Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-30 00:00:00

У січні 2011 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала тим, що 08 жовтня 2010 року відповідач [PERSON] взяла у неї в борг 2\~000 грн. 00 коп., про що було складено письмову розписку від 30 грудня 2010 року, а також письмовою розпискою від 29 листопада 2010 року про повернення боргу. При цьому [PERSON] зобовязалася повернути отримані грошові кошти не пізніше 30 грудня 2010 року. Просить стягнути із [PERSON] суму боргу за договором позики в розмірі 2\~000 грн. 00 коп. й судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали й просили його задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнала. Судом розяснені всім особам, які беруть участь у справі наслідки визнання позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом ст.ст. 625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що надані до суду позивачем [PERSON] письмові розписки [PERSON] від 30 грудня 2010 року про одержання від неї 08 жовтня 2010 року 1 600 грн. 00 коп. й про зобовязання повернути до 17 год. 00 хв. 30 грудня 2010 року цю грошову суму з відсотками в сумі 400 грн. 00 коп. (а.с.5), а також розписка від 29 листопада 2010 року про зобовязання повернути до 03 грудня 2010 року 250 доларів США (а.с.6) складені власноручно цим відповідачем, що згідно з вимогами матеріального закону, є підтвердженням укладення договору позики та його умов, відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнала, що наголошені вище грошові кошти саме в цих розмірах нею були одержані, то суд приходить до висновку, що позов про стягнення суми боргу підлягає задоволенню частково, а саме в частині стягнення одержаних грошових коштів в сумі 2\~000 грн. 00 коп. В частині стягнення відсотків за користування коштами позов задоволенню не підлягає, оскільки позивач не є субєктом підприємницької діяльності й не має правомочності надавати кошти під проценти з метою одержання прибутку. На підставі викладеного та

Outcome: partial