Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-20 00:00:00

05.05.2010р. представник [PERSON] - [PERSON] - звернувся до суду з позовом до ПАТ «Ерсте Банк», мотивуючи свої вимоги тим, що 27.02.2008р. між сторонами був укладений кредитний договір № 014/4933/5/10807, згідно якому позивачу був наданий кредит у сумі 38405 доларів США зі строком користування кредитними коштами до 26.02.2012р. із сплатою 13% річних. Як вказав представник позивача, кредитні кошти були призначені на придбання транспортного засобу Богдан А06900, 2008р.в., у забезпечення кредитного договору був укладений договір застави даного транспортного засобу. За твердженням представника позивача, отримання кредиту саме в іноземній валюті було запропоноване робітниками відповідача. На думку представника позивача, у звязку із значним збільшенням курсу долара США по відношенню до національної валюти [PERSON] позбавився можливості в повному обсязі і своєчасно сплачувати платежі по кредиту, вказане є істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, на підставі чого позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням внести зміни до кредитного договору, змінивши валюту кредиту на гривню, за курсом, що існував на момент укладання договору, але такі зміни до кредитного договору не були укладені. Крім того, позивач вважає, що використання іноземної валюти за спірним кредитним договором як засобу платежу суперечить вимогам законодавства. Також, як вказав представник позивача, відповідач не надав [PERSON] інформації про усі наявні форми кредитування. Посилаючись на викладені обставини та ст.ст. 4, 29, 203, 405, 524, 652 ЦК України, ст. 11, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», позивач просив зобовязати відповідача змінити умови укладеного між сторонами вищевказаного кредитного договору, шляхом укладання Додаткової угоди до нього, відповідно до якої валюту зобовязання і валюту виконання зобовязання з долару США буде замінено на національну грошову одиницю - гривню, за курсом, що існував на момент укладання спірного кредитного договору. Також представник позивача просив зобовязати відповідача внести відповідні зміни до Графіку погашення кредиту, Договору застави транспортного засобу від 27.02.2008р. і Договору поруки № 014/4933/5/10807/2 від 27.02.2008р. Ухвалою суду від 14.07.2010р. була обєднана в одне провадження з первісним позовом [PERSON] зустрічна позовна заява ПАТ «Ерсте Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 298505грн.76коп., з яких - 248255грн.35коп. - заборгованість за простроченим кредитом та кредитом, що стягується достроково, 31766грн. 18коп. - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом, 18484грн.23коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом і процентами. У судовому засіданні представник позивача позов [PERSON] підтримав, зустрічний позов не визнав, посилаючись на те, що позов ПАТ «Ерсте Банк» поданий представником відповідача, повноваження якого не підтверджені належним чином, і, крім того, [PERSON] фактично не отримував кредитні кошти, оскільки вони перераховувались у безготівковій формі одразу на рахунок продавця транспортого засобу, що придбавався у кредит. Представник ПАТ «Ерсте Банк» - [PERSON] - позов [PERSON] не визнав, вважаючи спірний договір таким, що відповідає вимогам законодавства, а посилання позивача на наявність істотних обставин для внесення змін до договору у звязкузі збільшенням обмінного курсу валюти зобовязання до гривні - безпідставними зустрічний позов підтримав. [PERSON] до суду вдруге не зявилася, про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином, про причину неявки не повідомила, заперечень проти позову від неї не надходило. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи вислухавши свідка, суд приходить до наступного. Повноваження представника ПАТ «Ерсте Банк» - [PERSON] - на подання зустрічної позовної заяви підтверджуються відповідною довіреністю (а.с 59), право Голови правління ПАТ «Ерсте Банк» - [PERSON], що був призначений на цю посаду Протоколом [PERSON] № СР-5/09 від19.02.2009р. - на підписання від імені Банку довіреностей передбачено п.10.3.3. Статуту ПАТ «Ерсте Банк» (а.с. 83-95). Отже суд вважає безпідставними посилання представника позивача нате, що зустрічний позов поданий представником, повноваження якого не підтверджені належним чином. 27 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» (що згідно з рішенням загальних зборів акціонерів від 22.09.2009р. № 3б-2/2009 змінив своє найменування на Публічне Акціонерне Товариство «Ерсте Банк») і [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/4933/5/10807, згідно якому позивачу був наданий кредит у сумі 38405 доларів США зі строком користування кредитними коштами до 26.02.2012р. із сплатою 13% річних. За умовами п.3.2. Кредитного договору надання кредиту Позичальнику здійснюється шляхом, у т.