Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Державного підприємства «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» в якому просить: - визнати результати атестаційної комісії упередженими і такими, які не відповідають дійсності та зарахувати атестацію як пройдену; - зобовязати Державне підприємство «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» поновити його на посаді головного інженера Пенізевицького карєроуправління, провести виплату різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи; - стягнути моральну шкоду в розмірі 1 гривня. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав та пояснив, що він працював на посаді головного інженера Пенізевицького карєроуправління Державного підприємства «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України». В квітні 2010 року проходив атестацію і був визнаний комісією таким, що не пройшов атестацію. Це сталося внаслідок упередженого ставлення до нього членів комісії. Вони ж рекомендували йому повторно пройти атестацію в травні 2010 року. До цієї атестації знову підготувався та вирішив записати її на диктофон для підтвердження факту упередженого ставлення до нього членів комісії. При повторній атестації комісія, яка знову ж упереджено ставилась до наданих ним відповідей, визнала його таким, що не відповідає займаній посаді. Після цього вирішив написати заяву про переведення його на посаду обліковця гірничого цеху, щоб не звільнити у звязку з невідповідністю займаній посаді. На підставі цієї заяви з 01 червня 2010 року був переведений на вищевказану посаду на якій працює і поданий час. Однак дане переведення вважає незаконним, оскільки воно здійснене внаслідок тиску на нього атестаційною комісією, а тому просить задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що результати атестації є обєктивними, а крім того позивач добровільно подав заяву про переведення його на іншу посаду. У звязку з цим просить відмовити в задоволенні позову. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 квітня 2010 року відбулося засідання атестаційної комісії Державного підприємства «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» на якій проходив атестацію головний інженер Пенізевицького карєроуправління [PERSON] (а.с. 24-25). Рішенням атестаційної комісії [PERSON] було запропоновано пройти повторну атестації у звязку з незадовільною оцінкою наданих ним відповідей на поставлені питання. 21 травня 2010 року була проведена повторна атестація (а.с. 26-28) і рішенням атестаційної комісії [PERSON] було визнано таким, що не відповідає займаній посаді. У звязку з цим 27 травня 2010 року позивач подав начальнику Державного підприємства «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» клопотання про зарахування атестації як пройденої (а.с. 7) та заяву про звільнення його з посади головного інженера та призначення на посаду обліковця гірничого цеху з 01.06.2010 року (а.с. 29). На підставі цієї заяви [PERSON] наказом начальника Державного підприємства «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» № 31/ос від 27.05.2010 року був призначений на посаду обліковця гірничого цеху цього підприємства (а.с. 15). Отже, позивача правомірно було звільнено з посади головного інженера Пенізевицького карєроуправління та призначено на посаду обліковця гірничого цеху, оскільки він особисто просив про це у своїй заяві (а.с. 29), яка була подана начальнику Державного підприємства «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України». Доказів стосовно примусу [PERSON] до написання вищевказаної заяви зі сторони адміністрації підприємства позивачем не надано. Не вбачається упередженості і в діях атестаційної комісії. З прослуханого звукозапису засідання комісії (а.с. 22) видно, що засідання проводилось в спокійній атмосфері без будь-якого психологічного тиску на позивача зі сторони членів комісії. У звязку з цим суд відмовляє в задоволенні позову повністю за безпідставністю. При вирішенні питання про стягнення судових витрат суд керується пунктом 1 частини 3 статті 81 ЦПК України, відповідно до якої у справах про поновлення на роботі витрати на інформаційно-технічне забезпечення не підлягають оплаті при зверненні до суду і покладаються на сторони після розгляду справи судом. Враховуючи це, суд стягує з позивача на рахунок Малинського районного суду витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120 гривень, оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позову. Від сплати судового збору [PERSON] звільнений на підставі пункту 1 частини 1 статті 4 Декрету КМУ „Про державне мито.

Outcome: approved