Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом в якому після неодноразової зміни вимог, просила визнати незаконними: рішення Полонської міської ради від 25.10.2000 року № 153 про передачу [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,074 га, яка розташована в м. Полонному по вул. Колгоспній, 16; державний акт про право власності [PERSON] на цю землю, а також зобовязати відповідачів відновити межі земельних ділянок згідно акту розподілу від 9.04.1999 року, у звязку з чим знести огорожу, яку [PERSON] встановив на межі їхніх суміжних земельних ділянок, перенести фундамент, котрий він побудував на частині її земельної ділянки, стягнути з [PERSON] витрати понесені позивачкою на лікування в сумі 450 грн., відшкодувати завданому їй моральну шкоду в розмірі 8000 грн., та судові витрати. В обґрунтування позову [PERSON] вказувала, що вона та відповідач [PERSON] є співвласниками двох квартирного будинку, розташованого в м. Полонному по вул. Колгоспній за № 16, та 16а. Їй належить 51 відсоток домоволодіння, а решта 49 відсотків являється власністю відповідача. Біля будинку є земельна ділянка загальною площею 0,14 га. 9 квітня 1999 року між нею та [PERSON] за участю головного спеціаліста районного відділу земельних ресурсів проведено розподіл земельної ділянки, при якому були встановлені межі, і для неї виділено земельну ділянку площею 0,08 га, а для відповідача 0,06 га. Після чого 26 квітня 1999 року виконавчий комітет Полонської міської ради виніс рішення за № 171 за яким їй виділено земельну ділянку площею 0,08 га для обслуговування жилого будинку, а для [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 0,06 га. 25 жовтня 2000 року виконавчий комітет Полонської міської ради виніс рішення за № 513 згідно якого для відповідача передано у власність не 0,06 га земельної ділянки, а 0,074 га, та 2 листопада 2000 року [PERSON] видано державний акт про право власності на землю також площею 0,074 га. Вказувала, що вона дійсно в 2000 році підписувала акт встановлення і погодження зовнішніх меж земельних ділянок, однак при цьому вважала, що такі межі будуть відповідати акту розподілу від 9.04.1999 року. Також зазначала, що лише на початку 2010 року їй стало відомо про приватизацію відповідачем земельної ділянки у розмірі 0,074 га, коли він став будувати на її земельній ділянці фундамент, та поставив загорожу. Крім цього через протиправні дії [PERSON] вона захворіла та перебувала на лікуванні в Полонській ЦРЛ, і на придбання ліків витратила 450 грн., які повинен їй відшкодувати відповідач, а також відшкодувати моральну шкоду в розмірі 8000 грн. В судовому засіданні [PERSON] заявлені нею вимоги підтримала і просила їх задовольнити. [PERSON] позов не визнав, пояснив, що йому на законних підставах передано у власність земельну ділянку в розмірі 0,074 га, тому на ній він почав спорудження фундаменту під веранду, та по межах визначених в державному акті про право власності на землю поставив огорожу. Заперечив, що має причетність до заподіяння для [PERSON] майнової і моральної шкоди. Крім цього вказав на необхідність застосування строку позовної давності, оскільки з дня прийняття виконкомом міської ради, та видачі для нього державного акту минуло понад 3 роки. Представник міської ради та її виконавчого комітету позов не визнав, пояснював, що для відповідача на законних підставах передано у власність земельну ділянку. Представник третьої особи пояснила, що з приводу вирішення питання законності приватизації [PERSON] земельної ділянки покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази суд вважає позов слід задовольнити частково. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються співвласниками жилого будинку, розташованого за вказаною адресою, біля якого є земельна ділянка загальною площею 0,14 га. 9 квітня 1999 року між позивачкою та відповідачем за участю головного спеціаліста районного відділу земельних ресурсів проведено добровільний розподіл земельної ділянки, при якому для [PERSON] виділено земельну ділянку площею 0,08 га, а для [PERSON] 0,06 га. 26 квітня 1999 року виконавчий комітет Полонської міської ради виніс рішення за № 171 за яким позивачці виділив земельну ділянку площею 0,08 га для обслуговування жилого будинку, а для відповідача 0,06 га також для обслуговування жилого будинку. Наведені обставини обєктивно стверджуються даними згаданого рішення виконкому, акту розподілу від 9.04.1999 року підписаного сторонами та схемами до нього. 