Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів, яким просила усунути перешкоди в користуванні квартирою № 26 житлового будинку № 31/3 по вул. Танкопія в м. Харкові, зобовязавши третю особу: сектор у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб у Фрунзенському районі м. Харкова зняти відповідачів з реєстраційного обліку у вищевказаній квартирі, покласти судові витрати на відповідачів. Позивачка в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначала, що відповідно до договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.12.2006 року, вона набула права власності на квартиру № 26 в житловому будинку № 31/3 по вул. Танкопія у м. Харкові. 12.03.2009 року позивачем здійснено державну реєстрацію права власності на вищевказаний обєкт нерухомості. Однак в належній їй квартирі до теперішнього часу зареєстровані відповідачі по справі. Під час розгляду справи позивачка уточнювала позовні вимоги та в остаточно уточненій позовній заяві просила суд виселити відповідачів з квартири [ADDRESS], у вязку з втратою права власності на дану квартиру, зобовязавши третю особу зняти їх з реєстраційного обліку. Присутній у судовому засіданні представник позивача [PERSON], що діяв на підставі довіреності, позовні вимоги позивача щодо виселення відповідачів та зняття з реєстраційного обліку підтримав у повному обсязі, просивши суд їх задовольнити. Відповідачі до судового засідання не зявилися, повідомлялися про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили, заперечень проти позову не надали. За таких обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Третя особа: сектор у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб у Фрунзенському районі м. Харкова до судового засідання не зявилися, через канцелярію суду надали заяву, якою просили розглядати справи у відсутності їхнього представника, у вирішенні спору покладалися на розсуд суду. Суд, вислухав пояснення представника позивача, дослідивши докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 14.04.2008 року було задоволено позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики. Стягнуто з відповідачів солідарно на користь [PERSON] борг в сумі 216\~412 грн. 50 коп. В матеріалах справи міститься договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.12.2006 року, укладеного між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], відповідно до умов цього договору при виникненні у іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель має право за власним вибором продати предмет іпотеки або обернути його у свою власність в рахунок забезпеченого цією іпотекою зобовязання. При цьому нотаріус, до якого надійшла така заява, має засвідчити цей факт на цьому договорі, що й підтвердить право на реєстрацію права власності, а також зняти заборону відчуження. Право власності на предмет іпотеки переходить до іпотекодержателя за його вибором з моменту вчинення нотаріусом запису на цьому договорі. З метою реєстрації такого переходу права власності сторони надають право реєстраторові вважати цей договір як власне договір іпотеки, або як договір про задоволення вимог в залежності від того, який з договорів вважатиметься підставою для реєстрації переходу права власності до іпотекодержателя на момент реєстрації. Згідно п. 2 цього договору іпотекодавець віддає, а іпотекодержатель приймає під заставу квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п. 3 Договору цією заставою забезпечується виконання іпотекодавцем своїх власних зобовязань за договором позики. Згідно з цим договором іпотекодавець повинен повернути іпотекодержателю валютні цінності у сумі 25\~000 доларів США. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства „Харківське міське бюро технічної інвентаризації [PERSON] на праві приватної власності належить двохкімнатна квартира [ADDRESS] на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя. З відповіді адресно довідкового бюро вбачається, що відповідачі дійсно зареєстровані за спірною адресою. Статтею 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. За ст. 2 Закону України "Про іпотеку" законодавство України про іпотеку базується на Конституції України і складається з Цивільного Кодексу України, Господарського Кодексу України, Земельного Кодексу України, цього Закону та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України. За частинами 1, 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. За ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. На підставі ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає права особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. На підставі викладеного і

Outcome: approved