Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-18 00:00:00

Позивач, [PERSON], 14 грудня 2010 року звернувся до Красноармійського міськрайсуду Донецької області з позовом до ВАТ «Красноармійський динасовий завод» про стягнення недоотриманої з вини підприємства пенсії та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що у період з 10 вересня 2007 року по 06 квітня 2010 року він знаходився у трудових відносинах із ВАТ «Красноармійський Динасовий завод». Відповідно до наказу № 17 від 06 квітня 2010 року його було звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. 15 грудня 2009 року він досяг пенсійного віку та мав право на призначення пенсії за віком. Відповідно до п. 1 Постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення пенсії працюючим громадянам і членам їх сімей (у зв'язку з втратою годувальника) та про відстрочку часу її призначення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» подається працівником (членом його сім'ї у зв'язку з втратою годувальника) до управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах (далі - орган, що призначає пенсію) через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації. Згідно з п. 34 вище вказаного Порядку посадова особа підприємства зобов'язана не пізніше місяця до дня досягнення працівником пенсійного віку письмово повідомити його про виникнення права на пенсію за віком, у тому числі на пільгових умовах. Але ж всупереч діючому законодавству йому посадова особа підприємства письмово не повідомила про виникнення права на пенсію за віком. Тому він не мав змоги своєчасно надати заяву до Управління Пенсійного фонду України у м. Красноармійську Донецької області про призначення йому пенсії за віком. Фактично йому було призначено пенсію за віком та став він її отримувати з травня 2010 року. А повинно пенсію було призначити з 15 грудня 2009 року. Таким чином, він недоотримав пенсію за період з 15 грудня 2009 року по 30 квітня 2010 року. Розмір пенсії, яку йому було призначено з травня 2010 року складав 1166 гри. 08 коп. Таким чином, позивач вважає, що за період з 15 грудня 2009 року по 30 квітня 2010 року він недоотримав 5 247 гри. 36 коп. (за грудень 2009 року - 583 гри. 04 коп., за січень 2010 року 1166 грн. 08 коп., за лютий 2010 року - 1166 грн. 08 коп., за березень 2010 року - 1166 грн. 08 коп., за квітень 2010 року - 1166 грн. 08 коп.). Відповідно до ст.. 105 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застраховані особи та члени їхніх сімей мають право оскарження дій (бездіяльності) страхувальників, виконавчих органів Пенсійного фонду та їх посадових осіб відповідно до законодавства про звернення громадян, а також у судовому порядку. Оскарження дій страхувальників чи виконавчих органів Пенсійного фонду здійснюється в разі, якщо страхувальником або посадовими особами виконавчих органів Пенсійного фонду порушені права і законні інтереси застрахованих осіб в наслідок дій здійснення прав і законних інтересів таких осіб внаслідок дій чи бездіяльності страхувальника, посадових осіб виконавчих органів Пенсійного фонду чи прийнятого виконавчими органами Пенсійного фонду або покладено на застраховану особу чи пенсіонера обовязки, які не передбачені цим Законом. Позивач вважає, що відповідачем порушено його право на своєчасне отримання пенсії за віком. Відповідно до ст. 23 Цивільного Кодексу України особа має право відшкодування моральної шкоди, унаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 2 ст. 23 Цивільного Кодексу України моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку с протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї або близьких родичів. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного Кодексу України моральна шкода, спричинена фізичної особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю відшкодовується особою, яка її спричинила, при наявності її вини. Також позивач вважає, що діями відповідача нанесено йому моральну шкоду, яка полягає у наступному. Йому були спричинені душевні страждання. Він був вимушений звертатися до органів Пенсійного фонду та до відповідача за захистом своїх прав, оскільки він вважає, що він має право отримати належну йому пенсію за віком за період з 15 грудня 2009 року по 30 квітня 2010 року. Він працював та заробив цю пенсію. А з вини відповідача він не отримав цю пенсію за 4,5 місяці. Через цю обставину він постійно нервує, зривається на своїх близьких. У нього порушений сон. З цієї причини свою моральну шкоду він оцінює у 5 000 грн. Виходячи з наведеного позивач просить стягнути з відповідача, ВАТ «Красноармійського Динасового заводу», на його користь недоотриману ним з вини підприємства пенсію у сумі 5 247 грн. 36 коп. і моральну шкоду у сумі 5 000 грн. У судовому засіданні позивач і представник позивача доводи позовної заяви підтримали, наполягали на її задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача ВАТ «Красноармійський динасовий завод» позов не визнав, вважає позов необґрунтованим з підстав викладених у письмовому запереченні, яке долучається до матеріалів справи. З-я особа УПФУ в м. Красноармійську просять справу розглядати в їх відсутність, що підтверджується письмовою заявою на а.