Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-08 00:00:00

У жовтні 2010 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Відділення Виконавчої Дирекції [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі / далі [PERSON]/, про стягнення 181 400 грн. моральної шкоди, пославшись на те, що позивач працював бурильником скважин, гірничим майстром, заступником начальника, начальником дільниці з повним робочим днем в підземних умовах у ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат». У процесі праці знаходився під впливом підвищеної концентрації пилу. Стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів 31 рік 10 місяців. Загальний стаж роботи 43 роки. Згідно первинного огляду 18.12.2003р. позивачу встановлена була ступінь втрати професійної працездатності 20% - з 17.12.2003р. При огляді, який був 04.08.2008 року ступінь втрати професійної працездатності - 30% (третя група інвалідності) з 08 вересня 2008р. безстроково. Основний діагноз: Пиловий бронхіт першої ст. з бронхообструктивним синдромом. Емфізема легень першої ст. ДН першої-другої степені. На цих підставах Відділення виконавчої дирекції [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі призначило позивачу щомісячні страхові виплати, а також нарахована одноразова допомога. ( Постанова [PERSON] № 1664Н від 06.01.2004р.) але моральна шкода у відповідності з п. 3 ст. 34 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійному захворюванні, які спричинили втрату працездатності» відповідачем відшкодована не була. Внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинило погіршення реалізації моїх фізичних і професійних можливостей, погіршення відносин з оточуючими людьми й інші негативні наслідки морального характеру. Внаслідок професійного захворювання, позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинило погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, погіршення відносин з оточуючими людьми й інші негативні наслідки морального характеру. Порушені його відносини у сімї, тому що не має можливості жити як раніше . Все це визиває у позивача сильну психологічну травму. Він відчуваю приниження честі та гідності. Пошкодження здоровя, і всі повязані з цим фактом труднощі, спричинили позивачу як фізичні так і моральні страждання, що потребує від нього додаткових зусиль для організації життя. Всього моральну шкоду, заподіяну йому, оцінює в 181\~400,00 грн. В судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд позову за його відсутність, позов підтримує. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік» з 01.01.2007 року призупинена дія норм Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в частині відшкодування моральної шкоди на 2007 рік. Відповідно до пункту 27 статті 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» дію абзацу четвертого статті 1 підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 28 та частини третьої статті 34 Закону України « Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей зупинено на 2006 рік. Також представник відповідача пояснив, що 1 січня 2008 року набрав чинності Закон України Про Державний бюджет України на 2008 рік від 28.12.2007 року №107-VІ, в якому на підставі п.44 розділу 2 «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» у Законі України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» у п.3 розділу ХІ «Прикінцеві положення»: після абзацу третього доповнено новим абзацом такого змісту: «відшкодування [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 1 січня 2008 року». Тобто з 01.01.2008 року у [PERSON] соціального страхування від нещасного випадку на виробництві відсутній обов`язок, щодо відшкодування моральної шкоди всім застрахованим і членів їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку. Тому відсутні законні підстави для відшкодування моральної шкоди, позивач отримує щомісячні страхові виплати. Обовязковим є встановлення факту моральної шкоди за висновком МСЕК, оскільки такий факт не встановлений у позивача немає підстав для стягнення. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що позивач працював у ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» бурильником скважин, підземним гірничим майстром, заступником начальника дільниці, начальником дільниці. У процесі праці знаходився під впливом підвищеної концентрації пилу. Стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів 32 роки 8 місяців. (а.с.26-30). Згідно первинного огляду 18.12.2003р. позивачу встановлена була ступінь втрати професійної працездатності 20% - з 17.12.2003р. При огляді, який був 04.08.2008 року ступінь втрати професійної працездатності - 30% (третя група інвалідності) з 08 вересня 2008р. безстроково. Основний діагноз: Пиловий бронхіт першої ст. с бронхообструктивним синдромом. Емфізема легень першої ст. ДН першої-другої степені. (а.с.10-12). На цих підставах Відділення виконавчої дирекції [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Постановою від 06.01.2004 року за №1664Н призначило позивачу щомісячні страхові виплати, а також нарахована одноразова допомога, але моральна шкода у відповідності з п. 3 ст. 34 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійному захворюванні, які спричинили втрату працездатності» відповідачем відшкодована не була. Внаслідок професійного захворювання, позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинило погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, погіршення відносин з оточуючими людьми й інші негативні наслідки морального характеру, тобто йому заподіяна моральна шкода. Через отримане професійне захворювання в нього склалися складні відносини у сімї, з рідними, друзями. Порушені його нормальні життєві звязки через неможливість продовження активного громадського життя. Через кашель з виділенням слизового харкотиння він намагається уникати людних місць, соромиться свого стану здоровя. Згідно чинного законодавства відповідач несе матеріальну відповідальність за шкоду, що була заподіяна працівникові травмуванням або іншими ушкодженнями здоровя повязаними з виконанням їм трудових обовязків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому внаслідок фізичного або психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці. Згідно ст. 21 Закону відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження здоровя або випадку смерті