Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю „Кредит [PERSON] звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором овердрафту. Свої вимоги мотивує тим, що 20 травня 2009 року товариство уклало з Акціонерним банком „ІНГ Банк Україна договір факторингу № 03Ф, відповідно до якого банк відступив товариству право грошової вимоги до низки боржників, яке виникло внаслідок укладення з боржниками кредитних договорів та надання їм кредитних коштів. Зокрема, передано право вимоги до [PERSON], яке виникло між нею та банком на підставі додаткового договору про встановлення овердрафту від 23 жовтня 2008 року. За вказаним договором банк надав [PERSON] право знімати та класти на рахунок грошові кошти у межах ліміту овердрафту, щомісячно сплачуючи при цьому проценти за користування кредитами. В разі виникнення несанкціонованого овердрафту, заборгованість як за простроченим, так і не за простроченим овердрафтом, вважається простроченою, після чого проценти за користування коштами нараховуються в підвищеному розмірі. При виникненні несанкціонованого овердрафту банк мав право витребувати у [PERSON] дострокового повернення всієї наявної у неї заборгованості перед банком. В порушення умов договору станом на 13 вересня 2009 року заборгованість [PERSON] складає 17746 грн 35 коп, в т.ч. заборгованість за тілом кредиту 17147 грн 38 коп, проценти за користування овердрафтом 598 грн 97 коп. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач, проти позову заперечує. 23 жовтня 208 року вона уклала з Акціонерним банком „ІНГ Банк Україна додатковий договір про встановлення овердрафту. З матеріалів справи їй стало відомо про договір факторингу від 20 травня 2009 року № 03Ф, відповідно до якого банк відступив товариству право грошової вимоги до низки боржників, яке виникло внаслідок укладення з боржниками кредитних договорів та надання їм кредитних коштів. Товариство з обмеженою відповідальністю „Кредит [PERSON] не повідомили її про відступлення права грошової вимоги з зазначенням її розміру. Відступлення права грошової вимоги за договором факторингу поширюється лише на субєктів господарювання, але не на фізичних осіб, які не є субєктами господарювання. У Товариства з обмеженою відповідальністю „Кредит [PERSON] на момент укладення договору факторингу від 20 травня 2009 року № 03Ф та в даний час відсутня ліцензія на залучення коштів від фізичних осіб. Суд заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, знаходить, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 20 травня 2009 року Товариство з обмеженою відповідальністю „Кредит [PERSON] уклало з Акціонерним банком „ІНГ Банк Україна договір факторингу № 03Ф, відповідно до якого банк відступив товариству право грошової вимоги до низки боржників, яке виникло внаслідок укладення з боржниками кредитних договорів та надання їм кредитних коштів. Зокрема, передано право вимоги до [PERSON], яке виникло між нею та банком на підставі додаткового договору про встановлення овердрафту від 23 жовтня 2008 року. За вказаним договором банк надав [PERSON] право знімати та класти на рахунок грошові кошти у межах ліміту овердрафту, щомісячно сплачуючи при цьому проценти за користування кредитами. В разі виникнення несанкціонованого овердрафту заборгованість як за простроченим так і не за простроченим овердрафтом вважається простроченою, після чого проценти за користування коштами нараховуються в підвищеному розмірі. При виникненні несанкціонованого овердрафту банк мав право витребувати у [PERSON] дострокового повернення всієї наявної у неї заборгованості перед банком В травні 2009 року у [PERSON] виник несанкціонований овердрафт і банк 15 травня 2010 року предявив їй лист вимогу № 809-1659-09 про термінове повернення суми несанкціонованого овердрафту та повернення протягом 30 днів з дати одержання вимоги всієї іншої наявної перед банком заборгованості. В порушення умов договору станом на 13 вересня 2009 року заборгованість [PERSON] складає 17746 грн 35 коп, в т.ч. заборгованість за тілом кредиту 17147 грн 38 коп, проценти за користування овердрафтом 598 грн 97 коп. В даному випадку має місце вимога повернення заборгованості, а не залучення коштів від фізичних осіб. Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 13 квітня 2004 року серія ФК № 133 Товариство з обмеженою відповідальністю „Кредит [PERSON] має право займатись без ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавства таким видом фінансових послуг як факторинг. Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ст. 1077 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст. 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно до ст. 1079 Цивільного кодексу України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або фінансова установа, а також фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Договір факторингу № 03Ф 20 травня 2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю „Кредит [PERSON] та Акціонерним банком „ІНГ Банк Україна відповідає вказаним вимогам. В даному випадку відсутнє залучення коштів від фізичних осіб. До ст. 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. . Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. . Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов'язку перед клієнтом. [PERSON] на даний час не повернула заборгованість ні банку ні товариству. За вказаних обставин відсутні підстави для її звільнення від відповідальності по поверненню боргу та процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України передбачає, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з наведеного, на підставі ст.ст. 11, 16, 525, 526, 626, 628, 1048 1050, 1077 1082, 1084 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved