Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-29 00:00:00

В квітня 2011 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до ВАТ КБ Надрапро визнання неправомірною відмову відповідача у видачі грошового внеску і коштів, розрахункових згідно за договором, включаючи відсотки за депозитом та річні за прострочення зобовязання, а також стягнути залишок вкладу та не нараховані відсотки за договором з урахуванням індексів інфляції в розмірі 2850,06 євро та річні за прострочення виконання зобовязання за цим договором у розмірі 110,60 євро, а всього 2960 євро, а також моральну шкоду та матеріальні витрати. В судовому засіданні позивач збільшила розмір позовних вимог та просила крім зазначено вище стягнути також 386,47 євро недоотриманого прибутку. Посилаючись на те, що строк дії договору банківського вкладу неодноразово згідно умов договору продовжувався, проте відповідач, незважаючи на це припинив нараховувати відсотки з 26.03.2009 р. та те, що 31.12.2009 року відповідач шляхом перерахунку коштів з депозитного рахунку на поточний рахунок в односторонньому порядку розірвав договір, але кошти не повернув і до цього часу, позивач просить задовольнити заявлені позовні вимоги \~ В судовому засіданні позивач позов підтримала та просить суд його задовольнити Представник відповідача позов визнав частково. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Судом встановлено, що 26 вересня 20008 року між ВАТ КБ Надрата [PERSON] було укладено договір строкового банківського вкладу №629132, строком на 6 місяців, при цьому процентна ставка по вкладу становила 12 процентів річних /а.с.9/. 18.12.2009 р. та 22.01.2009 р. позивач [PERSON] зверталась до відповідача з заявами про дострокове повернення вкладу /а.с.11, 12/, але відповідачем кошти повернуто не було. Порядок розірвання, продовження дії договору визначено п.4.7, 6.1, та 6.2 Договору. Крім того, згідно ч. 4 ст. 1060 ЦК України якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що договір між сторонами укладено 26 вересня 2008 року, строк дії договору до 26 березня 2009 року, позивач в день закінчення строку вкладу до відповідача з вимогою про повернення вкладу, як це визначено п. 4.7 Договору, не зверталась. Відповідач також у визначеному п.6.2 Договору порядку до позивача не звертався, а лише 31.12.2009 року в односторонньому порядку без повідомлення позивача перерахував з депозитного рахунку на поточний рахунок позивача 2766,0 євро, що потягло за собою розірвання договору, оскільки на вкладному рахунку залишилась сума менша ніж мінімальна сума відкриття вкладу (п.6.2. Договору). Таким чином суд приходить до висновку, що договір банківського вкладу було продовжено з 26.03.2009 р. по 31.12.2009 р. і не нарахування відповідачем за цей період процентів, передбачених договором, є безпідставним, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Щодо інших позовних вимог то вони до задоволення не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 Закону України Про індексацію грошових доходів населеннявід 3 липня 1991 року (далі Закон), індексація це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів громадян, що дає можливість частково або повністю відшкодувати їм подорожчання споживчих товарів і послуг. Індексація є частиною державної системи соціального захисту громадян, спрямована на підтримання купівельної спроможності громадян. \~ Індексації підлягають грошові доходи громадян, що одержуються ними в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії, соціальна допомога (сімям з дітьми, по безробіттю, тимчасовій непрацездатності тощо), стипендії, оплата праці (грошове забезпечення), суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування у разі втрати годувальника тощо. (ст. 3 Закону). \~ З огляду на вищезазначені вимоги законодавства, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для стягнення на користь позивача інфляційних витрат. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди за невиконання умов договору, вона теж задоволенню не підлягає, оскільки настання такої шкоди не передбачене чинним законодавством, не випливає з умов договору. Згідно п. 5 ст.4 Закону України „Про захист прав споживача" споживач має право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Щодо позовної вимоги про стягнення 3% річних за прострочення виконання та сум недоотриманого прибутку, то вона також не підлягає задоволенню, оскільки згідно із ч. 2 ст. 58 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-ІІІ Про банки і банківську діяльністьбанк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобовязань у разі оголошення мораторію на задоволення вимог кредиторів, зупинення операцій по рахунках, арешту власних коштів банку на його рахунках уповноваженими органами державної влади. \~ Також з відповідача на користь позивача та держави, відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: partial