Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-07 00:00:00

В квітні 2010 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до управління Державного комітету України із земельних ресурсів у місті Чернівці про поновлення на роботі, посилаючись на те, що 20 листопада 2009 року вона була призначена на посаду спеціаліста Управління Держкомзему у м. Чернівці на умовах трудової угоди №04-2009 від 20.11.2009р. зі строком до 1 грудня 2010р. 1 грудня 2010 року з нею було укладено трудову угоду №03-2010 згідно якої вона продовжувала займати посаду спеціаліста Управління Держкомзему у м.Чернівці, строком до 31 грудня 2010 року. У зв'язку із закінченням строку трудової угоди №03-2010 від 01.12.2010р., 4 січня 2011 року з нею було укладено трудову угоду №02-2011, згідно якої вона була призначена на посаду спеціаліста Управління Держкомзему у м.Чернівці, строком до 31 березня 2011 року. 21 березня 2011 року з метою переукладання трудової угоди вона звернулась до начальника управління Держкомзему у м. Чернівці із заявою до якої додала довідку обласного медичного діагностичного центру про вагітність. 25 березня 2011 року на ім'я начальника управління вона повторно подала заяву, в якій конкретизуючи факт вагітності та відповідну законодавчу позицію в такому випадку, просила вирішити питання про продовженню строку дії трудової угоди. 29 березня 2011 року начальник Управління Держкомзему у м. Чернівці листом №Г-38/1 повідомив її, що строкова трудова угода від 04.01.2011р. №02-2011 продовженню не підлягає. Позивачка в позові зазначає, що вона вважає рішення начальника управління про відмову в продовжені трудової угоди та своє звільнення незаконним та таким, що суперечить ч.3 ст.184 КЗпП України. На підставі викладеного просить суд поновити її на посаді спеціаліста управління Державного комітету України із земельних ресурсів у місті Чернівці. Стягнути з управління Держкомзему у м.Чернівці на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 березня 2011 року до дня поновлення на роботі. В процесі розгляду справи позивачка зменшила позовні вимоги просила суд тільки поновити її на посаді спеціаліста управління Державного комітету України із земельних ресурсів у місті Чернівці. В судовому засіданні позивачка та її представник зменшенні позовні вимоги підтримали, та надали пояснення аналогічні позовній заяві в новій редакції, просили суд позов задовольнити. Представник позивачки також вказав, що у разі відсутності посади спеціаліста, вважає, що відповідач зобовязаний створити дану посаду у штатному розписі. Також позивачка додатково пояснила суду, що на даний час вона навчається не четвертому курсі юридичного факультету Чернівецького національного університету ім. Ю. Федьковича. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав в своїх поясненнях та в запереченні на позов зазначив, що 04.01.2011 року, відповідно до п.2 ст.23 КЗпП, між Управлінням і позивачем, була укладена строкова трудова угода на визначений строк, встановлений за погодженням сторін за №02-2011р на виконання певного об'єму та виду роботи строком до 31 березня 2011 року. 31 березня 2011 року між сторонами були припинені трудові відносини у зв'язку із закінченням строку даної трудової угоди, згідно п.2 ст.36 КЗпП. Вважає, що таким чином посилання позивача на ст.184 КЗпП є безпідставним, оскільки розірвання трудового договору (звільнення) з ініціативи власника не мало місця, натомість відбулось припинення строкової трудової угоди за погодженням сторін. Наказом управління Держкомзему у м.Чернівці від 24.03.11 року № 10-од «Про введення в дію структури та штатного розпису управління Держкомзему у місті Чернівці» введено в дію структуру управління Держкомзему у місті Чернівці та штатний розпис у кількості вісімнадцять штатних одиниць, які повністю заповнені. Зазначає, що на даний час відсутні вакантні посади у штаті управління та економії фонду оплати праці, за рахунок яких, здійснювалась оплата послуг позивача, управління Держкомзему у м.Чернівці не має можливості продовжити строкову трудову угоду від 04.01.11 року за № 02-2011, про що листом №Г-38/1 від 29.03.2011 року було попереджено позивача. Крім того, відповідно до Наказу Головного управління Держкомзему у Чернівецькій області «Про посилення вимог до кандидатів на зайняття керівних посад структурних підрозділів, спеціалістів головного управління та заступників керівників Відділів (Управління) Держкомзему у районах та містах Чернівецької області» Управління не має можливості перевести позивача на іншу роботу, оскільки рівень освіти та кваліфікація позивача не відповідає освітньо-кваліфікаційним вимогам до посад Управління. Враховуючи всі вище наведені обставини вважає, що жодних