Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 1995 по 2009 рік він перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою [PERSON] Під час шлюбу ними був зведений будинок по вул.Тихій, 40-а у с.Волоське Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Право власності на будинок та земельну ділянку за вказаною адресою зареєстровано за відповідачкою. Також їй належить земельна ділянка по вул.Тихій, 40-в у с.Волоське площею 0,0213. Вважав дане майно об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та просив визнати за ним право власності на 1/2 його частину. Третя особа [PERSON] звернувся до суду із самостійними вимогами, зазначивши, що сторони доводяться йому батьками. У 2002 році батьки придбали у [PERSON] незакінчений будівництвом будинок по вул.Тихій, 40-а у с.Волоське. Розрахунок за даний будинок проведено також за рахунок коштів, отриманих внаслідок продажу належної йому ? частини квартири по вул.А.Янгеля, 18/3 в м.Дніпропетровську, а тому просив визнати за ним право власності на 3/8 частини будинку та земельної ділянки по вул.Тихій, 40-а у с.Волоське Дніпропетровського району Дніпропетровської області. В судовому засіданні позивач та третя особа підтримали свої вимоги. Відповідачка [PERSON] заперечувала проти позову [PERSON] та підтримала вимоги третьої особи. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що з 10.03.1995 року по 28.05.2009 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про укладення шлюбу серії 1-КИ №283653, видане 10.03.1995 року відділом РАЦС виконкому Красногвардійської районної ради народних депутатів м.Дніпропетровська; рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська). 21.08.2006 року виконкомом Волоської сільської ради Дніпропетровського району на ім?я [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на будинок по вул.Тихій, 40-а у с.Волоське Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Рішенням Волоської сільської ради від 02.09.2008 року [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,2116 га за вказаною адресою і 09.10.2008 року на підставі даного рішення видано державний акт на право власності на земельну ділянку. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч.2 ст.60 СК України діє презумпція права спільної сумісної власності подружжя на речі, придбані ним за час шлюбу. Таким чином, вищевказаний будинок і як наслідок земельна ділянка є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Будь-яких домовленостей між сторонами судом встановлено не було. Отже вимоги позивача про визнання права власності на ? частину будинку та земельної ділянки по вул.Тихій, 40-а у с.Волоське Дніпропетровського району Дніпропетровської області даного нерухомого майна є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з цим, позивачем не надано достатніх доказів приналежності відповідачці земельної ділянки по вул.Тихій, 40-в у с.Волоське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, відтак суд відмовляє у задоволенні вимог про її поділ. Вирішуючи питання щодо позову третьої особи [PERSON], суд виходить з наступного. Згідно свідоцтва про народження серії VII-КИ №257443, виданого 24.11.1992 року відділом виконкому Ленінської районної ради народних депутатів м.Дніпропетровська [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] ([PERSON] до зміни прізвища). 30.07.2002 року між [PERSON] та [PERSON], яка діяла також від імені неповнолітнього [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу належної останнім на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.10.1996 року квартири [ADDRESS] за 4 245 грн. (посвідчений того ж дня Державним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №4419). Рішенням Волоської сільської ради від 17.10.2002 року земельну ділянку по вул.Тихій, 40-а у с.Волоське Дніпропетровського району Дніпропетровської області вилучено у [PERSON] та виділено [PERSON] згідно поданих ними заяв. Згідно пояснень допитаного у якості свідка [PERSON], на земельній ділянці по вул.Тихій, 40-а у с.Волоське Дніпропетровського району Дніпропетровської області ним було зведено двоповерховий житловий будинок, однак правовстановлюючих документів на нього він не отримав. В подальшому будинок він продав [PERSON] При цьому жодних договорів ними не складалось, а гроші передані по розписці. Дані обставини також визнані сторонами. Необхідність прийняття закінчених будівництвом об'єктів в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, передбачена ч. 3 ст. 18 Закону України Про основи містобудуванняу редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. Право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради (п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок№7 від 4 жовтня 1991 року). Відповідно до вимог ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради. [PERSON] у встановленому законом порядку не набув права власності на спірний житловий будинок, договір купівлі-продажу у встановленому законом порядку з ним не укладався. Таким чином, грошові кошти були передані йому без належної правової підстави, що не тягне за собою ніяких правових наслідків для сторін. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог [PERSON] Відповідно до вимог ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 475 грн. 70 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

Outcome: partial