Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-28 00:00:00

[PERSON] прож. м. Чернівці вул Шевченка , 78 звернувся в суд з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Чернівецький цегельний завод» №1 м. Чернівці вул Зелена, 3 про стягнення боргу по заробітній платі. Посилається позивач в позовні заяві на те, що у вересні 2009 року він звернувся до Чернівецького міського центру зайнятості, в якому йому дали направлення до ВАТ «Чернівецький цегельний завод» № 1. У відділі кадрів йому підтвердили, що він працюючи газоелектрозварником 5-го розряду буде отримувати встановлений оклад в розмірі 1.200,00 грн. він погодився з такими умовами оплати праці. написав заяву і наказом по заводу від 10 вересня 2009 року № 416 позивач був прийнятий на роботу. Копію наказу про прийняття на роботу, як і копію наказу про звільнення за власним бажанням від 14 січня 2010 року він отримав лише в кінці квітня 2010 року, коли вирішив звернутися до суду з приводу того, що завод не розрахувався з ним при звільненні, тому про розмір заробітку він мав інформацію не з наказу, а від інспектора відділу кадрів та від центру зайнятості. В наказі про прийняття позивача на роботу не вказаний розмір зарплати. За вересень 2009 року позивач отримав заробітну плату в розмірі без відрахувань - 1047.27 грн., в жовтні - 1112.72 грн.. що вважає відповідало умовам трудового договору. Але в листопаді позивачу нарахували зарплати всього 342.86 грн... так як його завод не забезпечував роботою, тобто він був в простої. З цих підстав позивач вважає, що завод порушив вимоги чинного законодавства. В грудні місяці позивач зовсім не був забезпечений роботою, йому сказали, що в разі потреби викличуть на роботу. Якщо в листопаді позивач вимушений був виконувати іншу не передбачувану трудовим договором роботу, в тому числі роботу вантажника, то в грудні місяці його завод не забезпечив ніякою роботою. Начальник дільниці сказав йому, що його викличуть на роботу в разі, коли виникне необхідність, але на роботу не викликали до січня 2010 року. За вимушений, не з вини позивача, простій в грудні 2010 р. завод повинен був нарахувати йому 2 / 3 окладу (тарифної ставки), але цього не здійснив. В січні 2010 року позивач проробив за викликом начальника ділянки приблизно 16 робочих днів, включаючи 2 і 8 січня. За січень 2010 р. йому було нараховано 809.47 грн., але виплачено було лише 250,00 грн., авансом у кінці грудня, а другу частину заробітної в розмірі 390,00 грн. після відрахувань йому не видавали до кінця квітня 2010 року, коли позивач звернувся до заводу за документами, необхідними для звернення до суду. Таким чином, при звільненні позивача з роботи завод допустив порушення закону, утримуючи частку його заробітку в лютому, березні і квітні, а тому позивач вважає, що завод має сплатити йому по 390,00 грн. за кожен з цих місяців 1170,00 грн без відрахувань. Всього за затримку розрахунку при звільненні та за невиплату простою в листопаді і грудні. 2009 року завод повинен сплатити йому 1970 грн., а з застосуванням індексу інфляції - 2467 грн. 13 коп., які позивач просить суд стягнути з відповідача. Також посилається на те, що з боку протиправних дій відповідача йому завдана моральна шкода, так я перебої з виплатою заробітної плати привели до страждань, які полягали в тому, що він втратив нормальні життєві умови, на які він розраховував, маючи обумовлений трудовим договором заробіток, без затримки його виплати. Позивач вимушений був користуватися допомогою членів своєї родини - пенсіонерів, що завдало йому додаткових переживань. Моральну шкоду, завдану позивачу він оцінює в 1000.00 грн. А тому просить суд винести рішення яким стягнути з відповідача на його користь 4247,80 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник по довіреності позов підтримали повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просили його задовольнити в повному обсязі, подали до суду додаткові розрахунки.. Позивач [PERSON] дав покази в якості свідка в яких показав, що він всю заробітну плату яку йому було нарахована отримав, та в відомостях на видачу заробітної плати не його підписи, так як зарплату ім давав [PERSON]. Також пояснив [PERSON] що він не виходив на роботу, з дозволу адміністрації так як роботи не було. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, та пояснив, що [PERSON] за час роботи отримав всю заробітну плату, затримки у розрахунку при звільненні також не було. Посилається представник відповідача на відомості про видачу заробітної плати і табелі обліку використання робочого часу. Зазначає представник відповідача на те, що наказ №120 від б листопада 2009 року по ВАТ «Цегельний завод № 1 « « Про тимчасове впровадження режиму неповного робочого часу на підприємстві з 07.11.2009 року по 30.11.2009 року, а також № 123 від 01.12.2009 року « Про продовження наказу № 120 від 06 листопада 2009 року» не стосуються позивача по справі [PERSON] який працював на той час елетрогазозварником. Суд вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, свідків по справі, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги необгрунтовані і підлягають частковому заловоленню. Судом встановлено, що дійсно [PERSON] згідно до наказу № 416 від 09.09.2009 року був прийнятим на роботу електрогазозварником Відкритого акціонерного товариства «Чернівецький цегельний завод» №1 