Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-07 00:00:00

18 травня 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частки з усіх видів доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, пославшись на те, що під час спільного життя між нею і чоловіком склалися неприязні відносини і вони припинили шлюбні стосунки і ведення спільного господарства. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Сторони, належним чином сповіщені про час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибули, проте надали до суду заяви, у яких просили розглянути справу за їх відсутності. При цьому позивач підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити, а відповідач позов визнав і проти його задоволення не заперечував, третя особа проти задоволення позову не заперечувала. Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, встановивши факти та відповідні правовідносини, прийшов до наступного. Встановлено, що позивач та відповідач з 11 вересня 2009 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.4). Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Батьківство відповідача підтверджується. свідоцтвом про народження дитини (а.с.3). Сторони та дитина зареєстровані за однією адресою (а.с.5), проте, як вбачається з позовної заяви, сімейні стосунки та ведення спільного господарства припинені, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Крім того, з відповідача на користь третьої особи на утримання сина [PERSON], [INFO], стягуються аліменти. Судом встановлено також, що сторони не досягли між собою згоди щодо способу виконання батьком його обовязку утримувати дитину. Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.ст.181, 182, 183 того ж Кодексу, кошти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду в частці від доходу його матері, батька, при цьому при визначенні розміру аліментів, суд, окрім іншого, бере до уваги стан здоровя та матеріальне становище як дитини, так і платника аліментів. Враховуючи, що дитина проживає з позивачем, суд вважає, що її фізичне буття забезпечується за кошти матері. Оскільки відповідач не заперечив доводів позивача про стабільність свого матеріального становища, суд вважає, що вимога стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку не є надлишковою, та, з урахуванням рівності обовязків батьків по утриманню дитини, не виходить за межі встановленого Законом прожиткового мінімуму, а тому підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає заявлені вимоги законними, обґрунтованими та у повному обсязі підтвердженими наданими доказами, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки він не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача, оскільки позивач під час звернення до суду була звільнена від їх сплати. На підставі викладеного, ст.ст.180, 182, 183 СК України,

Outcome: approved