Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-05 00:00:00

У лютому 2011 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовував тим, що 20 січня 2011 року в агентстві УНІАН з прямою трансляцією на телебаченні в ефірі «5 каналу» відбулася прес-конференція на тему «Економічні аспекти розвитку Центральної України у 2011 році» за участю [PERSON], під час якої останнім була оприлюднена інформація щодо нього, яка не відповідає дійсності, принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Зокрема [PERSON] поширено інформацію наступного змісту: «влітку 2010 року Тимошенко призначила керівником блоку в Київській області нардепа Бондарьова, який давно усім відомий виготовленням «лівої» горілки «Бондарьов» на Іванківському лікеро-горілчаному заводі. Ця горілка нелегально продавалася у численних кіосках і отруювала молодь. Цю схему «кришувала» податкова міліція». Просив зобовязати [PERSON] провести в агентстві УНІАН прес-конференцію з прямою трансляцією в ефірі «5 каналу» під час якої публічно спростувати недостовірну інформацію, наголосивши, що «народний депутат України VI скликання та обраний у 2010 році головою Київської обласної партійної організації «Всеукраїнське обєднання «Батьківщина» [PERSON] ніколи не виготовляв «ліву» горілку «Бондарьов» на Іванківському лікеро-горілчаному заводі, тому ця горілка нелегально ніколи не продавалася у численних кіосках та не отруювала молодь, а отже жодних «кришувань» з боку податкової міліції не могло бути». У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позов підтримав й просив його задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити. У судовому засіданні представник третьої особи підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «НБМ» - [PERSON] висловив позицію про прийняття рішення у цій справі із урахуванням всіх обставин справи та вимог чинного законодавства України. У судове засідання третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Українське незалежне інформаційне агентство новин» представника не направила. Про день, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому цивільним процесуальним законодавством України порядку. До суду надійшло письмове клопотання від цієї третьої особи про розгляд справи у її відсутність (а.с.33). Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти й відповідні їм правовідносини. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України чітко визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що під час прес-конференції в УНІАН на тему: «Економічні аспекти розвитку Центральної України в 2011 році» [PERSON] оприлюднено інформацію наступного змісту: «влітку 2010 року Тимошенко призначила керівником блоку в Київській області нардепа Бондарьова, який давно усім відомий виготовленням «лівої» горілки «Бондарьов» на Іванківському лікеро-горілчаному заводі. Ця горілка нелегально продавалася у численних кіосках і отруювала молодь. Цю схему «кришувала» податкова міліція». Статтею 10 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР визначено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно повязане з обовязками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоровя чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоровя населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. За змістом статей 28, 32 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності, на судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе. Згідно із статтею 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до статті 30 Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року №2657-XII ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Пунктами 19, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 передбачено, що не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. У статтях 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, оскільки висвітлена [PERSON] інформація за своїм характером є його субєктивними оціночними судженнями відносно [PERSON], а не фактичним твердженням. Суд вважає за необхідне розяснити [PERSON] право на відповідь, передбачене статтею 277 ЦК України з метою обґрунтування безпідставності поширених оціночних суджень [PERSON] щодо нього у під час прес-конференції в Українському незалежному інформаційному агентстві новин на тему: «ЕКОНОМІЧНІ АСПЕКТИ РОЗВИТКУ ЦЕНТРАЛЬНОЇ УКРАЇНИ У 2011 РОЦІ» та надати їм відповідну оцінку.

Outcome: dismissed