Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-31 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності на гараж. У судовому засіданні в обгрунтування своїх вимог позивач вказала, що 21.09.2003 року між нею та відповідачем [PERSON] була досягнута домовленість про укладення договору купівлі-продажу належного відповідачу на праві спільної сумісної власності разом з відповідачем [PERSON] гаража внутрішньою площею 27.7 кв.м., зовнішньою площею 30,2 кв.м, розташованого в м.Димитров Донецької області, гаражне товариство «Шахтер», гараж № 163. Вона домовилася з відповідачем про ціну та всі інші істотні умови договору купівлі-продажу, сплативши йому повну вартість гаражу в сумі 3000 грн. На підтвердження правочину ними було укладено письмовий договір купівлі-продажу вказаного гаражу, та нею отримано власноручну розписку [PERSON] про повний розрахунок за гараж, яка міститься на самому договорі. Відповідач пообіцяв пізніше нотаріально посвідчити укладений між ними договір купівлі-продажу, однак згодом від цього відмовився і по сьогоднішній день цей договір нотаріально не посвідчений. Тому позивач просить суд визнати дійсним укладений між нею та [PERSON] договір купівлі-продажу даного гаражу і визнати за нею право власності на цей гараж. Відповідач [PERSON] позов визнав, пояснивши судові, що на теперішній час він разом з дружиною категорично відмовляються від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу гаражу у зв*язку з тим, що вартість такого посвідчення перевищує отриману ними суму 3000 гривень за гараж, оскільки оформлення землевпорядної документації коштує більше 2000 гривень, а нотаріальні послуги майже 1000 гривень. В 2003 році договір купівлі-продажу не було посвідчено в нотаріальному порядку у зв*язку з тим, що на момент укладання договору у них також не було коштів, а потім він з дружиною виїхав на тимчасове проживання до Росії у місто Вороніж, про що позивач не була проінформована. Відповідач [PERSON] підтримала пояснення свого чоловіка. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає що вимоги позивача підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 21.09.2003 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] у простій письмовій формі була укладена угода договору купівлі-продажу гаражу номер 163, внутрішньою площею 27,7 кв.м., зовнішньою площею 30,2 кв.м, який розташований за адресою: Донецька область, м.Димитров, гаражне товариство «Шахтер», 163. За умовами даного договору покупець сплачує продавцю у момент підписання цього договору ціну гаражу, яка за домовленістю сторін складає 3000 грн., підтвердженням оплати за гараж є розписка продавця. Сторони також домовилися посвідчити даний договір нотаріально, при цьому усі витрати, пов,язані з нотаріальним посвідченням договору, несе продавець, дана угода підписана сторонами, що підтверджується копіями договору, розписки відповідача [PERSON] про отримання ним 3000 грн. за гараж (а.с.12). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Спірний гараж належить відповідачеві [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.02.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Димитровської державної нотаріальної контори, реєстр.№ 593, що встановлено на підставі копії зазначеного договору, технічного паспорту на гараж, витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.8-10, 11, 13). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідачі [PERSON] перебувають у юридичному шлюбі з 15.03.1985 року, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до ст.227 ЦК України 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. У той же час, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд у відповідності до ч.2 ст.47 ЦК України 1963 року, що діяв на той час, та у відповідності до ч.2 ст.220 ЦК України може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набув чинності з 01.01.2004 року і є дійсним на цей час, правила діючого Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред,явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Як зазначено вище, угода між сторонами була укладена 21.09.2003 року. Відповідно до ст.71 ЦК України 1963 року загальний строк позовної давності встановлено у три роки. Оскільки з 01.01.2004 року набув чинності новий ЦК України, а трирічний трок звернення до суду у позивача не сплинув, з урахуванням норм Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України розповсюджуються правила щодо строку позовної давності ЦК України 2003 року. Згідно за ст.ст.257, 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Таких заяв до суду не надходило. З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що сторонами по справі укладена угода, яка не суперечить закону та вчинена з дотриманням моральних засад, що угода купівлі-продажу гаражу фактично здійснена, сторонами угоди були виконані вимоги ст.ст.153, 224 ЦК України 1963 року, досягнута згода за всіма істотними умовами договору, нотаріальному посвідченню правочину перешкоджає обставина, яка не залежить від волі позивача, оскільки відповідачі категорично відмовляються від вчинення цієї дії, тому, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.47, 71, 153, 203, 220, 224 ЦК України 1963 року,

Outcome: approved