в енергетичної дільниці із місячним іспитовим терміном з окладом в 1440 гривень про що свідчить довідка старшого економіста [PERSON] затверджена виконавчим директором ВАТ «Чернівецький цегельний завод №1». Згідно до табелів обліку використання робочого часу по енергодільниці ВАТ «Цегельний завод №1 «: -за вересень 2009 року по енергодільниці ВАТ «Цегельний завод №1 « [PERSON] відпрацював 16 робочих днів; - за жовтень місяць 2009 року по енергодільниці ВАТ « Цегельний завод №1 « [PERSON] відпрацював 17 робочих днів і 5 днів неявка на роботу з причин хвороби; - за листопад місяць 2009 року по енергодільниці ВАТ « Цегельний завод № 1 « [PERSON] відпрацював 10 робочих днів і 11 днів неявка на роботу з дозволу адміністрації; за грудень місяць 2009 року по енергодільниці ВАТ « Цегельний завод № 1 « [PERSON] відпрацював 0 робочих днів і 23 днів неявка на роботу з дозволу адміністрації; -за січень місяць 2010 року по енергодільниці ВАТ « Цегельний завод № 1 « [PERSON] відпрацював 12 робочих днів і звільнився з роботи; З наказу № 8 від 14.01.2010 року ВАТ « Цегельний завод № 1 « [PERSON] звільнено з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України згідно поданої заяви [PERSON] Таким чином належними доказами по справі встановлено, що [PERSON] з 09.09.2009 року дати прийняття його на роботу і по 14 січня 2010 року дати його звільнення з роботи попрацював електрогазозварником Відкритого акціонерного товариства «Чернівецький цегельний завод» №1 в енергетичної дільниці із окладом в 1440 гривень всього 33 повних робочих днів, 5 днів знаходився на лікарняному і 73 дня неявка на роботу з дозволу адміністрації. У відповідності до відомостей на виплату авансу і заробітної плати за листопад - грудень 2009 року січень місяць 2010 року по енергодільниці ВАТ « Цегельний завод № 1 « [PERSON] нарахована і він отримав : - в вересні 2009 року за 16 відпрацьованих днів по відомості від 24 вересня 2009 року 600 гривень авансу і по відомості від 07.10.2009 року 247 гривень 66 коп: - в жовтні 2009 року за 17 відпрацьованих днів і 5 днів лікарняного по відомості від 22.10.2009 року авансу - 600 гривень і по відомості від 09.11.2009 року 464,20 коп; - в листопаді 2009 року за 5 відпрацьованих днів по відомості від 18 грудня 2009 року отримав 278,97 коп; - в січня 2010 року за 12 відпрацьованих днів по відомості від 8 лютого 2010 року. Дані обставини щодо розміру і час виплати заробітної плати в тому числі і розрахунку при звільненні з роботи доведено і довідкою головного бухгалтера ВАТ « Цегельний завод №1«. Таким чином судом встановлено що наказом № 8 від 14.01.2010 року ВАТ « Цегельний завод № 1 « [PERSON] звільнено з роботи з 14.01.2010 року на підставі ст. 38 КЗпП України згідно поданої заяви однак розрахунок з ним проведено 8 лютого 2010 року. У відповідності до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи і організації провадиться в день звільнення. Згідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України , при відсутності спору проріх розмір підприємство, установа організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Показами свідка [PERSON] доведено по справі затримку розрахунку при звільненні [PERSON] з роботи, та невиходу [PERSON] на роботу за домовленністью із адміністрації, та що він заробітну плату видавав працівникам згідно до відомостей отриманих від касира. [PERSON] будучі допитаним в якості свідка показав суду, що нараховану заробітну плату згідно відомостей отримав повністю, а за січень місяць 2010 року із затримкою після звільнення. В деяких відомостях на заробітну плату не його підписи, та що заробітну плату видавав [PERSON]. і не виходив він на роботу так як на підприємстві не було роботи. Так як належними доказами встановлена затримка розрахунку при звільненні працівника з боку ВАТ « Цегельний завод № 1 « з [PERSON] з 14 січня 2010 року по 8 лютого 2010 року то відповідно з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. . В інший частині позовних вимог суд вважає, що вони не підлягають задоволенню. По справі не встановлено факт простою на енергодільниці ВАТ «Цегельний завод №1 «де працював [PERSON] електрогазозварником. Наказ № 120 від 6 листопада 2009 року по ВАТ «Цегельний завод №1 « « Про тимчасове впровадження режиму неповного робочого часу на підприємстві з 07.11.2009 року по 30.11. 2009 року, а також № 123 від 01.12.2009 року «Про продовження наказу №120 від 06 листопада 2009 року» не стосуються позивача по справі [PERSON] який працював на той час електрогазозварником енергодільниці ВАТ «Цегельний завод №1 «. Як встановлено судом наказу, що простою на енергодільниці ВАТ «Цегельний завод №1 «де працював [PERSON] електрогазозварником не було і відповідно [PERSON] який не виходив на роботу не має право на оплату передбачену ст. 113 КЗпП України. По справі суд вважає що є підстав для стягнення моральної шкоди з ВАТ «Цегельний завод №1 « на користь позивача [PERSON] у зв'язку з порушенням відповідачем вимог ст. 116 КЗпП України затриманням розрахунку при звільненні призвели до моральних страждань, втрат нормальних життєвих зв'язків і вимагали для нього додаткових зусиль для організації свого життя, та суд оцінює маральну шкоду яка підлягає відшкодуванню в сумі 500 гривень яка е достатньою для відновлення порушених прав. На підставі ст..ст. 113-117, 237-1 КЗпП та

Outcome: partial