Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області з позовом до приватного підприємця [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, просив стягнути з відповідача на його (позивача) користь моральну шкоду в розмірі 50000 гривень; судові витрати покласти на відповідача. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив суд стягнути з відповідача моральну шкоду, яка полягала в моральних стражданнях повязаних з тим, що робота, яку він виконував повязана з постійним виникненням конфліктних ситуацій з водіями, які відмовлялись сплачувати йому кошти за паркування, погрозами з їх боку та небажанням відповідача допомогти йому та прийняти міри до цих водіїв. Крім того відповідач не вимагав від своїх знайомих та друзів сплачувати плату за паркування і в їх присутності усміхався з цього приводу. Також відповідач не сплачував йому заробітну плату за виконану роботу, в звязку з чим в сімї позивача виникали сварки і в звязку з цим порушились його (позивача) нормальні життєві зв'язки і це від нього вимагало додаткових зусиль для організації свого життя. Просив позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечила, вказуючи на те, що позивач добровільно погодився виконувати покладені на нього обовязки по збиранню коштів за паркування. Після виникнення конфліктів продовжував це робити. Шкода йому наносилась водіями, які не платили за паркування, а не відповідачем. Крім того позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду з позовом про стягнення моральної шкоди, оскільки з дня його звільнення (грудень 2009 року) на день подачі позову (серпень 2010 року) минуло 7 місяців, що є підставою для відмови у задоволені позовних вимог. Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до положень статті 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, визнання обставин сторонами, загальновідомих обставин та обставин встановлених рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили. Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області встановлено, що [PERSON] працював у ПП [PERSON] на посаді паркувальника згідно укладеного, але не оформленого трудового договору з 01 грудня 2008 року по 03 грудня 2009 рік шість днів на тиждень. В порушення вимог ст.ст.115,116 КЗпП України відповідач не виконав покладених на нього законом зобовязань перед позивачем, виплачувати заробітну плату працівнику регулярно в робочі дні у строки, встановлені договором, та при звільненні виплатити працівнику всі суми, що належить йому від підприємства. Також, в порушення ст.21 Закону України «Про відпустки», відповідач при звільненні позивача не сплатив йому компенсацію за невикористану відпустку за 24 календарні дні. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди в звязку з образами на адресу позивача з боку сторонніх осіб, то ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відсутня вина відповідача у заподіянні цими особами моральної шкоди позивачу. Це ж стосується і посилань позивача на те, що відповідач не допомагав йому поліпшувати роботу на парковці, оскільки ця допомога не є обовязком відповідача. Що стосується моральної шкоди завданої позивачу несвоєчасною виплатою йому заробітної плати, то ці вимоги також не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено ст.233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Як вбачається з матеріалів справи позивач був звільнений з роботи відповідачем 03 грудня 2009 року. З цього дня до дня звернення позивачем до суду минуло більше 8 місяців. Пропущення строку звернення до суду є підставою для відмови у задоволенні позову За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду за захистом свого порушеного права без поважних причин і підстав для поновлення цього строку не встановлено, а тому суд відмовляє в задоволенні позову в звязку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed