Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до КЖЕП Залізничник ТМР про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди, посилаючись на те, що вона з 01.12.2006 року працювала в КЖЕП Залізничник ТМР на посаді юрисконсульта. Станом на 23.11.2010 року їй нарахована заробітної плата за період з 01.09.2010 року по 23.11.2010 року, яка становить 5793,66 грн. Відповідачем не було виплачено її заробітну плату, а тому на момент її звернення до суду заборгованість із заробітної плати становить 5793,66грн., крім цього, невиплатою заробітної плати їй було завдано моральну шкоду, яка повязана з моральними стражданнями, які їй довелось перенести, зокрема, порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоровя, яку оцінює у 10000грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, збільшила позовні вимоги, просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість із заробітної плати в сумі 5793,66грн., моральну шкоду в розмірі 10000грн. та 14196,60грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з 23.11.2010 року по 21.02.2011 року. Просить задовольнити позов. Представник відповідача в судовому засіданні позов в частині вимог про стягнення моральної шкоди та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати заперечив та вказав, що рахунки, з яких КЖЕП Залізничник оплачує заробітну плату арештовані, працівники КЖЕП Залізничник по даний час отримують заробітну плату за судовими наказами, тому вина у невчасній виплаті заробітної плати відповідача відсутня. Просить також врахувати, що позивачу за заочним рішенням суду від 17.12.2010 року вже виплачено 5793,66 грн. заборгованості по заробітній платі та 2000грн. моральної шкоди та відмовити у задоволенні позовних вимог. Судом встановлено наступні обставини. [PERSON], 01.12.2006 року, була прийнята на посаду юрисконсульта КЖЕП Залізничник, відповідно до наказу №94-к від 01.12.2006року. Відповідно до довідки виданої КЖЕП Залізничник ТМР [PERSON], працює в КЖЕП Залізничник на посаді юрисконсульта. Заборгованість по заробітній платі станом на 23.11.2010 року становить 5793,66грн. Наказом №145-к від 22.11.2010 року [PERSON] звільнено з посади головного юрисконсульта з 22.11.2010 року за п.1 ст. 36 КЗпП України. Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 17.12.2010 року частково задоволено позов [PERSON] до комунального житлово-експлуатаційного підприємства Залізничник Тернопільської міської ради про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди. Вирішено стягнути з комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Залізничник" ТМР на користь [PERSON] 5793,66 грн. заборгованості по заробітній платі та 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Стягнути з комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Залізничник" ТМР на користь [PERSON] 100 грн. судового збору та 120 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вказане рішення виконане у встановленому законом порядку, про що свідчить постанова першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 03.03.2011 року. Постановою встановлено, що згідно платіжного доручення №316 від 15.02.2011 року боржником борг сплачено в повному обсязі. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 01.03.2011 року заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду від 17.12.2010 року скасовано за заявою КЖЕП Залізничник ТМР про перегляд заочного рішення. Постановою першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції арештовано кошти боржника КЖЕП Залізничник ТМР, які знаходяться на рахунках боржника, в межах суми 220457,12грн. згідно наказу Господарського суду Тернопільської області №14/59-1107 від 07.05.2010 року. Згідно довідки, виданої КЖЕП Залізничник ТМР, нарахована заробітна плата [PERSON] за липень 2010 року складає 4575,50грн., за серпень 2010 року 2308,93грн. Заслухавши пояснення, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановленому у колективному договорі, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу , що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Таким чином, відповідач зобовязаний був провести розрахунок з позивачем [PERSON] по заробітній платі при її звільненні. Будь-яких доказів, які б спростовували доводи позивача про те, що з ним не проведено розрахунок по заробітній платі на час звільнення, суду представлено не було. Про це не заперечив і відповідач з посиланням на те, що рахунки КЖЕП Залізничник ТМР арештовано. За таких обставин, заборгованість по заробітній платі в сумі 5793,66 грн. підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Щодо позовних вимог відшкодування моральної шкоди та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, то суд приходить до висновку, що такі до задоволення не підлягають з наступних міркувань. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до роз'яснень, даних у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно розяснень, даних у п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. [PERSON] на підтвердження вимог про відшкодування моральної шкоди надано суду листки непрацездатності серій АБЯ №978323, АБЯ №978567 про її перебування на стаціонарному лікуванні з 20.10.2010 року по 29.10.2010 року та з 01.11.2010 року по 15.11.2010 року та серій АБР №148344, АБР №148536 про її перебування на амбулаторному лікуванні з 23.09.2010 року по 28.09.2010 року та з 04.10.2010 року по 14.10.2010 року. З урахуванням встановлених судом порушень законних прав позивача, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя та погіршення стану здоровя, \~суд вважає, що позивач [PERSON] зазнала моральної шкоди внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, однак приходить до висновку, що вина відповідача у завданні позивачу моральної шкоди відсутня, оскільки рахунки відповідача, на яких знаходяться кошти для оплати заробітної плати арештовані, тому відповідач не мав можливості вчасно здійснити належні позивачу виплати. З огляду на наведене, не підлягає до задоволення і позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати у звязку з тим, що ст. 117 КЗпП України передбачає обовязок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, за наявності вини у порушенні строків виплати, яка у даному випадку відсутня. Проаналізувавши докази в їх сукупності суд вважає, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем прав позивача, а тому позов слід задовольнити частково та стягнути з КЖЕП Залізничник ТМР на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 5793,66 грн. та понесені позивачем судові витрати, в задоволенні решти позовних вимог - відмовити. Враховуючи, що позивачу відповідачем за рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 17.12.2010 року вже сплачено 5793,66 грн. заборгованості по заробітній платі та судові витрати в сумі 220 грн., провадження по виконанню рішення в частині стягнення з комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Залізничник" Тернопільської міської ради на користь [PERSON] 5793,66 грн. заборгованості по заробітній платі, 57,94 грн. судового збору та 120 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи слід закрити.

Outcome: partial