25 жовтня 2000 року виконавчий комітет Полонської міської ради виніс рішення за № 513 згідно якого для [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,074 га, та 2 листопада 2000 року йому видано державний акт про право власності на землю також площею 0,074 га. Як вбачається із схеми до акту розподілу земельних ділянок від 9.04.1999 року ширина земельної ділянки [PERSON], зі сторони прилягання її частини до вулиці Колгоспна з південної сторони і до межі земельної ділянки [PERSON] становила 14,3 метри. Довжина цієї земельної ділянки зі сторони з якою вона межує із земельною ділянкою позивачки становила 28 метрів. Згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки, що міститься у державному акті про право власності [PERSON] на землю зазначені ширина та довжина земельної ділянки збільшені відповідно до 17,17 метра, та 28,72 метра, що потягло за собою загальне збільшення площі приватизованої землі з 0,06 га, які надавались для відповідача в 1999 році до 0,074 га. Таким чином до земельної ділянки яка передана у власність [PERSON] увійшла частина земельної ділянки, що знаходилась у користуванні позивачки. Згідно до ст. 42 ЗК України в редакції 1992 року, громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду. Відповідно до ч.7 ст. 17 цього ж Кодексу, - передача у власність громадян земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні інших громадян чи юридичних осіб, провадиться місцевими Радами народних депутатів після вилучення (викупу) їх у порядку, встановленому статтями 31 і 32 цього Кодексу. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] в 1999 році визначили між собою порядок використання земельної ділянки, однак в послідуючому під час проведення приватизації землі відповідачем, у позивачки вилучено частину земельної ділянки якою вона користувалась згідно з угодою 1999 року, однак згоди на таке вилучення [PERSON] не давала, що призвело до порушення її права як землекористувача, тому рішення виконавчого комітету Полонської міської ради за яким [PERSON] передано у власність 0,074 га земельної ділянки, а також державний акт про право його власності на цю землю є незаконними і підлягають скасуванню. Згідно до ч.2 ст. 152 ЗК України 2001 року власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Отже, є законними вимоги позивачки, щодо покладення обовязку на [PERSON] зняти загорожу, яку він поставив в 2010 році на межі земельних ділянок згідно розмірів вказаних у плані державного акту на право власності на землю. Також необхідно зобовязати відповідачів відновити межі земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] відповідно до розмірів визначених актом розподілу земельної ділянки від 9 квітня 1999 року та схеми до нього. Відносно заяви відповідача про необхідність застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права, або про особу, яка його вчинила. По справі встановлено, що [PERSON] приватизував земельну ділянку в 2000 році, однак встановив загорожу, яка визначала інші межі, ніж ті які були передбачені сторонами в 1999 році відповідно до акту та схеми весною 2010 року. До цього часу спірною частини землі користувалась позивачка, тому вона не була обізнана, що виконком міської ради видав рішення про передачу у власність відповідачу 0,074 га землі, після чого останній отримав державний акт. Отже [PERSON] довідалась про порушення її прав весною 2010 року, тому саме з цього часу має обраховуватись початок перебігу строку позовної давності, а не з часу винесення виконавчим комітетом рішення, та видачі для [PERSON] державного акту про право власності на землю. Суд не знаходить підстав для задоволення вимог [PERSON] про зобовязання відповідача перенести фундамент, який він побудував на межі земельних ділянок, а також стосовно стягнення з [PERSON] на її користь моральної шкоди, та витрат повязаних з лікуванням позивачки в Полонській ЦРЛ. Як вбачається із схеми до акту розподілу земельних ділянок від 9.04.1999 року, а також наданих [PERSON] документів на будівництво прибудови до будинку, таке будівництво ним ведеться в межах земельної ділянки, що визначена згідно вказаного акту розподілу, а тому цим права позивачки не порушуються. В судовому засіданні не доведено, що перебування [PERSON] на лікуванні знаходиться в прямому причинному звязку з порушенням її права на користування земельною ділянкою. Статтею 152 нині діючого ЗК України не передбачено такий вид захисту прав землекористувача як відшкодування моральної шкоди. Позивачка згідно вказаної норми має право на відшкодування збитків, про що нею такі вимоги не заявлялись.

Outcome: partial