с. 29. . Заслухавши сторони, зясувавши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що у період з 10 вересня 2007 року по 06 квітня 2010 року позивач знаходився у трудових відносинах із ВАТ «Красноармійський Динасовий завод» (а.с. 4,5). Відповідно до наказу № 17 від 06 квітня 2010 року позивач у справі був звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (а.с. 5). 15 грудня 2009 року позивач досяг пенсійного віку та мав право на призначення пенсії за віком, що підтверджується паспортом та трудовою книжкою на а.с. 9-17. Відповідно до п. 1 Постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (зі змінами від 07.12.2009 р. № 27-7) «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення пенсії працюючим громадянам і членам їх сімей (у зв'язку з втратою годувальника) та про відстрочку часу її призначення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» подається працівником (членом його сім'ї у зв'язку з втратою годувальника) до управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах (далі - орган, що призначає пенсію) через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації. Згідно з п. 34 вище вказаного Порядку посадова особа підприємства зобов'язана не пізніше місяця до дня досягнення працівником пенсійного віку письмово повідомити його про виникнення права на пенсію за віком, у тому числі на пільгових умовах. Відповідно п.35 вищевказаного Порядку посадова особа у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії, ознайомлює з ним особу, яка оформляється на пенсію і направляє до органу, що призначає пенсію за місцем знаходження підприємства,… або за місцем проживання (реєстрації) особи… Але ж всупереч діючому законодавству посадова особа підприємства письмово не повідомила позивача у справі про виникнення права на пенсію за віком. Тому позивач не мав змоги своєчасно надати заяву про призначення йому пенсії за віком. Ствердження представника відповідача відносно того, що позивачу було відоме ще у листопаді про настання його права на пенсійне забезпечення, так як сам позивач у судовому засіданні підтвердив, що він надав до відділу кадрів довідки для призначення йому пенсії, суд не може прийняти до уваги, оскільки представник відповідача не надав суду доказів відносно того, що посадова особа письмово повідомляла позивача про виникнення у позивача права на пенсійне забезпечення, а також у суді представник не підтвердив, що сам позивач надавав довідки в відділ кадрів для призначення йому пенсії за віком. Фактично позивачу у справі було призначено пенсію з травня 2010 року у сумі 1166,08 грн., що підтверджується довідкою Пенсійного фонду України на а.с. 7, в той час як повинно було призначити позивачу пенсі. з 15 грудня 2009 року. Таким чином, позивач у справі недоотримав пенсію з вини посадової особи відповідача за період з 15 грудня 2009 року по 30 квітня 2010 року. Сума недоотриманої пенсії за період з 15 грудня 2009 року по 30 квітня 2010 року складає 5 247 гри. 36 коп., згідно розрахунку: за грудень 2009 року - 583 гри. 04 коп., за січень 2010 року 1166 грн. 08 коп., за лютий 2010 року - 1166 грн. 08 коп., за березень 2010 року - 1166 грн. 08 коп., за квітень 2010 року - 1166 грн. 08 коп.. Згідно ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів і відшкодують її. Наведене свідчить про те, що вимоги позивача про стягнення недоотриманої з вини відповідача пенсії обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відносно вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, оскільки дійсно винними діями посадових осіб відповідача позивачу у справі завдана моральна шкода, так як недоотримавши суму пенсії позивач нервував, що викликало душевні страждання. В той же час, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з врахуванням вимог розумності і справедливості. Таким чином, суму моральної шкоди суд визначає у розмірі 500 грн. На підставі викладеного та,

Outcome: approved