Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з названим стверджуючи, що 23.07.2009 року між ним та ТОВ « ВІДІ Еліт» було укладено договір купівлі-продажу згідно якого, товариство зобов'язалося до 28.08.2009 року поставити та передати йому автомобіль Lexus LX 570 2Z, , чорного кольору, рік виробництва - 2008 року, за умови повної оплати вартості автомобіля в сумі 863 640 грн. 30 коп. [PERSON] фактично виконав взяті на себе зобов'язання, перерахувавши відповідачу 855 640грн. 30 коп. та звернувся з проханням зробити йому знижку у розмірі 8000 грн., оскільки його фінансове становище суттєво погіршилося. На прохання позивача, ТОВ « ВІДІ Еліт» не надав відповіді на його звернення щодо надання знижки та передання автомобіля, а тому, зі спливом часу, придбання автомобіля в зв'язку із затримкою термінів передачі товару, втратило для нього актуальність в звязку з чим, [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить винести рішення, яким розірвати Договір купівлі-продажу № ЕЛюА-0002/204 від 23.07.2009 року, стягнути з відповідача на його користь 855 640 грн. 30 коп. сплачених коштів, 25 669 грн. - 3% штрафу, 120 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги свого довірителя підтримав повністю доповнивши, що на початку серпня місяця 2009 року фінансове становище його довірителя різко погіршало, а тому,25.12.2009 року він звернувся до директора ТОВ « ВІДІ Еліт» з листом, в якому просив відвантажити автомобіль, зробивши знижку на 8\~000 гривень, оскільки він майже сплатив усю вартість автомобіля та вже майже чотири місяці відповідач користується його коштами. Оскільки будь якої відповіді на своє звернення [PERSON] не отримав, автомобіль йому не було відвантажено, то 03.03. 2010 року його довіритель звернувся до директора ТОВ « ВІДІ Еліт» з вимогою повернення сплачених коштів, оскільки придбання такого автомобіля для нього втратило актуальність. Просить суд задовольнити вимоги його довірителя в повному обємі. Представник відповідача [PERSON] заперечуючи проти заявленого позову пояснив, що вимоги позивача є повністю безпідставними, оскільки на момент подання позову, позивачем жодних платежів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВіДі Еліт" від імені платника [PERSON] за Договором № ЕЛюА-0002/204 від 23.07.2009 року, не надходили. Заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволенні виходячи з наступних міркувань. В судовому засіданні встановлено, що 23.07.2009 року між [PERSON] та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу №ЕЛюА-0002/204 (далі - "Договір") згідно якого, товариство з обмеженою відповідальністю "ВіДі Еліт" зобов'язалося до 28.08.2009 року поставити та передати [PERSON] автомобіль Lexus LX 570 2Z, , колір 202 (чорний), рік виробництва - 2008 року, за умови повної оплати вартості автомобіля в сумі 863 640 грн. 30 коп. ( а.с. 5 16) За попереднім погодженням з директором Товариства з обмеженою відповідальністю [PERSON], позивач оформив письмове доручення від 23.07.2009 року на ім'я працівника відповідача [PERSON] для внесення ним від імені та за рахунок позивача грошових коштів на поточний рахунок відповідача в якості оплати вартості автомобіля Lexus LX 570 2Z, колір 202 (чорний), рік виробництва - 2008 року, згідно з рахунком-фактурою № ЕЛюС-0001197 від 23.07.2009 року ( а.с. 17-18 ). Згодом, в присутності директора ТОВ « ВІДІ Еліт» та двох інших свідків - [PERSON] та [PERSON], позивач передав працівнику відповідача [PERSON] грошові кошти на загальну суму 855 640 грн. 30 коп. для внесення даних коштів через відділення [PERSON] банку « Діамант» на розрахунковий рахунок ТОВ « ВІДІ Еліт». Приймання-передача грошових коштів кожного разу оформлювалося письмовими розписками працівника відповідача [PERSON] засвідченими підписами свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а саме: 28.07.2009 року - на 15 000 грн., 29.07.2009 року - на 360 000 грн., 30.07.2009 року - на 480 640 грн. 30 коп. ( а.с. 19-21). При оформленні рахунку-фактури № ЕЛюС-0001197 від 23.07.2009 р. в графі "Платник" було зазначено, що платником є [PERSON] через представника [PERSON] за дорученням від 23.07.2009 року.( а.с. 16) Відповідно до ч.1 ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Судом були досліджені оригінали вищезазначених доручень, рахунку-фактури та розписок. У суду відсутні підстави не довіряти зазначеним документам, оскільки будь-яких доказів в їх спростування в судовому засіданні надано не було. Ухвалою суду від 19.07.2010 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було залучено до справи в якості свідків. Згідно ч.1 ст.63 ЦПК України показами свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи, які в силу ст.57 ЦПК України є доказами. