Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про знесення самовільно побудованої капітальної споруди - магазину, захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що в квітні 2006 року відповідач розпочав будівництво капітальної споруди- магазину по вул. Шевченка, 84 Б в м.Тлумач на межі належної йому земельної ділянки, не відступивши один метр від межі, як це передбачено п.3.25ДБН 360-92. Він звернувся до суду з позовом до відповідача про незаконне будівництво магазину і рішенням судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11.05.2007 року зобов»язано [PERSON] перенести будівництво фундаменту магазину відповідно до вимог ДБН. Ухвалою судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19.11.2007 року дане рішення залишено без змін. Ухвалою судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області роз»яснено рішення Апеляційного суду від 11.05.2007 року, де вказано, що будівництво фундаменту для магазину повинно бути перенесено відповідачем [PERSON] на один метр від межі [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] отримали позов з підстав наведених в позовній заяві. Просять позов задовольнити, зобов»язати підприємця [PERSON] знести самовільно побудовану капітальну споруду- магазин, який знаходиться в м.Тлумач по вул.Шевченка, 84 Б; прибрати з рівчака стічних вод металевий павільйон, який знаходиться за вищевказаною адресою; та стягнути моральну шкоду в сумі 20000 грн. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, вважає позовні вимоги безпідставними та просить відмовити в задоволенні позову, оскільки ними проведений капітальний ремонт магазину-павільйону по вул.Шевченка, 84 Б в м.Тлумач на підставі проектно-технічної документації, а не самовільно побудований магазин. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити по слідуючих підставах. З обставин, викладених позивачем в позовній заяві, його пояснень в судовому засіданні слідує, що магазин по вул.Шевченка 84 Б в м.Тлумач, який належить на праві власності [PERSON], позивач відносить до самочинного будівництва. Однак, за нормами ст.376 ЦК України «Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що йе була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.» Обставин, щодо володіння та користування майном - магазином зі сторони [PERSON], як самочинним, судом не встановлено. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Матеріалами справи доведено, що приміщення магазину - металевого павільйону відповідачем придбано 20.08.2002 року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, реєстраційний номер 1623 та зареєстровано право власності за відповідачем 11.10.2002 року в Івано-Франківському ОБТІ. Приміщення павільйону збудовано в 1975 році і на момент його придбання було розташовано на земельній ділянці, яка відносилась до власності міської Ради. 27.12.2002 року виконкомом міської ради [PERSON] продано земельну ділянку площею 175,9 кв.м для обслуговування придбаного павільйону, що стверджується договором купівлі-продажу ділянки, реєстр нотаріальної дії №2601. За наслідками придбання земельної ділянки [PERSON] 05.05.2003 року видано Державний акт на право приватної власності на землю. З матеріалів технічної документації на земельну ділянку [PERSON], а саме: кадастрового плану земельної ділянки, акту про встановлення та погодження меж земельної ділянки від 16.10.2002 року вбачається, що межі земельної ділянки погоджені необхідними службами, суміжними землекористувачами в т.ч позивачем [PERSON], що ним підтверджено в судовому засіданні. Позивач [PERSON], як суміжник земельної ділянки отримав 05.02.1998 року державний акт про право приватної власності на землю, де на плані зовнішніх меж відображено місце розташування магазину (літери Б-В), який тільки через 4 роки після отримання позивачем зазначеного акту придбав відповідач, тобто погодив існуючу межу між ним і на той час землями міської Ради. Вищезазначені договори купівлі-продажу павільйону та земельної ділянки за якими [PERSON] набув у власність цю нерухомість, а також державний акт на право власності на землю є чинними на даний час. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. До таких дій слід віднести і право власника на покращення свого майна шляхом його реконструкції, перебудови, добудови і т.д. у відповідності до вимог законодавства. 18.10.2005 року рішенням виконкому Тлумацької міської ради №243 надано дозвіл . [PERSON] на проведення будівництва. Головним архітектором Тлумацького району відповідачу погоджено проект на перебудову та 09.03.2006 року видано ДАБК дозвіл на будівництво за№ 15. Як видно з довідки Івано-Франківської обласної інспекції Держархітбудконтролю від 19.06.2006 року, акту Тлумацької міської ради від 24.05.2006 року, листа Івано- Франківського обласного управління архітектури і містобудування від 31.10.2006 року та від 20.11.2006 року, висновку судової будівельно-технічної експертизи від 31.01.2007 року [PERSON] відхилень від проекту будівництва не допустив та проводив його в межах належної йому на праві власності земельної ділянки. 30.03.2009 року головним архітектором району [PERSON] погоджено проект капітального ремонту магазину-павільйону по вул.Шевченка 84 б, а 08.05.2009 року відповідачем [PERSON] на ім'я начальника інспекції ДАБК Тлумацької районної адміністрації подано заяву про припинення ним будівництва нового фундаменту магазину в зв'язку з конфліктністю з сусідом [PERSON] та відновлення стану старого металічного павільйону на місці, визначеному технічною документацією ОБТІ. Таким чином, придбаний відповідачем магазин -павільйон за вищевказаним договором купівлі-продажу від 20.08.2002 року не відноситься до самовільного будівництва. Щодо позовної вимоги [PERSON] про зобов'язання [PERSON] прибрати з рівчака стічних вод металевий павільйон, суд зазначає, що згідно технічної документації на даний павільйон з моменту його зведення (1975 року) і до даного часу місце розташування споруди не змінювалось, що неодноразово зазначалось в документації різних служб. До попередніх власників позивач претензій з цього приводу не заявляв, доказів суду не надав. Не підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, Пунктом третім постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено : « Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі законними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), )прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.» Представлена позивачем довідка з медичної установи, про його захворювання не може слугувати доказом того, що наявне в нього захворювання знаходиться в причинно- наслідковому зв»язку, внаслідок конфлікту з відповідачем, а тому суд не приймає його )доводів про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди. Таким чином в задоволенні позову слід відмовити по всіх заявлених позовних вимогах, при таких наслідках вирішення позову, понесенні позивачем судові витрати слід віднести на його рахунок. На підставі ст.ст. 23, 375, 376, 391, 1167, ЦК України ст. 60 ЦПК України,

Outcome: dismissed