Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-31 00:00:00

В травні 2011 року позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в будинку [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог позивач вказувала, що їй на праві власності, на підставі Договору купівлі-продажу від 13.12.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Бароковою Л.Є., належить житловий будинок [ADDRESS] , де позивач та її діти, старша донька [PERSON] , 1993 р.н., донька від першого шлюбу та молодша донька [PERSON] , 2003 р.н., яка є донькою відповідача проживають разом. Відповідач також проживав в цьому будинку до серпня 2007 року. В серпні 2007 року, відповідач по справі виїхав з вище вказаної адреси, попередньо зібравши всі особисті речі на постійне проживання попередньо не повідомляючи його адреси. На сьогоднішній день місце проживання відповідача позивачці не відоме, контактів з ним вона не підтримує. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлялась через оголошення в газеті Рідне Прибужжя , а тому вважається повідомленою належним чином, у відповідності з ч. 9 ст. 74 ЦПК України, доказів проти задоволення позову не представив. Тому суд на підставі ч.4 ст.169, ст. 224 ЦПК України за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши письмові докази по справі, вислухавши пояснення позивача, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що з серпня 2007 року, відповідач по справі почала проживати в родині позивача, з метою створення сім`ї з її сином. На цій підставі позивач зареєструвала відповідача в даному житловому приміщенні, але відносини між молодими людьми не склалися, офіційний шлюб вони так і не уклали, а потім взагалі розсварилися і відповідач забрав усі свої речі з даного житлового приміщення виїхала в інше місце проживання, яке ні позивачу, ані її сину не відоме. Особистих речей відповідача у будинку не має, перешкод у користуванні житловим приміщенням ні позивач не чинила. Факт не\~проживання відповідача\~у вищевказаному\~житловому будинку\~підтверджується актом\~не проживання\~від 29.04.2011\~року завірений\~Директором КП\~ДЕЗ «Океан»\~Калачьовим Є.П.,\~який склали\~мешканці будинків\~ [ADDRESS] ,\~ [ADDRESS] : [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] ), [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] ). Таким чином, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 391 Цивільного Кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шести місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, з огляду на те, що відповідач більше шести місяців відсутня в даному житловому будинку без поважних причин, не зверталась до суду з заявою про продовження встановленого законом строку збереження за нею даного приміщення, має інше постійне місце проживання, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved