Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-17 00:00:00

У березні 2011 року з позовною заявою до суду звернулася [PERSON] з вимогою розірвати шлюб з [PERSON], зареєстрований у виконавчому комітету Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області 29 квітня 2001 року, актовий запис № 8. У судовому засіданні позивачка пояснила, що у них немає дітей. Близько шести місяців назад припинились нормальні шлюбні стосунки з чоловіком, спільно фактично не проживають і не ведуть спільного господарства, маючи кожен свій бюджет. Налагодити нормальні відносини неможливо, у зв'язку з чим просила розірвати шлюб і відновити її дошлюбне прізвище. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що дійсно спільно з дружиною фактично не проживають і не ведуть спільного господарства, налагодити нормальні стосунки не можуть. Однак він не хоче розривати шлюб. Заслухавши сторони, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позов з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що згідно повторного свідоцтва про шлюб, копія якого долучена до справи, [PERSON] і [PERSON], - відповідач і позивачка у справі, зареєстрували шлюб 29 квітня 2001 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за № 8. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка Катін; дружини [PERSON]. Місце реєстрації - виконком Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Частиною першою статті 49 цього Кодексу передбачено право дружини на материнство. За правилом частини другої цієї статті небажання чоловіка мати дитину або нездатність його до зачаття дитини може бути причиною розірвання шлюбу. Як зазначено у ч. 1 ст. 51 цього Кодексу, дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом ч. 1 і 2 ст. 54 цього Кодексу дружина, чоловік повинні утверджувати повагу до будь-якої праці, яка робиться в інтересах сім'ї. Усі найважливіші питання життя сім'ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім'ї. Згідно ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Позивачка у судовому засіданні посилалася на те, що за дев'ять років перебування у шлюбі вона не змогла народити дитину. Після того як вона втратила роботу, чоловік перестав давати їй гроші. Між ними систематично виникали суперечки і непорозуміння з питань сімейного життя, які вони не можуть усунути. Чоловік має шкідливі звички, з якими вона не може миритися. Близько півроку вони фактично проживають роздільно і спільного господарства не ведуть. Особисті стосунки між ними припинились. Сім'я фактично розпалась і збереження шлюбу є неможливим. Відповідач наявність зазначених позивачкою обставин не спростував. Згідно ст. .112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Обставини, які встановлені судом, свідчать про те, що між подружжям припинились нормальні відносини, притаманні шлюбу і тому подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам дружини, що мають істотне значення. За таких обставин суд вважає за необхідне розірвати шлюб. За правилом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно заяви у судовому засіданні дружина після розірвання шлюбу бажає відновити дошлюбне прізвище [PERSON]. На підставі ст..88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягають понесені позивачем судові витрати, а також судовий збір, від оплати якого позивачка звільнена на підставі ст. 4 п. 18 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито».

Outcome: approved