Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-15 00:00:00

[PERSON] 01.03.2011 року звернулась до суду з позовною заявою про визнання за нею права власності на домоволодіння по вулиці Фрунзе,25 у с. Тупичів, Городнянського району, Чернігівської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 21.06.2002 р. З позову виходить, що після смерті баби позивачки відкрилась спадщина за заповітом, у т.ч. на житловий будинок №25 по вул. Фрунзе у с. Тупичів, Городнянського району, Чернігівської області. У встановлений законом строк позивачкою була подана заява до [PERSON] державної районної нотаріальної контори Чернігівської області про прийняття спадщини. Вказаний будинок належав померлій на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 17.05.2004 року, виданого Тупичівською сільською радою, однак на момент видачі свідоцтва власниця вже померла. Крім того в описі обєктів домоволодіння маються неточності. Зазначені обставини стали підставою для відмови нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину. У судове засідання позивач не зявилась, оскільки подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. /а.с.6/ Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача Тупичівської сільської ради Городнянського району Чернігівської області у судове засідання не зявився, оскільки голова сільської ради подала до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, проти позову сільська рада не заперечує. /а.с.24/ Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Представник третьої особи [PERSON] районної державної нотаріальної контори Чернігівської області, у судове засідання не зявився, про час та місце засідання нотаріальна контора повідомлена належним чином, причини не явки не відомі. /а.с.26/ Згідно положень частини 3 статті 36 ЦПК України якщо від третьої особи не надійшло повідомлення про згоду на участь у справі, справа розглядається без неї. У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши усі наявні матеріали справи та докази, прийшов до наступного. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ З досліджених у судовому засіданні витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно та свідоцтва про право власності встановлено, що [PERSON] є власником у цілому житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по вулиці Фрунзе,25 у с. Тупичів, Городнянського району, Чернігівської області на підставі рішення №77/1 від 27.11.2003 року виконавчого комітету Тупичівської сільської ради Городнянського району. /а.с.19-21/ Наведені дані узгоджуються з даними технічного паспорту на житловий будинок з якого встановлено, що домоволодіння складається з: «А-1»житловий будинок загальною площею 46,7 м2, житловою 17,9 м2; «а-1»веранда; «Б-1»сарай; «В-1»погріб з шийкою; «1.»огорожа суцільна; «2.»ворота з хвірткою. /а.с.16-18/ За даними свідоцтва про смерть серії «І-БК»№370742 [PERSON] померла 21.06.2002 року у віці 77 років у м. Києві. /а.с.9/ За життя, 22.12.1995 року [PERSON] склала посвідчений у виконавчому комітеті Тупичівської сільради Городнянського району заповіт за яким призначала своїм спадкоємцем до всього майна [PERSON]. /а.с.12/ Відповідно даних виконавчого комітету Тупичівської сільської ради Городнянського району, [PERSON] з 01.10.1964 року була зареєстрована та проживала в будинку №25 по вулиці Фрунзе,25 у с. Тупичів і їй належало на праві власності зазначене домоволодіння. /а.с.13-14/ Відповідно до положень статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. (ч.1-2 ст.182 ЦК України) Згідно вимог Наказу Міністерства юстиції України від 07.02.2002, №7/5 «Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно»в редакції, що діяла станом на 17.05.2004 року, для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно та оформлення прав власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються правовстановлювальні документи, у тому числі і свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна, видані органами місцевого самоврядування, їх копії (нотаріально засвідчені), а також інші документи, що визначені цим Положенням. Оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності, у тому числі і місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування. Відповідно до приписів частини 4 статті 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що в дійсності реєстрація права власності [PERSON] на спірне домоволодіння відбулась з порушенням вимог законодавства, оскільки вона померла 21.06.2002 року, а реєстрація відбулась 17.05.2004 року, тобто після припинення її цивільної правоздатності, однак судом достовірно встановлено, що вона була фактичним власником зазначеного нерухомого майна і це підтверджується належними та допустими доказами. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. (ч.1 ст.1222, ч.1 ст.1223 ЦК України) Згідно вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як встановлено у судовому засіданні позивачка 26.05.2009 р. звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини до майна після смерті [PERSON] і нотаріусом було відкрито спадкову справу. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. /а.с.27/ Наведене свідчить, що позивачка є єдиним спадкоємцем за заповітом що прийняла спадщину [PERSON], однак у неї є перепони в отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а тому її право підлягає судовому захисту. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі викладеного,

Outcome: approved