працівника, здійснюється [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Відшкодування моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам не залежить від відшкодування матеріальної шкоди, передбаченої ст. 1 зазначеного вище Закону і є одним зі способів захисту особистих немайнових прав працівників. Згідно ст. 28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» відшкодування потерпілому [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків страхової виплати за моральну шкоду при наявності факту заподіяння моральної шкоди. Крім того, згідно рішення Конституційного суду від 27.01.2004 р. № 1-рп/2004 р. громадяни, яким встановлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоровя, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні і фізичні страждання. Суд не приймає доводів представника відповідача про те, що для визнання факту завдання позивачу моральної шкоди необхідний висновок МСЕК про наявність заподіяння такої шкоди позивачу, оскільки такий висновок МСЕК необхідний у разі відсутності стійкої втрати працездатності, а позивачу завдана стійка втрата працездатності у зв'язку з ушкодженням здоров'я внаслідок професійного захворювання, отриманого позивачем, наявність якої МСЕК вперше встановлена 18 грудня 2003 року у розмірі 20%. Згідно ст.57 ЦПК України доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному порядку суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Сукупність наданих позивачем і досліджених судом доказів: трудова книжка позивача, акт про розслідування хронічного професійного захворювання, виписок із лікарні, довідок МСЕК від 18.12.2003 року, від 11.02.2005р., від 04.08.2008р. , пояснення представника відповідача, який не оспорює ні один із указаних письмових доказів, підтверджують факт спричинення позивачу моральної шкоди ушкодженням здоров'я внаслідок професійного захворювання. Факти виплати відповідачем позивачу одноразової допомоги, призначення і виплата щомісячних страхових виплат, забезпечення медикаментозного і санаторно-курортного лікування не є підставою для відмови у задоволенні вказаного позову, оскільки виплата зазначених сум, а також суми у відшкодування моральної шкоди передбачена Законом України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" у якості самостійних виплат. Суд не приймає довід представника відповідача, що п.27 ч.І ст.77 Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік" зупинив на 2006 рік дію Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки вказаний Закон України „Про Державний бюджет України на 2006 рік" набрав чинності з 1 січня 2006 року, а право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло 10 грудня 2003 року. Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача ще до набрання чинності Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» та Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік», які призупинили дію абзацу 4 ст.1 в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим. Позивач має право на відшкодування моральної шкоди, тому що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Виходячи з того, що право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з 10 грудня 2003 року, дія Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік», яким внесені зміни в Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» щодо припинення відшкодування [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку з 1 січня 2008 року» на правовідносини сторін не поширюється, тому посилання \~відповідача \~на вказані Закони як на підставу відмови \~у задоволенні позовних вимог суд вважає не обгрунтованими. Оскільки позивач є застрахованою особою відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», згідно з п.1 «е» ст.21, ч.3 ст.28 вказаного Закону в обовязки відповідача входить своєчасне та в повному обсязі відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоровя в вигляді страхової виплати в відшкодування моральної шкоди за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Суд вважає, що факт заподіяння позивачеві \~моральної шкоди наявний, оскільки: він частково на 30% втратив професійну працездатність і є інвалідом ІІІ групи, в нього постійний кашель,часті приступи задухи, важкість і біль у грудній клітині, \~що спричиняє йому \~фізичні та моральні страждання, він відчуває незручності в повсякденному житті, змушений терпіти фізичні болі та моральні страждання, відчувати себе неповноцінною людиною як вдома так і перед сторонніми \~людьми. Всі вказані ним \~факти та обставини призводять до значних моральних страждань та переживань, значним чином змінили ритм та порядок його життя, порушили його нормальні життєві звязки, для чого він повинен прикладати значні додаткові зусилля для продовження свого життя. Обговорюючи розмір відшкодування позивачу \~моральної шкоди суд враховує характер та обєм фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного на виробництві професійного захворювання, тривалості лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної \~реабілітації, що призвело до значних тяжких змін його життєвих звязків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, суд вважає, що в відшкодування моральної шкоди позивачу \~потрібно стягнути з відповідача в розмірі 50\~000,00 гривень. При цьому суд враховує, що максимальний розмір в відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 мінімальних заробітних плат при умові відсутності стійкої втрати працездатності на день постановлення рішення суду (в відповідності з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються \~в кратній відповідності з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, суд при\~вирішенні цього питання повинен виходити із такого мінімального розміру заробітної плати чи неоподаткованого \~мінімуму доходів громадян, які діють на момент розгляду справи, максимальний розмір відшкодування дорівнює 181400 грн. (907 грн. х200) \~де 907грн. мінімальна заробітна плата з 01.10.2010р. х 200 ) = 181400 грн. \~ З врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди позивачу, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості суд вважає необхідним стягнути на \~користь позивача 50\~000,00 гривен,\~ в решті позовних вимог необхідно відмовити. Від сплати судового збору [PERSON] звільнений, згідно Декрету КМ України «Про державне мито».

Outcome: partial