Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-12 00:00:00

У серпні 2010 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до ТОВ «УСП Україна» з вимогами про визнання недійсним договору про надання послуг № 009973 від 16 березня 2010 року, визнання недійсними п. 5.7. ст. 5 та п. 9.3. ст. 9 додатку 2 до договору № 009973 від 16 березня 2010 року, стягнення оплати за договором на суму 9000 гривень, відшкодування моральної шкоди на суму 1000 гривень та судових витрат на суму 120 гривень. Позивач посилалася на те, що оспорювані положення договору суперечать ч. 6 ст. 19, ч. 1, 2 і 3 ст. 18, ч. 1 п. 4 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», вчинені з використанням нечесної підприємницької діяльності, є несправедливими, недобросовісними, а тому відповідно до ст. 203 ЦК України та ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» є недійними з наслідками, визначеними ст. 216 ЦК України. Крім того, діями відповідача щодо відмови повернути сплачені гроші за оспорюваним договором їй завдано моральної шкоди на зазначену суму. Відповідачем подано заперечення проти позову з мотивів відповідності укладеного договору вимогам закону, відсутності підстав для визнання його недійсним, здійснення підприємницької діяльності на законних підставах та недоведеності обставин, на які посилається позивач. У судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позов, посилаючись у поясненях на наявність обставин укладення договору з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», нечесну підприємницьку діяльність, несправедливі умови договору та недобросовісність відповідача при укладенні договору, незаконну відмову від повернення сплачених грошей та заподіяння моральної шкоди діями відповідача. Представник відповідача позов не визнала, пославшись на зазначені у запереченнях обставини, добровільність укладення договору, зрозумілість всіх його умов та надані докази відсутності порушень прав споживачів умовами оспорюваного договору та законність здійснення підприємницької діяльності з адміністрування придбання товарів в групах. Вислухавши сторони, перевіривши надані докази, суд вважає правильним відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що між товариством з обмеженою відповідальністю «УСП Україна» (Товариство), - відповідачем у справі та [PERSON] (учасник УСП), - позивачем у справі, було укладено договір про надання послуг № 009973 від 16 березня 2010 року (Договір) з Додатком № 1 «Анкета учасника УСП» та Додатком № 2 «Умови діяльності Програми УСП», копії яких надані позивачем (а.с.6, 7-9). Відповідно до п. 1.1. ст. 1 Договору предметом Договору є надання учаснику УСП послуг, спрямованих на придбання транспортного засобу/об'єкту нерухомості (Товару) через Українську Соціальну Програму (Програма УСП), організованих Товариством, базуючись на принципах взаємодопомоги учасників УСП. Згідно п. 1.3. ст. 1 Договору разом з підписанням цього Договору учасник УСП визначає орієнтовну вартість Товару, яка становить 90 000 гривень. Зобов'язання Товариства визначені п. 2.1. - 2.4. ст. 2 Договору, а зобов'язання Учасника УСП, - п. 3.1. - 3.8 ст. З Договору. Відповідно до п. 3.1. ст. З Договору учасник УСП зобов'язався, зокрема, сплатити комісійну плату, що становить 16 % в т.ч. ПДВ від суми, визначеної у п. 1.3. Договору, яка сплачується авансом при підписанні цього Договору у розмірі 10%, в т.ч. ПДВ, від суми, яка визначена в п. 1.3. цього Договору. Згідно п. 8.8 Договору цей Договір набуває юридичної сили з моменту його підписання обома Сторонами. За умовами оспорюваного п. 5.7. ст. 5 додатку № 2 до Договору право на отримання товару надаватиметься шляхом підрахунку Чистих платежів з урахуванням Графіку платежів. Пріоритетне становище має той Учасник УСП, у кого оплачено найбільша кількість чистих платежів з урахуванням Графіку платежів. Товариство залишає за собою право надати позачергове право на отримання Товару тому Учаснику УСП, який своєчасно сплачував щомісячні числі платежі, виконував всі зобов'язання і підтвердив дійсність своїх намірів. В цьому випадку Товариство має право вимагати від Учасника УСП додаткових гарантій та скорочення Графіка платежів. Згідно п. 9.1. ст. 9 додатку № 2 до Договору тільки той Учасник УСП, який ще не отримав Товар, має право у будь-який момент розірвати Договір без пояснення причин. Учасник УСП зобов'язаний письмово повідомити про відмову від Договору шляхом надсилання через відділення поштового зв'язку заяви до центрального офісу Товариства. У заяві має бути чітко зазначено рішення Учасника УСП щодо розірвання підписаного Договору, прохання про повернення суми, оплаченої на момент подання заяви та повідомлення банківських реквізитів, згідно з якими Товариство має здійснити повернення сплачених коштів. До зазначеної заяви Учасник УСП долучає примірник підписаного Договору та додатки до нього. Тільки за таких умов Товариство здійснює повернення сплачених Учасником УСП коштів. За умовами п. 9.2. ст. 9 додатку № 2 до Договору, враховуючи те, що сплачені кожним Учасником УСП Чисті платежі були використані для оплати Товарів, які були передані відповідним Учасникам УСП. Товариство може здійснити повернення сплачених Чистих платежів Учаснику УСП. що розірвав Договір, по мірі повернення платежів Учасниками УСП, які вже отримали Товар. У цьому випадку Товариство здійснює повернення Чистих платежів, сплачених Учасником УСП. що розірвав Договір, за такою процедурою: а) із загальної суми сплачених Повних платежів утримується штраф у вигляді З Чистих платежів. Поверненню підлягає сума, яка отримана в результаті описаного вище розрахунку. Згідно умов оспорюваного п. 9.3. ст. 9 додатку № 2 до Договору при розірванні Договору Товариство не відшкодовує Учаснику УСП сплачені ним Комісійну плату та Адміністративні витрати ні за яких умов. 16 березня 2010 р. [PERSON] сплатила ТОВ «УСП Україна» комісійний платіж на суму 9 000 грн. за оформлення договору № 009973, в т.