ч. видачі готівки через касу Кредитора або безготівково перерахування, за дорученням Позичальника, грошових коштів на рахунок особи- резидента, вказаний Позичальником. Факт отримання кредиту позивачем у сумі 38405 доларів США підтверджується заявою на видачу готівки № 4933/32467 від 27.02.2008р. (а.с. 100), що відповідає вимогам п.4 глави 3 розділу III «Інструкції про касові операції в банках України», затвердженої Постановою НБУ від 14.08.2003р. № 337. Крім того, факт отримання позивачем кредитних коштів та прийняття на себе зобовязаньза кредитним договором також підтверджуються змістом його позовної заяви, проведеними ним платежами в рахунок часткового погашення кредиту та процентів за користування ним, його заявами з проханням надання реструктуризації заборгованості за кредитом та зміну валюти зобовязання (а.с. 101-126). Судом встановлено, що у порушення вимог п.п. 5.2. кредитного договору [PERSON] у встановлені договором строки обовязки по погашенню кредиту та процентів не виконує. Станом на 01.07.2010р. утворилась заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом в сумі 31766грн. 18коп., та заборгованість за простроченим кредитом та кредитом, що стягується достроково, в сумі 248255грн.35коп., в т.ч. прострочена заборгованість за кредитом - 100980грн.40коп. Відповідно до п.6.5. кредитного договору та ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати належних йому процентів за користування кредитом. Крім того, відповідно до п.9.1. кредитного договору за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом Позичальник повинен сплатити кредитору пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що станом за період з 16.07.2009р. по 16.06.2010р. становить 18484грн.23коп. Вказані суми представник позивача не оспорював. Отже, загальна сума заборгованості позивача за кредитним договором складає 298505грн.76коп., з яких - 248255грн.35коп. - заборгованість за простроченим кредитом та кредитом, що стягується достроково, 31766грн. 18коп. - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом, 18484грн.23коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом і процентами. В забезпечення виконання даного кредитного договору між ВАТ «Ерсте Банк» (що згідно з рішенням загальних зборів акціонерів від 22.09.2009р. № 3б-2/2009 змінив своє найменування на ПАТ «Ерсте Банк») і [PERSON] 27 лютого 2008 року був укладений договір поруки № 014/4933/5/10807/2. Згідно умов цього договору поручитель - [PERSON] - зобовязалася відповідати перед банком у солідарному порядку за виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором (п.1.2. Договору поруки). Судом встановлено, що до теперішнього часу [PERSON] заборгованість позивача за кредитним договором не сплачувала. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності судом не було встановлено, що умови даного договору порушують інтереси [PERSON], як споживача. Зокрема, 28.02.2008р. позивач подав до відповідача підписану власноруч заяву з проханням надати йому кредит у розмірі 38405 доларів США, з зазначенням у ній бажаємої процентної ставки, строку кредиту, цього ж дня відповідач ознайомив позивача під підпис про умови кредитування, зміст умов кредитування Позичальнику був цілком зрозумілий, що підтверджується копіями заяв [PERSON] від 28.01.2008р. та Повідомлень позичальника про умови надання споживчого кредиту з розрахунком орієнтовної сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (а.с.28, 30-33,12, 98-99). Зміст кредитного договору свідчить про досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору. Отже, при укладанні спірного договору [PERSON] були відомі усі умови договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили його прийняти їх на вкрай невигідних для себе умовах. Вказані обставини, зокрема, факт надання Позичальнику інформації про усі наявні форми кредитування банком, підтверджуються поясненнями свідка [PERSON] - працівника відповідача. У суду відсутні підстави ставити під сумнів показання даного свідка, оскільки вони не суперечать іншим зібраним по справі доказам. Вимоги про зміну кредитного договору на підставі ст.652 ЦК України задоволенню не підлягають виходячи з нижчевикладеного. Так, відповідно до частини першої вказаної статті у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладанні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобовязання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклади б його на інших умовах. Суд вважає, що