overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], мотивуючи свої вимоги тим, що дитина проживає разом із нею, відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Просить стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 300 гривень щомісячно, до повноліття дитини. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги за вищевикладеними обставинами та просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 300 гривень щомісячно і до її повноліття. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомляв. За згодою позивача, враховуючи вимоги ст. ст. 224 225 ЦПК України судом проведено заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Зясувавши обставини справи на підставі доказів, поданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до вимог ч.1 ст. 184 Сімейного Кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що сторони мають спільну неповнолітню дитину, [PERSON] , [INFO], яка проживає разом з позивачем [PERSON] та перебуває на її утриманні. Відповідач [PERSON] проживає окремо від дитини за іншою адресою. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~При призначенні розміру аліментів суд враховує, що по справі відсутні докази отримання відповідачем стабільного доходу і вважає за необхідне визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 300 гривень щомісячно до повноліття дитини, враховуючи, що встановлений законом мінімальний розмір аліментів становить 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відносно неповнолітньої [PERSON], як дитини віком від 6 до 18 років, станом на час розгляду справи, складає 299 грн. 10 коп. (997 грн.х30% /100%) та відповідає розміру позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-26 00:00:00

Враховуючи складність викладення повного тексту мотивувальної частини рішення та необхідності значного часу для її виготовлення, суд вважає за можливе постановити по справі рішення з оголошенням вступної та резолютивної частини.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-26 00:00:00

29 березня 2011 року в суд надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку /доходу/, не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], із дня звернення до суду до досягнення повноліття дитиною. В позовній заяві зазначала, що проживала в фактичних шлюбних відносинах із відповідачем, від фактичного шлюбу є донька, батьком якого є відповідач. Дитина проживає з нею і перебуває на її утриманні, на утримання якого відповідач, в порушення положень ст. 180 СК України не надає достатню регулярну матеріальну допомогу, у звязку із чим вона вимушена звернутися до суду із даним позовом. Письмових заперечень відповідача на позовну заяву не надійшло. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в частині розміру аліментів на 1/4 частину всіх видів заробітку, просить їх задовольнити, стягнути аліменти на утримання дочки. Відповідач [PERSON] повністю визнав позовні вимоги в судовому засіданні, пояснив, що офіційно працює в ПАТ «АИС Рівнеенерго», має заробітну плату, середньмісячний заробіток складає приблизно 1600 грн., інших прибутків не має, стягуються аліменти на утримання дитини від першого шлюбу, інших стягнень не має, стан здоровя нормальний, частково по мірі можливості надавав допомогу на утримання доньки, не заперечує проти задоволення позовних вимог у вказаному позивачкою розмірі. Оцінюючи досліджені надані в справі докази в їх сукупності, встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення. Встановлено, що сторони перебувають в цивільному шлюбі, від якого шлюбу мають доньку Роману, [INFO], батьком якої записаний відповідач, дитина проживає з матірю і знаходиться в основному на утриманні матері, на утримання якої відповідач, в порушення положень ст. 180 СК України, не надає достатню матеріальну допомогу в добровільному порядку. У відповідності до положень ст.ст. 181 ч.3, 183 СК України, позивачкою правомірно заявлений позов про стягнення коштів на утримання дитини за рішенням суду у частці від заробітку працюючого батька дитини. Враховуючи встановлені судом обставини, відповідно до положень ст.182 СК України, суд прийшов до висновку, що, із задоволенням позовних вимог про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача щомісячно на утримання дитини, не будуть порушені права та інтереси дитини, стягувача та платника аліментів. Вимоги в частині розміру стягнення обгрунтовані, відповідно до встановлених обставин, підлягають до задоволення за рішенням суду. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають до повного їх задоволення, у відповідності до ст.88 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи в частині несплаченої різниці покладаються повністю на відповідача. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, рішення суду підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного, ст. 180,181,182,183,191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-26 00:00:00

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, пов'язаного з потребою у обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резулятивну частини. На підставі ст. ст. 71, 72,150 ЖК Української РСР, ст. ст. 316 - 321, 379, 383, 386, 391 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просив суд винести рішення яким стягнути на користь позивача з відповідача заборгованість у розмірі 7413,77 грн. за кредитним договором від 08.07.2008 року та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що ним згідно кредитного договору №DNQ1FG206370561 від 08.07.2008 року відповідачу було надано кредит у розмірі 2539,46 грн. зі сплатою 0.12% річних, під умову щомісячного повернення кредиту з кінцевим терміном повернення 08.01.2010 року. Однак відповідач зобовязання за кредитним договором не виконав, станом на 25.02.2011 року заборгованість за кредитним договором становить 7413,77 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач, належним чином сповіщений про день та час слухання справи в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причину неявки. Суд з урахуванням думки представника позивача ухвалив: розглянути справу заочно. Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги з огляду на таки підстави. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем 08 липня 2008 року був укладений кредитній договір № DNQ1FG206370561 (а.с. 5-7) згідно з яким відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 2539,46 грн., під умову щомісячного повернення до 08 січня 2010 року та сплату 0.12% річних. Відповідач зобовязання за кредитним договором не виконав. Станом на 25 лютого 2011 року розмір кредиторської заборгованості становить 7413,77 грн., з якої 1693,51 грн. - заборгованість за кредитом, 1,34 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 139,02 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 4750,67 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 500 грн. штраф (фіксована частина), 329,23 грн. - штраф (процентна складова) ( а.с. 4). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, згідно якої, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Згідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору. Таким чином, сума заборгованості за кредитним договором, заявлена в позові, підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просив суд винести рішення яким стягнути на користь позивача з відповідача заборгованість у розмірі 22589,47 грн. за кредитним договором від 15.01.2009 року та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що ним згідно кредитного договору № DNQ1R920104176 від 15.01.2009 року відповідачу було надано кредит у розмірі 1968,24 грн. Зі сплатою 0.12 % річних, під умову щомісячного повернення кредиту з кінцевим терміном повернення 15.01.2010 року. Однак відповідач зобовязання за кредитним договором не виконав, станом на 23.02.2011 року заборгованість за кредитним договором становить 22589,47 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач, належним чином сповіщений про день та час слухання справи в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причину неявки. \~ \~ \~ \~Суд з урахуванням думки представника позивача ухвалив: розглянути справу заочно. Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги з огляду на таки підстави. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем 15 січня 2009 року був укладений кредитній договір № DNQ1R920104176 (а.с. 5-7) згідно з яким відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 1968,24 грн., під умову щомісячного повернення до 15 січня 2010 року та сплату 0.12 % річних. Відповідач зобовязання за кредитним договором не виконав. Станом на 23 лютого 2011 року розмір кредиторської заборгованості становить 22589,47 грн., з якої 1968,24 грн. - заборгованість за кредитом, 1,35 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 584,54 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 18483,46 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1051,88 грн. - штраф (процентна складова) ( а.с. 4). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, згідно якої, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Згідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору. Таким чином, сума заборгованості за кредитним договором, заявлена в позові, підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просив суд винести рішення яким стягнути на користь позивача з відповідача заборгованість у розмірі 14135,47 грн. за кредитним договором від 16.02.2008 року та судові витрати по справі. В обгрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що ним згідно кредитного договору № DNQ1RA201040039 від 16.02.2008 року відповідачу було надано кредит у розмірі 2254,80 грн. зі сплатою 12 % річних, під умову щомісячного повернення кредиту з кінцевим терміном повернення 16.02.2009 року. Однак відповідач зобовязання за кредитним договором не виконав, станом на 28,02.2011 року заборгованість за кредитним договором становить 14135,47 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач, належним чином сповіщений про день та час слухання справи в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причину неявки. Суд з урахуванням думки представника позивача ухвалив: розглянути справу заочно. Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги з огляду на таки підстави. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем 16 лютого 2008 року був укладений кредитній договір № DNQ1RA201040039 (а.с. 5-7) згідно з яким відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 2254,80 грн., під умову щомісячного повернення до 16 лютого 2009 року та сплату 12 % річних. Відповідач зобовязання за кредитним договором не виконав. Станом на 28 лютого 2011 року розмір кредиторської заборгованості становить 14135,47 грн., з якої 2022,09 грн. - заборгованість за кредитом, 132,94 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 385,56 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 10445,57 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 500 грн. штраф (фіксована частина), 649,31 грн. - штраф (процентна складова) ( а.с. 4). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, згідно якої, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Згідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору. Таким чином, сума заборгованості за кредитним договором, заявлена в позові, підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просив суд винести рішення яким стягнути на користь позивача з відповідача заборгованість у розмірі 13614,12 грн. за кредитним договором від 05.09.2007 року та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що ним згідно кредитного договору № DNQ1F6203020274 від 05.09.2007 року відповідачу було надано кредит у розмірі 4667,97 грн. зі сплатою 5,04 % річних, під умову щомісячного повернення кредиту з кінцевим терміном повернення 05.09.2009 року. Однак відповідач зобовязання за кредитним договором не виконав, станом на 12.03.2011 року заборгованість за кредитним договором становить 13614,12 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач, належним чином сповіщений про день та час слухання справи в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причину неявки. Суд з урахуванням думки представника позивача ухвалив: розглянути справу заочно. Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає можливим задовольнити позовні ч вимоги з огляду на таки підстави. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем 05 вересня 2007 року був укладений кредитній договір № DNQ1F6203020274 (а.с. 6-8) згідно з яким відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 4667,97 грн., під умову щомісячного повернення до 05 вересня 2009 року та сплату 5,04 % річних. Відповідач зобовязання за кредитним договором не виконав. Станом на 12 березня 2011 року розмір кредиторської заборгованості становить 13614,12 грн., з якої 2384,09 грн. - заборгованість за кредитом, 5128,16 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1176,36 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 3801,03 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 500 грн. штраф (фіксована частина), 624,48 грн. - штраф (процентна складова) ( а.с. 4-5). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, згідно якої, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Згідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору. Таким чином, сума заборгованості за кредитним договором, заявлена в позові, підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом на підставі якого просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 07.10.2005 року відділом РАГС м. Павлограда Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом №712. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивачка посилається па те. що шлюбні відносини між ними припинено, в звязку з відсутністю взаємо порозуміння, почуттів любові та поваги один до одного. Примирення між ними не можливо. Спільне господарство не ведеться. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу з позивачкою. Суд вислухавши позивача, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, згідно ст. ст. 110, 112 Сімейнного Кодексу України на підставі встановлених обставин. З 07.10.2005 року сторони знаходилися в зареєстрованому шлюбі та проживали разом до жовтня 2010 року. Від спільного шлюбу мають дитину, яка на цей час є неповнолітньою. [PERSON]. [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Починаючи з 2010 року між подружжям відносини стали псуватися, в сімї почалися постійні сварки, сторони не можуть дійти спільної думки у вирішенні важливих питань щодо спільного життя. Починаючи з жовтня 2010 року стосунки між подружжям остаточно погіршилися. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинилися. Спільне господарство сторони не ведуть, мають абсолютно різні погляди на життя. Як позивачка так і відповідач в судовому засіданні заявили, що подальше спільне життя й збереження сімї вважають неможливими. З приводу утримання і виховання дитини спору не виникає. Спір щодо розподілу майна, яке є спільною сумісною власністю буде вирішуватись окремо. Так в судовому засіданні встановлено, що даний позов відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, а тому після розірвання шлюбу не, будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх дітей. На підставі вищевикладеного.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-26 00:00:00

15.04.2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третьої особи: Південної Товарної Біржі про визнання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . В позовній заяві позивач вказав, що 25.10.1994 року на Південній Товарній Біржі між ним та [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Оскільки укладений договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений, тому він не має змоги розпорядитися квартирою і змушений звертатися до суду з даним позовом. Сторони у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю. Третя особа - представник Південної Товарної Біржі у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. 25.10.1994 року на Південній Товарній Біржі між [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Судом встановлено, що всі умови договору сторонами по угоді виконані в повному обсязі, однак у порушення ст.227 ЦК України, договір нотаріально не засвідчений. У відповідності зі ст. 47 ч.2 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.), якщо одна зі сторін цілком або частково виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. Крім того, беручи до уваги, що єдиною перешкодою у розпорядженні своїм майном позивачем є оформлення договору-купівлі-продажу квартири неналежним чином, а також враховуючи, що право власності позивача на дану квартиру зареєстровано у ММБТІ (витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.03.2011 року) і ніким не оспорюється, суд вважає, що у частині позовних вимог щодо визнання права власності [PERSON] на квартири [ADDRESS] , слід відмовити.

Outcome: partial