ч. ПДВ 1 500 грн., що підтверджено наданою позивачем копією квитанції (а.с.12). 18 березня 2010 року [PERSON] звернулася до ТОВ «УСП Україна» із заявою про розірвання договору № 009973 від 16.03.2010 р. відповідно до умов п. 9.1. договору та повернення сплаченої суми 9 000 гривень (а.с. 10). Листом від 29 березня 2010 року № 414-03/10 ТОВ «УСП Україна» повідомило [PERSON] про задоволення заяви про розірвання договору, що буде здійснено відповідно до процедури п.п. а) п. 9.2. та п. 9.3. статті 9 додатку № 2 до договору № 009973 від 16.03.2010 р. (а.с. 11). При вирішенні спору в межах предмету позову відповідно до встановлених обставин справи суд виходить з наступних норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 203 цього Кодексу, на положення якої посилається позивач як на підставу недійсності оспорюваного договору, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Загальними засадами цивільного законодавства, які визначені у статті 3 Цивільного кодексу України, є: 1)неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2)неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3)свобода договору; 4)свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5)судовий захист цивільного права та інтересу; 6)справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч. 1 ст. 6 цього Кодексу сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (ч. 2 цієї статті). Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (ч. З цієї статті). Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Умови договору, що обмежують права споживача, є несправедливими, не повинні включатися у договори із споживачем та можуть бути визнані недійсними, передбачені у статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, відповідно до п. 4 ч. З цієї статті, на порушення якої посилається позивач, несправедливими є умови договору про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», на порушення якого також посилається позивач, права споживача вважаються порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Заборона нечесної підприємницької діяльності, дії. віднесені до неї, на здійснення якої відповідачем посилається позивач, встановлені статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 6 цієї статті правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Представником відповідача суду надано копію листа управління у справах захисту прав споживачів у Чернігівській області Держспоживстандарту України від 18.10.2010 р. № 04-16/1745 на адресу ТОВ «УСП Україна», згідно якого наданий Договір з додатками, який надається ним споживачам для підписання, не містить умов, які є несправедливими та обмежують права споживача (а.с.57). Крім того, представником відповідача суду надано копію листа Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 21.12.2009 р. № 15735/39-11 на адресу ТОВ «УСП Україна», згідно якого операції з адміністрування придбання в групах, що полягають у залученні грошових коштів від фізичних та юридичних осіб. їх об'єднанні та використанні в групах, відповідають всім критеріям фінансової послуги, визначеним у пункті 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі Закон), оскільки мають місце операції з фінансовими активами (адміністратор отримує від учасників групи грошові кошти на підставі договору), в інтересах учасників групи (для придбання ними товарів), за рахунок цих осіб (послуги за рахунок учасників групи), з метою отримання прибутку (вказані дії передбачають отримання адміністратором прибутку у вигляді обов'язкових адміністративних платежів). Разом з тим, адміністрування придбання в групах не віднесено до жодного виду фінансових послуг, визначених частиною першою статті 1 Закону (а.с.58). Згідно наказу Міністерства юстиції України від 4 лютого 2011 року № 418/5, копія якого надана представником відповідача, відмовлено у державній реєстрації розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 27 грудня 2010 року № 1005 «Про віднесення операцій з адміністрування придбання в групах до фінансових послуг та затвердження Ліцензійних умов здійснення діяльності з адміністрування придбання в групах, що передбачає залучення грошових коштів від фізичних осіб» (а.с.59). Оцінюючи надані сторонами докази, суд вважає недоведеними стороною позивача наявності підстав для визнання оспорюваного договору в цілому та його окремих положень недійсними та доведеними стороною відповідача відсутності таких підстав, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають у повному обсязі, оскільки інші вимоги є похідними від них.

Outcome: dismissed