Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-16 00:00:00

В квітні 2011 року [PERSON] звернулася до суду із згаданим позовом, в якому просить надати дозвіл на виїзд малолітньої дитини до Російської Федерації без згоди батька [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує безпідставною відмовою відповідача надати дозвіл на виїзд дитини за кордон до Російської Федерації, де мешкає її батько /дід дитини/ [PERSON], що стало приводом для звернення до суду. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені в позові. Треті особи до суду не зявились, направили заяви про розгляд справи у відсутність своїх представників. Відповідач в судове засідання не зявився двічі. Причину неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до положень ч.5 ст.74 ЦПК України. Визнавши подані позивачем докази достатніми для встановлення обставин, що мають суттєве значення для вирішення спору, за наявності відповідної згоди позивача, суд вважає можливим проведення заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши представлені докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 04.04.2009 р. по 22.03.2011 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджуються відповідним свідоцтвом про одруження та рішенням про розірвання шлюбу. Мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], /актовий запис № 432 у відділі РАЦС м. Комсомольська/, який постійно проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Як вбачається із змісту довідки, наданої адміністрацією Беловської сільської ради Бєлгородського району Бєлгородської області Російської Федерації - [PERSON] дійсно проживає за адресою [INFO]. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частини 8 згаданої статті СК регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї. Стаття 150 СК України визначає обовязок батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі обовязок піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 2 Протоколу №4 Конвенції Про права людинипередбачено, що кожен має вільно залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням. В матеріалах справи відсутні докази того, що існують будь-які обмеження для реалізації неповнолітнім свого права на виїзд за межі України. Між тим, відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування та може бути обмежена в цьому лише у випадках, встановлених законом. З огляду на вищенаведене, враховуючи також положення ст.257 СК України щодо законодавчо закріпленого права баби та діда на спілкування із своїми внуками, суд вважає, що вимога позивачки про надання дозволу на тимчасовий виїзд з неповнолітньою дитиною за межі України відповідає інтересам неповнолітнього і направлена на виконання батьківського обовязку щодо виховання дитини, забезпечення піклування про її здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток. Пунктом 2 ст.4 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян [PERSON] ч.3 ст.22 Правил перетинання державного кордону громадянами України передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved