Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Менської міської ради, в якому просить скасувати рішення виконавчого комітету Менської міської ради від 25.03.2010 р. про зняття з розгляду заяви [PERSON] про передачу у приватну власність квартири [ADDRESS] та зобовязати відповідача здійснити приватизацію шляхом передачі спірної кватири у приватну власність у рівних частках [PERSON], [PERSON]А, [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що у квартирі [ADDRESS] він зареєстрований з 1981 року, квартира надавалась йому у звязку з трудовими відносинами, оскільки він працював водієм у Менському РЕМ. Він постійно проживає в даній квартирі разом із членами своєї сімї: дружиною [PERSON], дочками [PERSON] та [PERSON], внуком [PERSON]. Протягом всього часу сплачує комунальні платежі за вказану квартиру. Відповідач відмовив у приватизації квартири [PERSON] з причини відсутності ордеру, але за давністю років витребувати документи, які були підставою для вселення у спірну квартиру не має можливості. В судовому засіданні, за клопотанням позивача в порядку ст. 33 ЦПК України, здійснено заміну первісного відповідача - Менську міську раду на належного відповідача - виконавчий комітет Менської міської ради. В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати за ним та членами його сімї право на приватизацію спірної квартири та зобовязати відповідача здійснити приватизацію шляхом передачі спірної кватири у приватну власність у рівних частках позивачу та членам його сімї, та пояснив, що ніхто й ніколи не оспорював їх право на проживання чи реєстрацію в квартирі. Представник відповідача позов не визнала, мотивуючи тим, що позивач та члени його сімї не надали ордер про надання їм жилої площі, тому прийняти рішення про приватизацію квартири неможливо. При цьому не заперечувала, що позивач постійно сплачує комунальні платежі за вказану квартиру, з позовами про виселення позивача та члені його сімї ні відповідач, ні попередній балансоутримувач будинку, не звертались. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що у 1975 році [PERSON] був прийнятий на роботу в Менський район електричних мереж водієм (а.с.22). У звязку з трудовими відносинами йому було надано квартиру [ADDRESS], де зареєстровані: позивач [PERSON] - з 12.01.1981 р., [PERSON] 12.01.1981р., [PERSON] 22..05.1999р., [PERSON] з 30.11.2001р., [PERSON] з 28.12.2007р.. (а.с.11, 18-20, 57). Згідно довідки ВАТ ЕК «Чернігівобленерго»північні високовольтні мережі № 01/15 від 20.01.2011р. слідує, що при надані житла працівникам в будинку № 136 по вулиці Леніна в м.Мена, вселення в будинок здійснювалося на підставі розпорядження керівника по карточкам для прописки без видачі ордерів (а.с. 48). Вказана квартира складається з кухні, ванни, туалету, трьох кімнат, двох комор, коридору, лоджії та має загальну площу 73,2 кв.м. (а.с. 16-17), знаходиться у будинку, який має статус житлового будинку (а.с. 32), та належить до комунальної власності територіальної громади міста Мена, що підтверджується рішенням тридцять першої сесії пятого скликання Менської міської ради від 30.12.2009р, актом приймання передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність № 233 від 30.12.2009р. (а.с. 7, 58-61). Органом приватизації житла Менської міської ради є виконавчий комітет Менської міської ради, що підтверджується рішенням № 68 від 02.03.1993 р. виконавчого комітету Менської міської ради народних депутатів «Про приватизацію житлового фонду міської ради»(а.с. 64-66). Позивач та члени його сімї житлові чеки в приватизації державного майна не використали (а.с. 49-53). Рішенням виконавчого комітету Менської міської ради №101 від 25.03.2010р. питання приватизації спірної квартири [PERSON] та членами його сімї було знято з розгляду з причини відсутності ордеру на вказану житлову площу ( а.с. 8). В судовому засіданні представник відповідача не заперечувала, що будинок № 136 по вулиці Леніна в м.Мена є житловим будинком. Крім того, пояснила, що відповідач не має відомостей про те, на підставі чого мешканцям вказаного будинку надавалась житлова площа, оскільки такі документи при передачі будинку в комунальну власність не надавались, але не оспорює, що позивач та члени його сімї проживають в спірній квартирі, про що відповідачу відомо протягом вказаного часу. Представник відповідача також пояснила, що у разі надання ордера позивач та члени його сімї мали б право на приватизацію спірної квартири. Статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), квартир у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб (далі - жилої площі у гуртожитках) (з урахуванням положення частини другої статті 2 цього Закону), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Відповідно до пункту 1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Статтею 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»встановлені способи приватизації, зокрема шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), кімнат у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю. Виходячи з викладеного суд вважає, що позивач та члени його сімї [PERSON]А, [PERSON], [PERSON], [PERSON], набули право користування житловою площею у квартирі [ADDRESS], оскільки житлове приміщення було надано позивачу у звязку з трудовими відносинами, користуються ним за згодою відповідача та попередніх балансоутримувачів будинку, а тому мають право на приватизацію житла шляхом безоплатної передачі спірної квартири у приватну власність. На підставі викладеного, кеpуючись ст.ст. 15, 16 ЦК України, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст. 10, 11, 58-61, 212- 215 ЦПК Укpаїни, суд -

Outcome: approved