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] кожен окремо підтвердили суду дійсність обставин, що викладені в наявних в матеріалах справи, а саме дорученні від 23.07.2009 року та розписках від 28.07.2009 року - на 15 000 грн., від 29.07.2009 року - на 360 000 грн., від 30.07.2009 року - на 480 640 грн. 30 коп., за якими позивач передав працівнику відповідача [PERSON] грошові кошти на загальну суму 855 640 грн. 30 коп. для внесення ним від імені та за рахунок позивача грошових коштів на поточний рахунок відповідача в якості оплати вартості автомобіля Lexus LX 570 2Z, колір 202 (чорний), рік виробництва - 2008 року, згідно з рахунком-фактурою № ЕЛюС-0001197 від 23.07.2009 р. Під час допиту в судовому засіданні свідка [PERSON] було встановлено, що необхідність вносити кошти від імені позивача була зумовлена тим, що на той час, каса банку яка розташована в автосалоні ТОВ « ВІДІ Еліт», працювала нерегулярно, з перебоями в роботі в зв'язку з технічними причинами, а позивач не мав можливості приїздити до автосалону по декілька разів з великими сумами грошових коштів. Також свідок [PERSON] повідомив суду, що грошові кошти на загальну суму 855 640 грн. 30 коп., які були отримані ним від позивача за розписками, він помилково вніс через касу банку на рахунок відповідача не від імені [PERSON], а від імені іншого клієнта - [PERSON]. Свідок [PERSON] підтвердив, що всі грошові кошти в сумі 855 640 грн. 30 коп., які були внесені ним через касу банку на рахунок відповідача від імені [PERSON], належать на праві власності [PERSON], а не [PERSON]. При цьому, свідок [PERSON] зауважив, що він ніколи не отримував від [PERSON] жодних грошових коштів та доручень, які б надавали йому право вносити грошові кошти від імені та в інтересах [PERSON]. З метою доведення правдивості свідчень свідка [PERSON] ухвалою суду від 19.07.2010 року до справи було залучено третю особу - [PERSON] банк "Діамант", а за ухвалою суду від 23.07.2010 року було зобовязано [PERSON] « Діамант» надати суду оригінали всіх заяв на переказ готівки та інших розрахункових документів на підставі яких, 28, 29 та 30 липня 2009 року здійснювалися перерахування коштів від імені платника [PERSON] на рахунок ТОВ « ВІДІ Еліт». Ухвалою суду від 14.10.2010 року по справі була призначена судово-почеркознавча експертиза, проведення якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Висновком судово-почеркознавчої експертизи № 9647/10-11 від 10.11.2010 року встановлено, що підписи на всіх заявах про переказ готівки не належать [PERSON], а зроблені [PERSON] особисто, що підтверджує правдивість його свідчень. Таким чином, суд дійшов до висновку, що надані по справі письмові докази та показання свідків свідчать про те, що грошові кошти в сумі 855 640грн. 30 коп., які були помилково сплачені [PERSON] від імені [PERSON] за заявами на переказ готівки від 28, 29, 30 липня 2009 року, належать на праві власності [PERSON], що підтверджується належними доказами, які наявні в матеріалах справи. Представник товариства з обмеженою відповідальністю « ВІДІ Еліт» [PERSON], вважаючи що рішення суду може вплинути на законні права, обов'язки чи інтереси [PERSON], заявив клопотання про залучення його до участі в справі в якості третьої особи. Ухвалою суду від 16.12.2010 року [PERSON] залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог. Відповідно до ч.1 ст.698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його. Договір, укладений між позивачем та відповідачем, належить до договорів роздрібної купівлі-продажу, що підтверджується п.7.1 Договору. Згідно п.22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Отже, позивач за своїм правовим статусом має правомочності, надані спеціальним законом про захист прав споживачів. Законодавець у ч.1 ст. 626 ЦК України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Як випливає з матеріалів справи, [PERSON] неодноразово звертався до відповідача з проханням передати товар або повернути кошти (лист від 25.12.2009 року, лист від 03.03.2010 року), але відповіді не отримав. Це дало йому законні підстави вважати, що відповідач як продавець за Договором, фактично відмовився від передання товару покупцеві. Суд вважає, що вимоги позивача в частині розірвання договору та повернення сплачених коштів підлягають задоволенню, оскільки ґрунтуються на положеннях Договору (п.4.7) та Закону. Сторона договору, у якої виникло законне право на розірвання договору, може реалізувати таке право навіть тоді, коли згодом обставини, які були підставою для розірвання договору відпадуть. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення 3% штрафу, то суд вважає, що вимога не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Підпунктами 2 та 3 (п.4.7) Договору встановлено, що у випадку відмови продавця передати товар, покупець має право розірвати договір в односторонньому порядку та стягнути з продавця штраф у розмірі 3% вартості товару або отримати сплачені за товар грошові кошти в триденний строк з моменту розірвання Договору. Тобто, пунктом 4.7. Договору, покупець наділений двома правомочностями, які є взаємовиключними: - розірвати договір та отримати неустойку у розмірі 3% штрафу від вартості автомобіля (без повернення сплачених коштів), або - розірвати договір та отримати назад кошти, сплачені за товар. У той же час, [PERSON] вимагає застосувати два правові наслідки у випадку відмови продавця передати товар покупцеві, що є неприпустимим. Суд вважає, що одночасне задоволення обох вимог позивача є таким, що суперечить Договору, укладеному між сторонами та порушить баланс майнових інтересів сторін, а тому вважає за необхідне відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в частині стягненні 3% штрафу. Згідно ч.1, ч.2 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial