Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-04 00:00:00

В грудні 2009 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила заборонити відповідачам використовувати кодовий замок на хвіртці без її згоди, стягнути з відповідачів на її користь у відшкодування моральної шкоди 3000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що їй на праві власності належить частина житлового будинку з надвірними будівлями за адресою : м. Прилуки вул. Михайлівська 52. Співвласником іншої частини вказаного домоволодіння є [PERSON] Відповідачі без її згоди зняли огорожу та встановили нові ворота і хвіртку з кодовим замком, але відмовилися повідомити її номер кода. Такі дії відповідачів спричинили моральні страждання, які вона оцінює в 3000 грн. В грудні 2009 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути на її користь з відповідачів вартість знесеного останніми належного їй сараю та у відшкодування моральної шкоди 1700 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що їй на праві власності належить частина житлового будинку з надвірними будівлями за адресою : м. Прилуки вул. Михайлівська 52. Співвласником іншої частини вказаного домоволодіння є [PERSON] Відповідачі знесли належний їй сарай. Такі дії відповідачів спричинили моральні страждання, які вона оцінює в 1700 грн. В грудні 2009 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила встановити порядок користування присадибною земельною ділянкою за адресою : м. Прилуки вул. Михайлівська 52. Позовні вимоги мотивовані тим, що їй на праві власності належить 4/9 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою : м. Прилуки вул. Михайлівська 52. Співвласником 5/9 частин вказаного домоволодіння є [PERSON] Між нею та іншим співвласником не досягнуто згоди щодо встановлення порядку користування присадибною земельною ділянкою. В січні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] у відшкодування половини вартості воріт і хвіртки 5023 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що йому на праві власності належить 5/9 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою : м. Прилуки вул. Михайлівська 52. Співвласником 4/9 частин вказаного домоволодіння є [PERSON]М.З метою оновлення старої огорожі ним були встановлені нові ворота і хвіртка. Вартість встановлених воріт і хвіртки становить 10 046 грн., а тому відповідачка , як співласник майна, має відшкодувати половину вартості воріт та хвіртки. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 12 листопада 2010 року позовні вимоги [PERSON] задоволені частково: зобов'язано відповідачів не змінювати кодовий замок на воротах і хвіртці без погодження з позивачкою, встановлений порядок користування земельною ділянкою відповідно до додатку № 1 до висновку експерта № 4/5Д від 18 жовтня 2010 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування вартості знесеного сараю 541.8 грн.; позовні вимоги [PERSON] задоволені частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування вартості воріт і хвіртки 4469.88 грн. ; вирішене питання про відшкодування судових витрат; проведений взаємозалік стягнутих сум. В апеляційній скарзі [PERSON], [PERSON] просять оскаржуване рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог [PERSON] та постановити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог; ухвалити нове рішення та стягнути з [PERSON] у відшкодування вартості воріт і хвіртки 5023 грн. та судові витрати в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду в оскаржуваній частині є незаконним. Апелянти посилаються на те, що визначений порядок користування земельною ділянкою передбачає наявність земель загального користування, що унеможливлює кожному із співвласників в повній мірі захистити свою частку у спільній власності. Апелянти вказують на те, що [PERSON] отримав у дар 5/9 частин житлового будинку з надвірними будівлями, серед яких був сарай Б-1, а [PERSON] ніколи не була власником цього сараю, а тому суд безпідставно стягнув на користь останньої вартість знесеного сараю. Апелянти зазначають, що суд безпідставно не стягнув з [PERSON] судові витрати в повному обсязі. В апеляційній скарзі [PERSON] просить визнати дії відповідачів по знесенню сараю та вчиненню перешкод у користуванні майном неправомірними, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди скасувати та постановити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити., рішення суду в частині визначення порядку користування земельною ділянкою змінити та встановити порядок користування земельною ділянкою відповідно до додатку № 1 до висновку експерта № 4/5Д від 20 травня 2010 року , рішення суду в частині задоволення позовних вимог [PERSON] скасувати та постановити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду в оскаржуваній частині є незаконним. Апелянт посилається на те, що суд безпідставно не визнав дії відповідачів по знесенню сараю та вчиненню перешкод у користуванні майном неправомірними та безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Апелянт вказує на те, що вона не надавала згоди на заміну воріт та хвіртки, а тому суд безпідставно стягнув на користь [PERSON] вартість зазначеного майна. Апелянт зазначає, що суд невірно визначив порядок користування земельною ділянкою, оскільки експертом невірно визначене місцерозташування вигрібної ями, а клопотання про виклик експерта в судове засідання було відхилене. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] є власником 5/9 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою : м. Прилуки вул. Михайлівська 52. [PERSON] є власником 4/9 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою : м. Прилуки вул. Михайлівська 52. В липні 2009 року у вказаній садибі були встановлені нові ворота та хвіртку і лише 24 березня 2010 року відповідачі повідомили [PERSON] про код. В серпні 2008 року [PERSON] зніс розташований на присадибній земельній ділянці сарай Б-1 та в подальшому побудував на його місці гараж-сарай В-1 ,в-1. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що сторони є співласниками житлового будинку з надвірними будівлями , а тому відповідачі мали повідомити про код при встановленні нових воріт і хвіртки; сторонам належав на праві спільної часткової власності сарай, який був знесений [PERSON] без згоди позивачки; позивачка, як співлвасник майна, має відшкодувати частину вартості нових воріт і хвіртки; між сторонами повинен бути встановлений порядок користування земельною ділянкою; відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди. Проте, з таким висновком частково не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. В апеляційній скарзі [PERSON] зазначала про те, що встановити порядок користування земельною ділянкою слід відповідно до додатку № 1 до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 20 травня 2010 року. В ході апеляційного розгляду справи [PERSON] та її представник [PERSON] пояснили, що найбільш сприятливий варіант для встановлення порядку користування земельною ділянкою визначений у додатку № 1 до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 20 травня 2010 року. За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою слід змінити та встановивши порядок користування земельною ділянкою відповідно до додатку № 1 до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 4/5 від 20 травня 2010 року, виділивши в користування [PERSON] земельну ділянку площею 0.0246 га кв.м., [PERSON] - площею 0.0308 га та залишивши в загальному користуванні сторін земельну ділянку площею 0.0277 га. Доводи апелянтів [PERSON], [PERSON] про те, що варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою передбачають наявність земель загального користування, що унеможливлює кожному із співвласників в повній мірі захистити свою частку у спільній власності, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі доводи є довільним тлумаченням правової норми, а законодавством не встановлена заборона визначати порядок користування земельною ділянкою між співвласниками житлового будинку у разі наявності двору спільного користування. За змістом ст. ст. 386, 391 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] в серпні 2008 року зніс сарай Б-1, що не оспорювалося в ході розгляду справи судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи ( а.с. 113, 114). Вказаний сарай належав [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності. Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № С-210 від 15 жовтня 2010 року вартість знесеного сараю становить 1219 грн. За таких обставин , апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] у відшкодування вартості 4/9 частин вказаного сараю 541.8 грн. Доводи апелянтів [PERSON], [PERSON] про те, що останній отримав у дар 5/9 частин житлового будинку з надвірними будівлями, серед яких був сарай Б-1, а [PERSON] ніколи не була власником цього сараю спростовуються матеріалами справи, зокрема, технічними паспортами на будинок станом на червень 2007 року та на липень 2009 року ( а.с. 20-23), договором дарування від 02 липня 2007 року ( а.с. 72), оціночним актом від 05 грудня 1976 року ( а.с. 134), свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17 квітня 1996 року( а.с. 197), з яких вбачається, що житловий будинок з надвірними будівлями за адресою : м. Прилуки вул. Михайлівська 52 належить особам на праві спільної часткової власності , а замість знесеного сарай Б-1 побудований гараж-сарай В-1, в-1. В ході розгляду справи сторонами не надано доказів про те, що між співвласниками проведений реальний поділ вищезазначеного житлового будинку з надвірними будівлями. Як вбачається з матеріалів справи, в липні 2009 року в садибі по вул. Михайлівській 52 в м. Прилуки були встановлені нові ворота та хвіртка і лише 24 березня 2010 року відповідачі повідомили [PERSON] про код, що підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та матеріалами справи (а.с. 8, 10,236). За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що слід зобов"язати відповідачів не змінювати кодовий замок на воротах і хвіртці без погодження з позивачкою. Доводи апелянта [PERSON] про те, що суд безпідстанво не визнав дії відповідачів по знесенню сараю та вчиненню перешкод у користуванні майном неправомірними, апеляційний суд вважає необгрунтованими, оскільки, з урахуванням приписів ст. 119 ЦПК України, такі позовні вимоги [PERSON] не заявлялися. Разом з тим, апеляційний суд вважає обгрунтованими доводи апелянта [PERSON] про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки [PERSON] з липня 2009 року по березень 2010 року була позбавлена можливості користуватися хвірткою, без згоди останньої був знесений сарай Б-1, а тому з урахуванням характеру та тривалості моральних страждань, заподіяних позивачці, апеляційний суд приходить до висновку про те, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути у відшкодування моральної шкоди 500 грн. Також апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування 4/9 частин вартості нових воріт і хвіртки 4464.88 грн., оскільки [PERSON] не були понесені витрати по придбанню цього майна. Як вбачається з матеріалів справи, витрати в сумі 10046 грн. по придбанню нових воріт і хвіртки та їх встановленню були понесені [PERSON] Н.1. ( а.с. 74), яка не позбавлена можливості звернутися до суд з відповідним позовом. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили, що [PERSON] на придбання зазначеного майна були витрачені грошові кошти [PERSON] В ході розгляду справи [PERSON] понесені судові витрати на загальну суму 4 194 грн. 50 коп. ( а.с. 1,2, 14, 15, 26, 27, 162, 223, 224), [PERSON] сплачений судовий збір в сумі 51 грн. та витрати на ІТЗ в сумі 120 грн. ( а.с. 68, 69), [PERSON] та [PERSON] понесені витрати на правову допомогу в сумі 10485 грн. ( а. с. 225, 231). З урахуванням приписів ст. 88 ЦПК України та беручи до уваги, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено, а позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, апеляційний суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути у відшкодування судових витрат 1048 грн. ( 10 485 грн. /2= 5242.5 грн.; 5242.5 грн. -4194.5 грн.= 1048 грн.).

Outcome: partial