Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-02 00:00:00

У листопаді 2010 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна - земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розміром 0,7 га, укладений між [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , з другої сторони, зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Марія» за N° 22 від 21.09.1999 року - дійсним. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказувала, що 21 вересня 1999 року між нею та відповідачем - [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна - земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розміром 0,7 га, який був зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Марія» за реєстровим № 22. Крім того, вказаний договір був зареєстрований Комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 3332 від 29.09.1999 року. В судовому засіданні позивачка посилаючись на те, що умови вищевказаного договору виконані сторонами в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач, своєчасно повідомлений про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Третя особа - Універсальна товарна біржа «Марія» - надала суду письмове клопотання, в якому просила слухати справу без участі свого представника та проти задоволення позовних вимог не заперечила. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При цьому суд також враховує, що рішення сторонами прийнято з усвідомленням його наслідків. Таким чином, визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, без дослідження письмових доказів по справі, вислухавши пояснення позивача, вважає позов обґрунтованим -і таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. 21 вересня 1999 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого відповідач продала, а позивачка купила земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розміром 0,7 га. Даний договір був зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Марія» за реєстровим № 22 та зареєстрований Комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 3332 від 29.09.1999 року. Сторони виконали всі суттєві умови договору, тобто покупець передав продавцю суму вартості земельної ділянки в розмірі 4368 грн., а продавець передав у власність позивачу земельну ділянку, яка належала продавцю на підставі Державного акту від 19.06.1996 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 396. На теперішній час позивачка не може розпорядитися своїм майном, оскільки вищевказаний договір купівлі - продажу нотаріально не посвідчений. Згідно з ч. 2 ст. 47, 227 Цивільного кодексу УССР (в редакції 1963 року), який діяв на момент виникнення правовідносин, оскільки одна із сторін повністю виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. Крім того, відповідно до ч. 2 ст.220 Цивільного Кодексу України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами. І відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 317 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі.

Outcome: approved