Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-28 00:00:00

У січні 2010 року [PERSON] звернулася в суд до [PERSON] та Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсобанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариства «Укрсоцбанк», (далі ПАТ «Укрсоцбанк») з позовом про визнання недійсними кредитного договору № 648/4-266 МК від 27.05.2008р. та договору іпотеки нерухомого майна від 27.05.2008р., укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсобанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Добриновою Л.А., відповідно до якого в іпотеку були передані нежитлові приміщення підвалу, загальною площею 132,80 кв.м., розташовані за адресою: [ADDRESS], зареєстрований в реєстрі за № 954 27.05.2008р. Позивач зазначала, що 27.05.2008р між [PERSON] та АКБСР «Укрсобанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», був укладений кредитний договір № 648/4-266 МК від 27.05.2008р. та договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Добриновою Л.А., та накладено заборона на відчуження зазначеного майна до припинення дії договору. Предметом вказаного договору іпотеки є нерухоме майно, у вигляді нежитлових приміщень підвалу, загальною площею 132,80 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS], який належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Латиною О.П. 23.10.2006р., реєстровий № 4359 та зареєстрований в Державному реєстрі правочинів. Позивач також стверджує, що спірний договір іпотеки був укладений з порушеннями норм діючого в Україні законодавства, оскільки у період його укладання вона знаходилася з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі і переконана, що вищевказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, згідно з чим вважає спірний договір іпотеки повинен був укладатися лише за її письмовою згодою, яку вона не давала. Посилаючись на наведене, просила позов задовольнити. Пізніше від частини позовних вимог, а саме про визнання кредитного договору № 648/4-266 МК від 27.05.2008р. недійсним, позивачка відмовилася. Ухвалою суду від 21.01.2011р. відмова позивача від частини позову, судом була прийнята та в цій частий провадження закрито. В судовому засіданні позивач та її представники просили визнати недійсним договір іпотеки нерухомого майна від 27.05.2008р. між сторонами, зняти заборону відчуження з нежитлових приміщень підвалу, загальною площею 132,80 кв.м., розташованого адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідачів судові витрати у розмірі 1820 грн. сплачені нею при подачі позову до суду. Відповідач [PERSON] позов визнав та пояснив, що він дійсно знаходиться зареєстрованому шлюбу з [PERSON] з 10.08. 2002 р. За час шлюбу вони позивачем на спільні кошти 23.10.2006р. купили нежитлові приміщення підвал розташованого за адресою: [ADDRESS] , а тому це нерухоме і майно належить їм на праві спільної сумісної власності, частка кожного в цьому майні н. виділена. Представник відповідача - ПАТ «Укрсоцбанк» позов не визнав та суду пояснив, що відповідач [PERSON] своєю заявою повідомив банк та нотаріуса, що нежитлові приміщення підвалу, що розташовані за адресою: [ADDRESS] є його власністю та він не є одруженим і це він підтвердив у приватного нотаріуса при укладанні договору іпотеки 27.05.2008р., а також вважає, що в супереч вимогам ст..6( ЦПК України позивачка не довела, що її права порушені. Третя особа - приватний нотаріус Миколаївського нотаріального округу Добринова Л.О у судове засідання не з'явилася, надала заяву про слухання справи у її відсутність. Суд, вислухавши думку сторін та дослідивши письмові докази встановив наступи факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, а саме договору іпотеки нерухомого майна від 27.05.2008р., укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсобанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Добриновою Л.А., відповідно до якого в іпотеку були передані нежитлові приміщення підвалу, загальною площею 132,80 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], зареєстрований в реєстрі за № 954 27.05.2008р. та у зв'язку з посвідченням договору іпотеки накладена заборона на відчуження, зазначеного у договорі, нежитлових приміщень підвалу, зареєстровано в реєстрі за №955/96 Згідно ч. 2 ст. 65 СК України при укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом при визнанні договору недійсним як такого, що укладений другим подружжям без її згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Крім цього, ч.З ст.65 СК України передбачено, що для укладання одним із подружжя договорів, що потребують нотаріального посвідчення та державної реєстрації, згода іншого з подружжя повинно бути письмовою. Згода на укладання договору, що потребують нотаріального посвідчення та державної реєстрації, повинна бути нотаріально посвідчена. Факт, що [PERSON] та [PERSON] знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 2002 року підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу [NUMBER], виданого повторно 06.02.2008р. Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, згідного якого у Книзі реєстрації шлюбів 2002р., серпня місяця. 10 числа зроблено відповідний актовий запис за №309. Відповідно до договору купівлі - продажу, посвідченого 23.10.2006р., приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Лашиною О.П. реєстровий № 4359 від 23.102006р. та зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 23.10.2006р. за №1659523, нерухоме майно у вигляді нежитлових приміщень підвалу, загальною площею 132,80 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON]. Разом з тим, у ч.2 ст.6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників та за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї, як на окремий об'єкт нерухомості. На підставі викладеного, суд вважає, що при укладанні спірного договору іпотеки згода жінки [PERSON] була обов'язково потрібна, оскільки нерухоме майно, що є предметом спірного договору іпотеки є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і могла бути передана в іпотеку лише за згодою позивачки та повинна була виділена в натурі та зареєстрована , як окремий об'єкт нерухомості. Однак доказів такої згоди, відповідач суду не надав. Частиною 4 ст.369 ЦК України правочин, щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК України. Згідно ч.І ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Між тим, ч.І ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна сторона зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього договору, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане майно полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій поглумі - відшкодовується вартість того, що одержане за цінами, які існують на момент відшкодування. Статтею 217 ЦК України суд, який ухвалив рішення може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Враховуючи вище викладене, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню . На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за можливе покласти на відповідачів судові витрати, які позивач сплатив при подачі позову та стягнути з них 1700 грн. витрат на судовий збір та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а разом 1820 грн., по 910 грн.( 1820:2 ) з кожного.

Outcome: partial