саме по собі погіршення майнового стану [PERSON] та збільшенням курсу долара США по відношенню до національної валюти не є обставинами, що свідчать про істотну зміну обставин. Діючим законодавством не передбачений стабільний курс долара США до національної валюти - гривні. Позивачу було відомо про можливі валютні ризики і у нього існувала можливість в момент укладання договору передбачити зміни курсу гривні по відношенню до долара США виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти - гривні та її девальвації. Крім того, ніщо не перешкоджало позивачу отримати кредит у національній валюті. До того ж позивачем не доведено, що зміна умов договору викликана наявністю ідеальної сукупності всіх обставин, передбаченихч.2 ст.652 ЦК України, що є обовязковою умовою для вирішення питання про зміну умов договору. Також не можуть прийняти до уваги посилання позивача на невідповідність кредитного договору вимогам законодавства у звязку з наданням кредиту у доларах США, з огляду на нижчевикладене. Стаття 99 Конституції України закріплює за гривнею правовий статус грошової одиниці України, але не визначає сферу її обігу і не встановлює будь-яких обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць інших держав. Частина 2 ст.192 ЦК України читко вказує на можливість використання в Україні іноземної валюти у випадках і в порядку, встановлених законом. Частина 3 ст.533 ЦК України дозволяє використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Таким чином, виходячи з положень ст.ст.192, 533, 1054 ЦК України, ст.ст.2, 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст.ст.1, 4, 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» банкита інші фінансові установи мають право згідно з отриманими ліцензіями здійснювати кредитування як в національній так й в іноземній валютах. Відповідно до ст.5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» валютні операції можуть здійснюватися виключно на підставі індивідуальної чи генеральної ліцензії НБУ. Частина 2 даної статті передбачає, що індивідуальної ліцензії потребують валютні операції, визначені частиною четвертою цієї статті, в той час як генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії. При цьому індивідуальна ліцензія видається НБУ на разову валютну операцію, в той часяк генеральна ліцензія дозволяє здійснювати окремі валютні операції, що не підпадають під режим індивідуального ліцензування, на регулярній основі протягом строку дії ліцензії. Пунктом «в» частини 4 ст.5 Декрету встановлена вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення операцій щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і сумитаких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Імперативний характер даної норми обумовлений наявністю інших законодавчих або нормативно-правових актів, які б визначили терміни і суми кредитів в іноземній валюті, гадання яких потребує індивідуальної ліцензії. Відповідно до ч.6 ст.5 Декрету порядок видачі ліцензіїна здійснення валютних операцій визначається НБУ, однак, станом на сьогоднішній день не існує будь-яких нормативно-правових актів НБУ, які б встановили терміни і суми кредитів в іноземній валюті як критерій їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування. Дана обставина не дозволяє поширити режим індивідуального ліцензування на валютні операції, повязані із наданням резидентами (банками та іншими фінансовими установами)кредитів в іноземній валюті іншим резидентам України. Отже, єдиною правовою підставою для здійснення банкамита іншими фінансовими установами кредитування в іноземній валюті згідно з ч.2 ст.5 Декрету є генеральна ліцензія НБУ, отримана ними в установленому порядку. Судом встановлено, що відповідач має Банківську ліцензію № 224, видану Національним Банком України 29.05.2007р., на право здійснення операцій, визначених частиною першою та пунктами 5-11 частини другої ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», та Дозвіл № 224-1, виданий НБУ 29.05.2007р., на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою вищевказаної статті згідно Додатку до цього Дозволу (а.с.24-26). За таких обставин суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову [PERSON], тоді як зустрічний позов ПАТ «Ерсте Банк» є обґрунтованим та на підставі ст.ст. 526, 530, 536, 549, 550, 553, 554, 610, 611, 651, 1059 ЦК України підлягає задоволенню. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з [PERSON] і [PERSON]В, на користь ПАТ «Ерсте Банк» підлягають стягненню відшкодування судового збору в сумі по 850грн.00коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі по 60грн.00коп., разом - по 910грн.00коп. з кожного.

Outcome: approved