прав позивача не порушено, вимоги щодо поновлення на роботі є безпідставними і не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи позивачка та її представник в супереч вимогам ст.60 ЦПК України частково надали суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Судом встановлено, що 20 листопада 2009 року позивачка працювала в Управлінні Держкомзему у м. Чернівці на умовах трудової угоди №04-2009 від 20.11.2009р. зі строком до 1 грудня 2010р. 01 грудня 2010 року з позивачкою було укладено трудову угоду №03-2010 згідно якої вона продовжувала працювати в Управлінні Держкомзему у м. Чернівці, строком до 31 грудня 2010 року. У зв'язку із закінченням строку трудової угоди №03-2010 від 01.12.2010р., 04 січня 2011 року з позивачкою було укладено трудову угоду №02-2011, згідно якої [PERSON] продовжувала працювати в Управлінні Держкомзему у м.Чернівці, строком до 31 березня 2011 року. Данні факти підтверджуються копіями трудових угод та ксерокопією трудової книжки АЕ№969529 /а.с.5-9/. Згідно матеріалів справи, у зв'язку з укладанням 16 листопада 2010р. позивачкою шлюбу, її прізвище було змінено з Жеребна на [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб /а.с.11/. 21 березня 2011 року з метою переукладання трудової угоди [PERSON] звернулась до начальника управління Держкомзему у м.Чернівці із заявою до якої додала довідку обласного медичного діагностичного центру про вагітність /а.с.12/. 25 березня 2011 року на ім'я начальника управління позивачка повторно подала заяву, в якій конкретизуючи факт вагітності та просила вирішити питання про продовженню строку дії трудової угоди /а.с.13/. Як убачається з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, 29 березня 2011 року начальник Управління Держкомзему у м.Чернівці листом №Г-38/1 повідомив [PERSON], що строкова трудова угода від 04.01.2011р. №02-2011 продовженню не підлягає, у звязку з відсутністю вакантних посад /а.с.17/. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.9 постанови від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" з подальшими змінами, при розгляді справ про звільнення за п. 2 ст. 36 КЗпП судам слід враховувати, що звільнення з цих підстав вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (або понад три роки, але не більше, ніж до 6 років, якщо дитина за медичним висновком в цей період потребує домашнього догляду), одиноких матерів (жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама) при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда провадиться з обов'язковим працевлаштуванням (ч. 3 ст. 184 КЗпП). Не може бути визнано, що власник або уповноважений ним орган виконав цей обов'язок по працевлаштуванню, якщо працівниці не була надана на тому ж або на іншому підприємстві (в установі, організації) інша робота або запропонована робота, від якої вона відмовилась з поважних причин (наприклад, за станом здоров'я). Передбачені ч. 3 ст. 184 КЗпП гарантії поширюються і на випадки звільнення у зв'язку з закінченням строку договору зазначених працівників, коли вони були прийняті на сезонні роботи. Відповідно до припису ч.3 ст.184 КЗпП України, - звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.\~ Аналізуючи вищезазначену норму суд приходить до висновку, що законодавець чітко встановив зобовязальний характер, для роботодавця (незважаючи на організаційну-правову форму), щодо вжиття заходів до працевлаштування працівника, в тому числі вагітної жінки до розірвання з нею трудового договору, при цьому дана стаття не містить виключних підстав, що послужили б для відмови у працевлаштуванні. А тому на думку суду відсутність вакантних посад, згідно штатного розпису, економія фонду заробітної плати та те, що рівень освіти та кваліфікація позивача не відповідає освітньо-кваліфікаційним вимогам до посад Управління на, що посилається представник відповідача, як на підставу заперечень проти позову, не може послужити підставою, для відмови у працевлаштуванні вагітної жінки, а тому дані заперечення суд не приймає до уваги. Суд вважає помилковим твердження позивачки в позовній заяві та її представника в судовому засіданні, що відповідач зобовязаний працевлаштувати [PERSON] на посаді спеціаліста, тому, що згідно відмітки в трудовій книжці позивачка працювала на посаді спеціаліста, так як даний запис суперечить вимогам Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року N 58\~«Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», оскільки він не відповідає змісту трудових угод, а також штатному розпису, що був досліджений судом при розгляді справи, згідно якого в даному розписі як не існувало так і не існує дана посада. Заслухавши доводи сторін в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial