квітня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1217. 26 квітня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки № 51/07/ІЖ-Ф, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1223 та кредитний договір № 51/07/КЖ-Ф від 26 квітня 2007 року, відповідно до яких банком надано Позичальнику кредит для купівлі квартири в сумі 45000 доларів США і в забезпечення зобовязання за даним договором Банком прийнято в іпотеку двохкімнатну квартиру, що знаходиться в [ADDRESS]. Рішенням Рівненського міського суду від 06 травня 2010 року стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] 10000 доларів США суму боргу за договором позики. Рішенням апеляційного суду Рівненської області ьід 09 вересня 2010 року вказане рішення змінено, виключено із його мотивувальної частини вказівку суду першої інстанції про використання [PERSON] одержаних грошей за договором позики, укладеним зі [PERSON], на купівлю квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Якщо для цього немає законних підстав, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи. Визнання позову повинно бути безумовним, а якщо у справі беруть участь кілька відповідачів, то ухвалення рішення про задоволення позову за наявності для цього законних підстав можливе лише у разі визнання позову всіма відповідачами. Крім того, вирішення справи по суті обєктивно стосується прав і обовязків співвідповідача ПАТ «Укргазбанк», що в свою чергу впливає на його можливість звернення стягнення на предмет іпотеки при виникненні спору, а тому суд не приймає визнання відповідачем позову і продовжує дослідження доказів по справі. Відповідно до рішення від 06 травня 2010 року вказано, що договір позики було укладено у простій формі розпискою про отримання коштів від 26 квітня 2007 року та з зазначенням терміну повернення 01 квітня 2010 року. Інших відомостей, що містяться в розписці судом не було встановлено, а тому суд ставить під сумнів надану позивачем розписку про отримання від [PERSON] 1.М. коштів для придбання у спільну власність з [PERSON] квартири за адресою [ADDRESS]. Інших доказів, які підтверджують купівлю квартири [ADDRESS] за спільні кошти та спільно із [PERSON] позивачем не надано, а тому встановити факт спільного придбання вказаної квартири лише на підставі наявної в матеріалах справи розписки неможливо. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд також критично оцінює пояснення позивача викладені у позовній заяві щодо незнання про те, що квартира перебуває в іпотеці банку по кредитному договору, укладеному між [PERSON] та «Укргазбанком», так як в позовній заяві вказано, що йому було відомо, що [PERSON] взяла кредит у банку для придбання квартири і у звязку із недостатністю коштів запропонувала позивачу купити квартиру. Дані пояснення суперечать одне одному, а тому судом до уваги не приймаються. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цкому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Позивач посилається на підставу недійсності правочину, а саме на недотримання в момент вчинення правочину ч. 1 ст. 205 ЦК України, а саме, що правочин не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Судом в судовому засіданні не встановлено порушення будь-яких вимог статті 203 ЦК України під час укладення договору купівлі-продажу квартири, а тому позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими. Враховуючи, що позовні вимоги щодо визнання частково недійсним договору купівлі-продажу не підлягають до задоволення, а тому і як наслідок обґрунтування позовних вимог щодо визнання недійсним іпотечного договору у звязку із порушенням права спільної сумісної власності в даному випадку є безпідставними і позовні вимоги необгрунтованими. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed