Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-15 00:00:00

У липні 2006 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала тим, що [INFO] помер її син [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS]. Про смерть сина їй нічого не було відомо й про цю подію вона дізналася лише у травні 2006 року. Із урахуванням неодноразових доповнень та уточнень позовних вимог [PERSON] остаточно просить суд: - продовжити їй строк на прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO]; - усунути [PERSON] від права на спадкування після смерті [PERSON]; - стягнути із [PERSON] на відшкодування моральної шкоди - 15 000 грн. 00 коп.; - стягнути із Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області й завідувача цієї нотаріальної контори Юхти Л.М. на відшкодування моральної шкоди по - 15 000 грн. 00 коп.; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 07 грудня 2004 року на ім'я [PERSON], посвідчене державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області Юхтою Л.М. й зареєстроване у реєстрі за № 5941 (номер спадкової справи 1060); - визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] від 03 березня 2005 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Бурлакою О.В. й зареєстрований в реєстрі за номером 1292; - визнати за нею право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] й повернути їй це нерухоме майно; - визнати недійсним запис у погосподарській книзі № 1, особовий рахунок [NUMBER], відносно членства в дворі [PERSON] як такий, що здійснений з порушенням вимог «Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських (селищних) радах» від 17 липня 2000 року № 234; - визнати недійсною довідку Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області від 03 листопада 2004 року № 1398 (т.1, а.с.3, 13, 62, 107, 141, 144, 251, 267; т.2, а.с. 172, 176, 199, 249, 284; т.3, а.с. 81, 255; т.4, а.с. 7, 251). Справа розглядалася судами неодноразово. Судом до участі у справі на підставі статті 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в якості співвідповідачів залучено: головне управління юстиції в Київській області; - головне управління державного казначейства в Київській області, Державне казначейство України; - Шевченківську сільську раду Броварського району Київської області (т.4, а.с.250). Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2011 року (яка набрала законної сили) позовні вимоги [PERSON]: - про визнання недійсним запису в погосподарській книзі № 1, особовий рахунок [NUMBER], відносно членства в дворі [PERSON] як такого, що здійснено з порушенням вимог «Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських (селищних) радах» від 17 липня 2000 року № 234; - про визнання недійсною довідки Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області від 03 листопада 2004 року № 1398 залишені без розгляду на підставі пункту 4 частини 1 статті 207 ЦПК України (т.4, а.с.252). У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник Щербюк В.П. позов підтримали й просили його задовольнити. У судовому засіданні відповідач Юхта Л.М., яка також є представником відповідача Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області, позов не визнала й просила у його задоволенні відмовити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав й просив відмовити у його задоволенні. У судовому засіданні представники відповідача головного управління юстиції у Київській області: Рупа А.П. й Плавюк Ю.В. позов не визнали й просили відмовити [PERSON] у його задоволенні. У судове засідання відповідачі: [PERSON], головне управління державного казначейства України в Київській області, Державне казначейство України, Шевченківська сільська рада Броварського району Київської області, а також треті особи: Бобрицька сільська рада Броварського району Київської області, приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Бурлака О.В. не з'явилися, представників до суду не направили. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому цивільним процесуальним законодавством України порядку, про що свідчать наявні в матеріалах справи зворотні поштові повідомлення про одержання судових повісток. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи й зібрані докази, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] (т.1, а.с. 6, 268). Після його смерті у Броварській районній державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа 19 листопада 2004 року (т.1, а.с.37). Позивач [PERSON] є матір'ю [PERSON], який помер [INFO] (т.1, а.с.5). На момент смерті [PERSON] не був одружений. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON], яка на момент його смерті проживала із ним. Як вбачається із копії рішення Броварського районного суду Київської області від 10 листопада 1995 року (яке набрало законної сили) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (т.5, а.с.74). Між тим, як вбачається із копії паспорта громадянина України [PERSON] та повідомлення заступника начальника Броварського міськрайонного управління юстиції - начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану Мальченко Л.В. від 12 травня 2011 року № 685/02-14/1 відмітка про розірвання шлюбу в актовому записі № 36 від 19 листопада 1983 року щодо [PERSON] та [PERSON] відсутня (т.1, а.с.6, т.5, а.с.86). Державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області Юхтою Л.М. на підставі статті 1264 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) видано після смерті [PERSON], який помер [INFO], свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON] від 07 грудня 2004 року № 5941. Спадкове майно складається із житлового будинку з відповідними надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] (т.1, а.с.52). 03 березня 2005 року [PERSON] уклала із [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], який посвідчено приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Бурлакою О.В. й внесено до реєстру за номером 1292 (т.2, а.с.27). 06 червня 2006 року [PERSON] звернулася із заявою до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області щодо з'ясування питань оформлення спадщини після смерті її сина [PERSON] (т.1, а.с.52), на яку одержала відповідь із роз'ясненням права на звернення до суду із позовом про продовження строку на прийняття спадщини й про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом (т.1, а.