Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-01 00:00:00

В липні 2008 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], посилаючись на отримання відповідачем як адвокатом 4000,00 грн. за двома угодами від 04 лютого 2005 року про надання прававої допомоги за двома цивільними справами та невиконання своїх зобов'язань за цими угодами, просила розірвати договори від 04 лютого 2006 року, укладені між сторонами, стягнути з відповідача за цими договорами 4000,00 грн., 3 % річних за користування коштами у сумі 260,00 грн., втрачену платежеспроможність за період з травня 2006 року по червень 2008 року у сумі 1524,00 грн., моральну шкоду у сумі 3000,00 грн. (а.с.5-17). В квітні 2009 року [PERSON] звернулася до суду з уточненим позовом до [PERSON] та, посилаючись на ті ж самі обставини, збільшила свої вимоги в частині стягнення 3 % річних за період з травня 2006 року по квітень 2009 року в сумі 340,00 грн. та індексу інфляції з травня 2006 року по березень 2009 року на день винесення рішення суду (а.с.96-108). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 16 лютого 2010 року позов [PERSON] задоволено, з [PERSON] стягнуто в рахунок повернення коштів за угодами про надання правової допомоги з урахуванням 3 % річних та інфляційних виплат 6698,00 грн., у рахунок відшкодування моральної шкоди 3000,00 грн. та судові витрати у сумі 345,25 грн. (а.с.168-170). В апеляційній скарзі (а.с.199-201) [PERSON] просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову [PERSON] скасувати у зв'язку з порушенням норм процесуального та матеріального права та у задоволенні позову в цій частині відмовити, оскільки: - порушені процесуальні норми щодо розгляду справи у заочному порядку, зокрема у звязку зі зміною позовних вимог; - відповідач про зміну позовних вимог не був повідомлений; - в моивувальній частині судового рішення невикладені зміст позовних вимог, не зазначені зміна позову та розміру позовних вимог, відсутні посилання на письмові заперечення відповідача; - з позовної заяви вбачається, що відповідач брала участь у судових засіданнях у березня, червні та серпні 2005 року та складала заяву про забезпечення позову у Дніпропетровському райсуді; - при цьому позовна заява і судове рішення не містять доказів сплати позивачем і отримання відповідачем зазначеного гонорару в сумі 4000,00 грн., що є підставою для відмови у задоволенні позову. Перевіривши законність і обгрунтованність рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав. Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що відповідач за двома укладеними з позивачем угодами про надання правової допомоги від 02 лютого 2005 року, за що отримала від позивача 4000,00 грн., належним чином умови угод про представництво інтересів позивача у Магдалиновському районному та Нікопольському міськрайонному судах не виконувала, судові засідання не відвідувала, сплачені за угодами кошти на вимогу позивача не повернула. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та матеріалам справи. Висновки суду стосовно виникнення між сторонами правовідносин, що регулюються Законом України «Про захист прав споживача», не можуть бути визнані обгрунтованими з огляду на те, що між сторонами виник спір щодо виконання умов договорів про надання правової допомоги, який, про що правильно вказав суд, регулюється нормами ЦК України та Законом України «Про адвокатуру». Як вбачається з матеріалів справи, за двома угодами від 02 лютого 2005 року відповідач [PERSON] зобов'язалась здійснювати представництво інтересів позивача при розгляді справ у Магдалиновському та Дніпропетровському районних судах, а не в Нікопольському міськрайонному суді, як це встановлено судом першої інстанції (а.с.18,19). Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, та порушенням норм матеріального та процесуального права. Відповідно до ч.3 ст.12 Закону України «Про адвокатуру» якщо договір розри-вається достроково, оплата праці адвоката провадиться за фактично виконану роботу, а у разі неналежного виконання доручення на вимогу громадянина або юридичної особи, які уклали договір з адвокатом чи з адвокатським обєднанням, внесена плата повертається їм повністю або частково, а при виникненні спору\~ за рішенням суду. В позовній заяві та в суді першої інстанції позивач не заперечувала, що відповідач надавала їй консультації та роз'яснення з юридичних питань та приймала участь у судових засіданнях у зазначених судах. З оглянутих у суді апеляційної інстанції цивільних справи № 2-415/06, роглянутої Магдалиновським райсудом (т.1 а.с.142.144,149,155,164,169,182-183,185,216, 217,225,247-249, т.2 а.с.28,29,30,31,32,35) з ухваленням рішення від 21 червня 2006 року (т.2 а.с.62-64), залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2006 року (т.2 а.с.129-130), та справи № 2-12/10, що розглядається Дніпропетровським районним судом (т.1 а.с.41,50,51,64,66,68, 71,73,89, т.2 а.с.8), вбачається, що з лютого 2005 року відповідач [PERSON] приймала участь у судових засіданнях у цих судах за позовами позивача, заявляла клопотання та заяви в інтересах позивача по липень 2005 року в Дніпропетровському райсуді та по лютий 2006 року в Магдалиновському райсуді. Отже відповідач надавала позивачу юридичну допомогу, передбачену ч.1 ст.5 Закону України «Про адвокатуру» та умовами договору. Відповідно до п.3 укладених 02 лютого 2005 року угод позивач погодився з тим, що позиція захисту інтересів позивача у справі визначається лише відповідачем (а.с.18,19). Розмір зазначеного в угодах гонорару відповідача у обох справах не пов'язаний ні з терміном розгляду кожної справи, ні з результатом їх розгляду. Посилання позивача на не явку відповідача в судові засідання не можуть бути прийняті до уваги як доказ неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків за угодами, оскільки кожна неявка відповідача була обгрунтована посиланням на стан здоров'я і причини неявки були доведені до відома відповідного суду, а ухвала Магдалиновського райсуду від 15 листопада 2005 року про залишення з цих причин позову позивача без розгляду була оскаржена і скасована ухвалою апеляційного суду від 06 березня 2006 року (т.1 а.с.264), а тому такі дії відповідача не можна розглядати як неналежне виконання своїх обов'язків за вказаними угодами. Не можуть бути прийняті до уваги і посилання позивача на застосування вимог вимог ч.3 ст.12 Закону України «Про адвокатуру», оскільки доказів сплати позивачем і отримання відповідачем зазначеної в угодах суми гонорару позивачем суду не надано. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з матеріалів справи позивач на підтвердження своїх вимог доказів не надав. З огляду на це колегія суддів вважає, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди слід відмовити. У зв'язку з викладеним та

Outcome: dismissed