Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-26 00:00:00

У березні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними зобовязаннями. В обґрунтування позову зазначив, що 09 червня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] були укладені кредитний договір № СL-308/136/2008, відповідно до якого банк надав відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 55125,49 доларів США та кредитний договір № РL-308/135/2008, відповідно до якого банк надав відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 25000 грн. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та відповідачем [PERSON] були укладені договір поруки № SR-308/136/2008 від 09 червня 2008 року та договір поруки № SR-308/135/2008 від 09 червня 2008 року, відповідно до умов яких вона зобовязувалася солідарно відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання зобовязання відповідачем [PERSON] за вищевказаними кредитними договорами відповідно. Позичальник зобовязання не виконує, в звязку з чим, станом на 27 січня 2010 року виникла заборгованість за кредитним договором № СL-308/136/2008 в розмірі 545216,85 грн., а за кредитним договором № РL-308/135/2008 в розмірі 29980,36 грн. Позичальнику та поручителю направлялися досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитними договорами, але ці вимоги до теперішнього часу не виконані. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у якості правонаступника позивача залучено до участі у справі [PERSON] з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2011 року позов Публічного акціонерного товариства ОТП Банкдо [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними зобовязаннями залишено без розгляду. В ході судового засідання [PERSON] з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна, який є правонаступником ПАТ ОТП Банкза договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року, відповідно до якого ТОВ ОТП Факторинг Українаприйняло право вимоги за кредитним договором № СL-308/136/2008 від 09 червня 2008 року та договором поруки № SR-308/136/2008 від 09 червня 2008 року, уточнило свої позовні вимоги і остаточно просили стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором № СL-308/136/2008 від 09 червня 2008 року та договором поруки № SR-308/136/2008 від 09 червня 2008 року 493769,79 грн. та судові витрати. Відповідач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просив суд визнати кредитний договір СL-308/136/2008 від 09 червня 2008 року удаваним правочином, визнання його таким, що був укладений у національній валюті України, та звільнення [PERSON] від цивільно-правової відповідальності у вигляді пені. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив задовольнити позов у повному обсязі, проти зустрічної позовної заяви заперечував, зазначивши, що при укладенні кредитного договору СL-308/136/2008 від 09 червня 2008 року порушень діючого законодавства не було. Представник відповідачів за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечувала, просила задовольнити зустрічну позовну заяву [PERSON], зазначивши, що кредит було надано на придбання автомобіля, який було придбано у національній валюті України гривні, про що банку було достеменно відомо. Кредит надавався у іноземній валюті саме за пропозицією банку, який не мав права надавати позивачу за зустрічною позовною заявою [PERSON], який є резидентом України, кредит в іноземній валюті, оскільки на території України єдиним законним засобом платежу є національна валюта гривня. А тому, даний правочин є удаваним в частині зазначення валюти договору. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, надавши письмові заперечення на первісний позов, в яких просила банку у задоволення позову відмовити. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 09 червня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ ОТП Банк, правонаступником якого став ПАТ ОТП Банк, а в подальшому відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року - ТОВ ОТП Факторинг Україна, було укладено кредитний договір №СL-308/136/2008 відповідно до якого банк надав відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 55\~125,49 доларів США на купівлю автомобіля зі сплатою відсотків за користування кредитом строком до виконання сторонами взятих на себе зобовязань в повному обсязі. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до умов кредитного договору погашення заборгованості здійснюється за графіком повернення кредиту і сплати відсотків, що встановлено частиною 1 кредитного договору № СL-308/136/2008 від 09 червня 2008 року. Згідно п.1.4.1 та розділу 3 частини 2 кредитного договору № СL-308/136/2008 від 09 червня 2008 року за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені договором строки, передбачені штрафні санкції. Проте, в порушення умов кредитного договору, відповідач за первісним позовом [PERSON] свої зобов'язання не виконує, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, внаслідок чого за ним станом на 18 червня 2010 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 493\~769,79 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №СL-308/136/2008 від 09 червня 2008 року між позивачем та відповідачем за первісним позовом [PERSON] 09 червня 2008 року був укладений договір поруки № SR-308/136/2008 відповідно до умов якого поручитель [PERSON] зобовязувалася відповідати перед банком в повному обсязі за повне та своєчасне виконання боржником зобовязань за кредитним договором. Статтею 1 договору поруки передбачено, що відповідальність поручителя та боржника є солідарною. Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість первісного позову і стягнення солідарно з відповідачів за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] на користь позивача [PERSON] з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україназаборгованість за кредитним договором №СL-308/136/2008 від 09 червня 2008 року та договором поруки № SR-308/136/2008 від 09 червня 2008 року в сумі 493\~769,79 грн. Що стосується зустрічної позовної заяви [PERSON], то вона задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Як зазначено вище, судом встановлено, що 09 червня 2008 року між позивачем за зустрічним позовом [PERSON] та ЗАТ ОТП Банкбуло укладено кредитний договір №СL-308/136/2008 відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 55\~125,49 доларів США на споживчі цілі. Статтею 99 Конституції України встановлено що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України. Разом з тим, обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Так основним законодавчим актом, регулюючим правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому згідно зі ст.2 Закону України Про банки і банківську діяльністькошти це гроші у національній або іноземні валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Відповідно до ст.5 Декрету Кабінету Міністрі України Про систему валютного регулювання і валютного контролюоперації з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього ж Декрету. Відповідно до п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, яке затверджене Постановою Правління НБУ №275 від 17 липня 2001 року та зареєстроване у Міністерстві юстиції України 21 серпня 2001 року за №730/5921 за наявності банковської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу НБУ банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. З огляду на зазначене вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Що стосується вимог підпункту вп.4 ст.5 зазначено Декрету КМУ щодо наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою нормою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ України Про систему валютного регулювання і валютного контролює наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Згідно з розясненням Національного Банку України від 07 грудня 2009 року № 13-210/7871-22612 - операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. Тобто надання кредитів у валюті за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії (дозволу НБУ на здійснення кредитних операцій у валюті) не суперечить вимогам чинного законодавства України. Крім того, згідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. ст. 6, 627,628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства. Посилання позивача за зустрічною позовною заявою [PERSON] на ст. 235 ЦК України щодо удаваності правочину, є хибними, оскільки факт підписання ним кредитного договору свідчить про згоду останнього з його умовами, в тому числі про отримання кредиту у доларах США. Крім того, ніщо не перешкоджало йому отримати кредит у національній валюті. Отже, судом встановлено, що оскільки спірний кредитний договір не суперечить положенням діючого законодавства України, то не має підстав для визнання його удаваним. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів за первісним позовом слід стягнути солідарно на користь позивача за первісним позовом судовий збір в сумі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.

Outcome: approved