с.53). За змістом статей 529, 530, 531 Цивільного кодексу УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, (далі - ЦК УРСР) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). До числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка заклякається до спадкоємства. Цивільний кодекс УРСР не передбачав можливість спадкування особами, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю. Ця норма права з'явилася вже у ЦК України, 2003 року й викладена у статті 1264, яка передбачає умови спадкування за четвертою чергою спадкоємців за законом. Згідно із статтею 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Таким чином, суд приходить до висновку, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 07 грудня 2004 року на ім'я [PERSON], посвідчене державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області Юхтою Л.М. й зареєстроване у реєстрі за № 5941, суперечить наведеним вище положенням ЦК УРСР й застосування положень статті 1264 ЦК України як підстави його видачі суперечить пункту 4 «Прикінцевих та перехідних положень» цього Кодексу, де передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до статей 548, 549 того ж ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 550 ЦК УРСР визначено, що строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. У судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що у неї із сином [PERSON], який помер [INFO], були складні стосунки через його відносини із відповідачем [PERSON] Вони рідко зустрічалися та спілкувалися. Вона намагалася частіше бачитися із сином, однак із його сторони зворотної ініціативи не було через існування між нею та [PERSON] незадовільних стосунків. Із 1999 року син до неї почав приїздити рідше, а потім взагалі перестав навідуватися. Ростила сина вона сама, забезпечила його окремим житлом, яке він згодом реалізував й придбав спірний житловий будинок. Не зважаючи на те, що вона є людиною похилого віку й постійно перебуває під наглядом лікарів через різного роду захворювання, намагалася побачитися із сином й неодноразово приїздила до місця його проживання, однак, не знайшовши нікого, залишала письмові записки йому та їхала у справах, оскільки вважала, що син на неї образився й уникає зустрічей. Про смерть сина вона довідалася випадково лише у травні 2006 року й відразу виїхала до місця його останнього проживання, почала з'ясовувати, обставини життя та смерті, розшукала місце поховання сина. Від неї було приховано смерть [PERSON] Свідомо зазначено [PERSON] у заяві про прийняття спадщини відомості щодо відсутності інших спадкоємців на майно померлого [PERSON] У судовому засіданні в цій справі на підставі статті 183 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за клопотанням позивача [PERSON] й з урахуванням думки інших осіб, які беруть участь у справі, були оголошені і досліджені показання свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що були дані ними у судових засіданнях за весь час розгляду цієї справи й постановлення в ній скасованих судових рішень, оскільки явка до суду окремих свідків неможлива через похилий вік й незадовільний стан здоров'я, а один свідок помер. Свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON] дали покази про те, що починаючи із 2003 року по 2006 рік [PERSON] неодноразово намагалася зустрітися із сином й кожен із цих свідків разом із нею їздили до місця проживання її сина, однак їй так і не вдалося зустрітися із ним. Свідок [PERSON] (матір відповідача [PERSON].) дала покази про те, що [PERSON], який помер [INFO], за життя не спілкувався із матір'ю [PERSON] Проживав [PERSON] у її будинку в селі Шевченково із донькою [PERSON] Із 2002 року й по 2006 рік до її помешкання [PERSON] не приїздила. Свідки [PERSON] й [PERSON] дали покази про те, що [PERSON] до дня смерті проживав із [PERSON] в селі Шевченково Броварського району Київської області в помешканні [PERSON] Дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що причини пропуску [PERSON], [INFO], строку для прийняття спадщини після смерті сина [PERSON], який помер [INFO], є поважними. Про смерть сина позивач дізналася у травні 2006 року й відразу почала з'ясовувати питання про його смерть, місце поховання, спадкування. Таким чином, строк на прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] підлягає продовженню терміном на два місяці з дня набрання рішенням суду з цього питання законної сили. Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із статтею 215 того ж ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Оскільки суд прийшов до висновку про те, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 07 грудня 2004 року № 5941 на ім'я [PERSON] підлягає визнанню недійсним, то договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], який укладено між [PERSON] та [PERSON], суперечить вимогам цивільного законодавства України. Продавець за цим правочином не мала прав стосовно спірного нерухомого майна. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Що стосується позовних вимог [PERSON]: - про усунення [PERSON] від права на спадкування після смерті [PERSON], який помер [INFO]; - визнання за нею права приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] й про повернення їй цього нерухомого майна, то суд приходить до висновку, що ці позовні вимоги задоволенню не підлягають. У судовому засіданні не встановлено підстав для вирішення питання про усунення [PERSON] під права на спадкування після смерті [PERSON] у зв'язку із тим, що вона за змістом ЦК УРСР навіть не може бути закликана до спадкування. Підстави для визнання права приватної власності на спірне нерухоме майно відсутні, оскільки для реалізації прав на майно в порядку спадкування необхідно передусім спочатку [PERSON] звернутися протягом двох місяців з дня набрання рішенням суду в цій справі законної сини до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Позов в частині повернення [PERSON] спірного будинку не може бути задоволений через те, що позивач ще не набула на це нерухоме майно речових прав. Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. За змістом п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами й доповненнями) - відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Разом із тим, у судовому засіданні позивачем [PERSON] не було доведено протиправність дій відповідача [PERSON] щодо неповідомлення нотаріуса про наявність окрім неї й інших спадкоємців до майна померлого [PERSON], оскільки за змістом цивільного законодавства України це не є обов'язком, за невиконання якого передбачено відповідальність спадкоємця. Не доведені позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди державною нотаріальною конторою та її завідувачем. З огляду на викладене позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial