Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТА» (далі ТОВ «ЮТА») в особі його директора [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], про повернення боргу за договором позики, визнання договору застави укладеним, визнання недійсним договору дарування, визнання договору купівлі-продажу недійсним. Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16.03.2005 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено в повному обсязі. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.12.2005 року було частково задоволено апеляційну скаргу [PERSON] та рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська в частині стягнення боргу за договором позики повернуто на новий судовий розгляд. В обґрунтування своїх позовних вимог в частині стягнення боргу позивачка зазначала, що 18.09.1998 вона дала в борг ТОВ «ЮТА» для будівництва СТО 26000 доларів США, що підтверджується відповідним письмовим договором між нею та ТОВ «ЮТА» в особі директора [PERSON] Згідно умов цього договору відповідач мав повертати їй суму позики, починаючи з 18.10.1998 року щомісячно рівними частками у розмірі 800 доларів США. Однак відповідач ухиляється від виконання своїх зобовязань. В звязку з чим, просила стягнути з ТОВ «ЮТА» суму боргу в розмірі 26000 доларів США, що еквівалентно 140400 грн. на момент звернення до суду з позовом. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та після залучення судом до участі у розгляді справи в якості відповідача [PERSON], як колишнього директора ТОВ «ЮТА» та особи, яка від і мені товариства укладала з позивачкою договір займу, позивачка просила стягнути суму боргу саме з відповідача [PERSON], як особи, що отримувала від неї гроші. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, зазначивши, що хоча договір займу дійсно було укладено з позивачкою, але фактично гроші від позивачки він не отримував, в касу підприємства «ЮТА» вони в 1998 році також не були внесені. Тому просив суд відмовити позивачці у задоволенні її позовних вимог у повному обсязі. Представник ТОВ «ЮТА» в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив. Про день та час слухання справи відповідач повідомлявся належним чином за адресою реєстрації, а також шляхом розміщення оголошення в газеті. З урахуванням зазначеного та думки сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності представника відповідача ТОВ «ЮТА». Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з розписки від 16.09.1998 року, останньою зафіксовано укладення директором ТОВ «ЮТА» [PERSON] та [PERSON] договору займу на суму 26000 доларів США, який набуває чинності у момент передачі грошей (а.с.6 т.1). \~ \~ \~ \~ \~ \~ 18.09.1998\~року між\~[PERSON]\~та ТОВ\~«ЮТА» в\~особі директора\~[PERSON]\~було укладено\~письмовий договір\~займу на\~суму 26000 доларів США (а.с.7 т.1). Відповідно до ст.374 ЦК України (в редакції 1963 року), яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Відповідно до ст.375 ЦК України (в редакції 1963 року) договір позики на суму понад пятдесят карбованців повинен бути укладений у письмовій формі. \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно\~до ст.376\~ЦК України\~(в\~редакції 1963\~року) позичальник вправі заперечувати договір позики за його безгрошовістю, доводячи, що гроші або речі в дійсності зовсім не одержані ним від позикодавця або одержані у меншій кількості, ніж зазначено в договорі. В тих випадках, коли договір позики повинен бути укладений у письмовій формі (стаття 375 цього Кодексу), заперечення його за безгрошовістю шляхом свідоцьких показань не допускається, за винятком випадків кримінально карних дій. Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заперечуючи в судовому засіданні факт отримання грошей, відповідач [PERSON] жодних доказів на підтвердження вказаного та спростування доводів позивачки не надав. В той час, як факт укладення договору та отримання відповідачем [PERSON], як директором ТОВ «ЮТА», підтверджується зазначеними вище письмовою розпискою від 16.09.1998 року та договором займу від 18.09.1998 року, а також показаннями допитаного в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], який підтвердив факт передачі [PERSON] грошей [PERSON] в автомобілі в вересні 1998 року. Крім того, на підтвердження своїх доводів щодо зняття коштів з банківського вкладу для передачі їх [PERSON], позивачкою також було надано витяги з її особистого банківського рахунку, з яких вбачається, що вона у вересні 1998 року знімала гроші зі свого депозитного рахунку (а.с.129-133). На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, щодо доведеності позивачкою факту укладення договору займу з [PERSON] на суму 26000 доларів США. Разом з тим, вважає, що сума боргу підлягає стягнення саме з ТОВ «ЮТА» від імені якої діяв [PERSON] при укладені договору займу та до якого позивачкою фактично і було заявлено позовні вимоги в письмовому вигляді. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та на користь [PERSON] слід стягнути з ТОВ «ЮТА» суму боргу за договором займу від 18.09.1998 року в розмірі 26000 доларів США, що за курсом НБУ на день розгляд справи еквівалентно 206700 грн. (1 долар США = 7,95 грн.) \~ \~ \~ \~ \~ \~В матеріалах\~справи відсутня\~довідка про\~курс гривні\~до долара\~США,\~встановлений НБУ\~станом на\~10.12.2010\~року.\~Однак,\~суд вважає\~за можливе\~визнати цей\~факт загальновідомим\~та,\~відповідно,\~таким,\~що не\~підлягає доказуванню\~згідно ч.2\~ст.61\~ЦК України,\~оскільки щоденно\~курс НБУ\~транслюється по\~телебаченню до\~доступний в\~мережі «Інтернет»\~на офіційному\~сайті Національного\~банку України. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з ТОВ «ЮТА» на користь [PERSON] також слід стягнути сплачений останньою при подачі позовної заяви судовий збір в сумі 500 грн. та на користь держави судовий збір в сумі 1200 грн. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial