Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-26 00:00:00

22.11.2002року позивач звернувся до Полтавського районного суду з позовом про стягнення боргу за договором позики, в обґрунтування своїх вимог зазначив, що 20 червня 2000 року відповідач взяв у нього в борг 90 000 грн. (девяносто тисяч), написавши про це розписку і зобовязався їх повернути до 05 липня 2000 року, на даний час борг не повернутий, в звязку з чим позивач змушений звернутися до суду. 26.03.2003року рішенням Полтавського районного суду позовні вимоги задоволені в повному обсязі, з відповідача стягнуто 90 000 грн. (девяносто тисяч) боргових зобовязань та 900 грн. державного мита. 16.09.2003року ухвалою Колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Полтавської області апеляційну скаргу відповідача відхилено, рішення суду залишено без змін. 28.09.2005 року рішення Полтавського районного суду, за заявою відповідача, скасовано у звязку з нововиявленими обставинами. 11.01.2007року відповідачем подано зустрічну позовну заяву, яку ухвалою Полтавського районного суду обєднано в одне провадження з первісним позовом. 27.04.2007року рішенням Полтавського районного суду позовні вимоги задоволені в повному обсязі, з відповідача стягнуто 90 000 гри. (девяносто тисяч) боргових зобовязань та 900 грн. державного мита. В задоволенні зустрічного позову відмовлено за недоведеністю позовних вимог. 09.08.2007року ухвалою Колегії, суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області апеляційну скаргу відповідача на рішення Полтавського районного суду від 27.08.2007 року відхилено, рішення залишено без змін. 26.11.2008року ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України рішення Полтавського районного суду від 27 квітня 2007 року та ухвала Апеляційного суду Полтавської області від 09 серпня 2007 року скасовані. Представник позивача та позивач в судове засідання не зявилися, з невідомих суду причин не повідомивши про причини неявки та їх поважність, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, про,що є поштове повідомлення про повернення судової повістки за терміном зберігання. Представник відповідача, просив справу розглянути за відсутність позивача, позовні вимоги останнього залишити без розгляду, так як позивач постійно зриває судові засідання, навмисно не зявляється, затягуючи судовий розгляд по суті. З приводу зустрічної позовної заяви просила її задовольнити в повному обсязі, надала пояснення аналогічні позовній заяві, не заперечила проти заочного розгляду справи, без участі свого довірителя. Відповідач в судовому засіданні просив справу розглянути за відсутність позивача, позовні вимоги останнього залишити, без розгляду, зустрічну позовну заяву задовольнити в повному обсязі, надав пояснення аналогічні позовній заяві, не заперечив проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи Державного підприємства «Лохвицький спиртовий комбінат» в судове засідання не зявилися, не повідомивши про причини неявки та їх поважність, будучи належним, чином повідомлена про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, про,що є поштове повідомлення про вручення судової повістки. Відповідно до ст. 224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частина 3 ст. 27 ЦПК України визначає, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, але позивач в судові Засіданні не зявлявся, докази про неявку з поважних причин надавав не завжди, або несвоєчасно, клопотань та заяв від нього не надходило, що суд вважає за умисне затягування судового процесу. Суд, заслухавши пояснення представника, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе ухвалити рішення при "заочному-розгляді справи, позовну заяву [PERSON], залишити без розгляду позовні вимоги [PERSON], задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних [PERSON] осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно вимогам ст. 374 ЦК України , в редакції 1964 року, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму-грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Згідно вимогам ст. 375 ЦК України , в редакції 1964 року, договір позики на суму понад п'ятдесят карбованців повинен бути укладений у письмовій формі. В судовому засіданні встановлено, що і це підтверджується матеріалами справи та не заперечувалося сторонами, що 20.08.2000 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики за яким [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 90 000 грн. які зобовязувався повернути до 05.07.2000 року, про що написав розписку. Стаття 161 ЦК України, в редакції 1964 року, визначає, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно До вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. 04.09.2002року ухвалою Господарського суду Полтавської області затверджена мирова угода, між Державним підприємством «Лохвицький спиртовий комбінат» та Спільним Українсько-грецьким підприємством виробничо-комерційною фірмою «Спарк» згідно якої остання передає Державному підприємству в рахунок погашення заборгованості автомобіль «BUICK LE SABRE» д.н.з. Е 3285 IX. 12.06.2002року відповідно акту прийому-передачі легкового автомобіля в рахунок погашення заборгованості перед Державним підприємством «Лохвицький спиртовий комбінат» ТОВ ВКФ «Спарк», засновником якого є [PERSON], передало Державному Підприємству в рахунок погашення заборгованості автомобіль «BUICK LE SABRE» д.н.з. Е 3285 IX., а «Лохвицький спиртовий комбінат» приймає зазначений автомобіль. Автомобіль передається для взаємозаліку по позову Державного підприємства до ТОВ ВКФ «Спарк». з 07.02.2003року Державне підприємство «Лохвицький спиртовий комбінат» надав відповідачу довідку, якою підтвердив, що останній передав їм своє майно, а саме: автомобіль «BUICK LE SABRE», як власне майно, в рахунок погашення богру [PERSON] перед ДП «Лохвицький спиртовий комбінат». 12.09.2003року ДП «Лохвицький спиртовий комбінат», своїм листом судовій палаті по цивільним справам Полтавському Апеляційному суду повідомив, що 04.09.2002 року була укладена мирова угода між ними та ТОВ ВКФ «Спартак» про те, що «Спарк» передає в рахунок погашення боргу легковий автомобіль «BUICK LE SABRE». Даним автомобілем, по генеральному дорученню володів [PERSON], який пояснював, що цей автомобіль передав йому у власність [PERSON], в рахунок погашення боргу, який [PERSON] мав перед [PERSON] останні погодилися на дану мирову угоду яка була ухвалена Господарським судом Полтавської області 04,09.2002 р. Автомобіль був переданий у наше розпорядження, однак [PERSON] не міг переоформити даний автомобіль, так як він втратив технічний паспорт. Державне підприємство «Лохвицький спиртовий комбінат» звернулося до власника - [PERSON], який підтвердив, що цей автомобіль він віддав у власність [PERSON], в рахунок погашення боргу, який [PERSON] мав перед [PERSON] в сумі 90000 гривень. Не заперечуючи право [PERSON] на даний автомобіль [PERSON], після отримання нового технічного паспорта, останній переоформив цей автомобіль в їх розпорядження. ДП «Лохвицький спиртовий комбінат» була видана довідка про те, що [PERSON] передав своє власне майно в рахунок погашення боргу [PERSON] Відповідно ст. 216 ЦК України в редакції 1964 року, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним Згідно ст. 217 ЦК України, в редакції 1964 року зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування досить заяви однієї сторони. Частина 1 статті 220 ЦК України, в редакції 1964 року, визначає, що зобов'язання припиняється угодою сторін, зокрема угодою про заміну одного зобов'язання іншим між тими ж особами. Відповідно прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. За даних обставин, суд вважає, що [PERSON] передав [PERSON] автомобіль в рахунок погашення боргу, за договором позики, враховуючи, що [PERSON] розпорядився даним автомобілем на власний розсуд передавши його Державному підприємству. Дана обставина також підтверджується тим, що [PERSON] передавши автомобіль іншому підприємству не розрахувався з власником автомобіля [PERSON], який передав йому автомобіль по дорученню, що підтверджує виконання боргових зобовязань між сторонами. Відповідно вимог ст. 209 ЦПК України, суд при винесенні рішення повинен вирішити питання розподілу судових витрат по справі, згідно ст. 88 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved