Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 18 листопада 2010 року звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом, який доповнила в поданій до суду 23 грудня 2010 року заяві. Посилалася на те, що в 2006 році уклала з відповідачем ВАТ Полтавський завод газорозрядних ламп договір купівлі-продажу приміщення кімнати № 8 в гуртожитку по вул. М.Бірюзова, 96 в м. Полтаві, оформлено акт прийому-передачі. Згідно з договором відповідач передав позивачу у власність приміщення кімнати № 8 в будинку по вул. М.Бірюзова, 96 в м. Полтаві. Договір не було нотаріально посвідчено та він не пройшов державної реєстрації. Просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу № 53-Б житлового приміщення кімнати № 8 в м. Полтава, вул. М.Бірюзова, 96, укладений між нею та відповідачем ВАТ Полтавський завод газорозрядних ламп. 23 грудня 2010 року позивач доповнила свої вимоги вимогами про стягнення з відповідача коштів в розмірі 1938 грн. 82 коп., сплачених відповідно до договору. В судовому засіданні представник позивача повністю підтирав подану позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. ВАТ Полтавський завод ГРЛв судове засідання своїх представників не направив, подав до суду заяву, в якій просив суд розглядати справу у відповідність відповідача, вказуючи, що позов визнає в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що будинок по вул. М.Бірюзова, 96 в м. Полтаві є гуртожитком, згідно рішення господарського суду Полтавської області від 11.02.2003 року його було зареєстровано на праві власності за ВАТ „Полтавський завод газорозрядних ламп. Також встановлено, що в 2006 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ВАТ Полтавський завод газорозрядних ламп було укладено письмовий договір № 53-Б купівлі-продажу приміщення. Згідно з договором відповідач передав у власність позивача приміщення (в будинку А-9, 1-кімната 13,6 кв.м. згідно технічного паспорту інв. № 11919, реєстровий № 7-950), загальною площею 13,6 кв.м. на 2-му поверсі, що знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. М.Бірюзова, 96, має нумерацію кімната № 8 і є частиною гуртожитку. Позивачем по справі сплачено кошти в сумі 1924 грн. 56 коп. згідно квитанції від 11 січня 2006 року № 3 та в сумі 14 грн. 26 коп. згідно квитанції від 10 березня 2006 року № 92. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Статтею 640 ЦК України передбачено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації. Як встановлено судом, спірний договір купівлі-продажу приміщення в гуртожитку сторонами нотаріально посвідчено не було, він не пройшов державну реєстрацію. За таких обставин, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу приміщення № 53-Б за 2006 рік не є вчиненим (укладеним) і не породжує для сторін, як для позивача, так і для відповідача, юридичних наслідків. Суд приходить до висновку, що за таким договором позивач [PERSON] не набула право власності на приміщення кімнати в гуртожитку. Згідно з нормами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Пленум Верховного Суду України в постанові № 8 від 06 листопада 2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійснимив п. 8 розяснив, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Оскільки згідно із статтями 210 та 640 ЦК України договір купівлі-продажу приміщення № 53-Б за 2006 рік не є вчиненим, суд приходить до висновку, що будь-які правові підстави для визнання недійсним договору, який не було вчинено відсутні. Нормами ст. 216 ЦК України передбачені наслідки недійсності правочину, зокрема, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. У звязку з відсутністю правових підстав для визнання укладеного між сторонами по справі договору недійсним, будь-які підстави для застосування наслідків недійсності правочину відсутні, тому вимоги щодо стягнення з відповідача коштів в сумі 1938 грн. 82 коп. є безпідставними та не можуть бути задоволені судом. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та не підлягають задоволенню в повному обсязі. У звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати не підлягають їй відшкодуванню.

Outcome: dismissed