Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-08 00:00:00

01 листопада 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у зустрічах з дитиною та участі у її вихованні. В обґрунтування позову зазначив, що з відповідачем [PERSON] він перебував у цивільному шлюбі з січня 2006 року по липень 2010 року, коли фактично шлюбно-сімейні відносини припинились. Від шлюбних відносин сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Позивач стверджує, що відповідачка чинить перешкоди у його зустрічах з сином, у зв'язку з чим він з цим питанням звернувся до органу опіки та піклування Добропільської міської ради. Рішенням виконкому Добропільської міської ради за №625 від 13.10.2010 року встановлено порядок побачення [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] два рази на тиждень по 2 години протягом дня за присутності матері дитини, окрім випадків хвороби малолітнього, коли мати може відмовити батьку у побаченні з сином. Після винесення рішення, за період з 13 по 29 жовтня 2010 року позивач не мав змоги побачити сина у зв'язку з чиненням матір'ю [PERSON] перешкод у таких зустрічах. Просив суд задовольнити його позовні вимоги, зобов'язавши [PERSON] не чинити перешкод у зустрічах з сином [PERSON], [INFO], та участі у його вихованні. В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник за договором про надання правових послуг [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнали. Заперечували проти того, що [PERSON] створює перешкоди у зустрічах позивача з сином, а заявили, що вона навпаки дозволяє часто бачитись із сином. Про наявність і обов'язковість для виконання рішення виконкому, яким встановлено порядок побачення малолітнього [PERSON] із батьком [PERSON] не менше 2-х разів на тиждень не менше 2 годин протягом дня, вона знала. У жовтні поточного року відповідачка дійсно не давала сина для побачення батьку, оскільки дитина хворіла. Медичних документів про наявність за цей час у малолітнього хвороби в судове засідання не надано. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що [PERSON] у жовтні 2010 року після винесення рішення виконкому не давала сина [PERSON] батьку [PERSON] Причин відмови у наданні сина не наводила. Допитані в судовому засіданні свідки з боку відповідачки [PERSON] - [PERSON] і [PERSON] пояснили, що ніяких перешкод у спілкуванні відповідачка [PERSON] не чинила, а навпаки дозволяла батьку гуляти з дитиною більше аніж час, встановлений рішенням виконкому Добропільської міської ради. Представник третьої особи - органу опіки і піклування виконкому Добропільської міської ради - за дорученням головний спеціаліст служби у справах дітей [PERSON] пояснила, що дійсно сторони не дійшли згоди щодо порядку побачення із малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим за заявою позивача рішенням виконкому Добропільської міської ради №625 від 13.10.10 встановлено порядок побачення [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] два рази на тиждень по 2 години протягом дня за присутності матері дитини, окрім випадків хвороби малолітнього, коли мати може відмовити батьку у побаченні з сином. Якщо мати порушує встановлений порядок, або сторони не можуть спільно вирішити питання про порядок побачення, то потрібно вирішувати це питання в судовому порядку. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, її представника, представника третьої особи, пояснення свідків, та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав: В судовому засіданні встановлено і не заперечується сторонами, що [PERSON] і [PERSON] за період з січня 2006 по липень 2010 років проживали сумісно однією сім'єю, тобто перебували фактично у шлюбних відносинах. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Рідним батьком сина являється позивач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-НО №270203, виданого 25 червня 2009 року. Після припинення шлюбу сторони проживають окремо, малолітній син [PERSON] проживає разом із матір'ю [PERSON] Згідно ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо цієї дитини. Статтею 153 цього Кодексу також передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Безперешкодним вважається таке спілкування, яке надається на будь-яку першу вимогу одного з батьків, та при цьому якщо воно не протирічить права та інтересам дитини. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем склалися неприязні стосунки, внаслідок чого мирним шляхом питання спільного виховання та побачень з дитиною сторонами не врегульовано, тому позивач звернувся до суду. Суд вважає, що неприязні стосунки між батьками не є підставою вважати, що такі ж стосунки повинні мати місце між батьками та дитиною. Тому, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини, то той з батьків, з ким проживає дитина, не має право перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні. Слід відзначити, що дана норма чинна лише у тому разі, якщо немає рішення суду, яке прямо забороняє таке спілкування. Такого рішення суду сторонами представлено не було. Судом встановлено, що право позивача [PERSON] на безперешкодне спілкування з малолітнім сином [PERSON] порушувалось з боку відповідача, у зв'язку з чим він вимушений був звернутись до органу опіки та піклування Добропільської міської ради. Розглянувши питання та вивчивши умови життя батьків, їхнє ставлення до дитини, інші обставини, орган опіки та піклування прийняв рішення за №625 від 13.10.10, яким встановив порядок побачення [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] Ярославом*два рази на тиждень по 2 години протягом дня за присутності матері дитини, враховуючи попередню домовленість батьків, окрім випадків хвороби малолітнього, коли мати може відмовити батьку у побаченні з сином. Незважаючи на обов'язковість рішення органу опіки та піклування щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від дитини, відповідачка [PERSON] порушувала встановлений порядок спілкування батька з дитиною, зокрема з 13 жовтня по 29 жовтня 2010 року, тобто протягом двох тижнів не давала позивачу [PERSON] навіть побачитись із сином. Посилання відповідачки на хворобу дитини безпідставні, оскільки не підтверджені документально: ані медичною довідкою, ані випискою з історії хвороби, ані навіть чеками про придбані ліки. Більш того, [PERSON] не було повідомлено про хворобу дитини, якщо така взагалі була, і він як батько не мав змоги реалізувати своє право на допомогу дитині по відновленню її здоров'я. Відповідно до п. З ст. 157 Сімейного кодексу України, той з батьків, з ким проживає дитина, не має право перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до вимог ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків. Щирість намірів позивача щодо спілкування з дитиною та участі у її вихованні для гармонійного та повноцінного розвитку дитини не викликає у суду сумнівів. В судовому засіданні не здобуто жодних доказів, які б підтверджували те, що спілкування батька з дитиною перешкоджає нормальному її розвиткові. Відповідачка в суді також про це не заявляла. Суд виходить з того, що обмежений графік у спілкуванні позивача з дитиною 2 рази на тиждень по 2 години протягом дня за присутності матері дитини, враховуючи попередню домовленість батьків, який був встановлений органом опіки та піклування, коли дитині виповнилось майже 1 рік 4 місяці, повністю відповідає віку останньої і дозволяє в повній мірі підтримувати особисті стосунки між батьком та дитиною. Оцінюючи в сукупності вищевикладені фактичні обставини, суд вважає рішення органу опіки та піклування обґрунтованим та погоджується з ним, оскільки такий графік побачень батька з дитиною, на думку суду, буде достатнім для налагодження психологічного контакту між ними. Батько дитини [PERSON] має постійне місце роботи, тому суд вважає доцільним встановити його вільний від роботи час часом для спілкування з дитиною. Час для спілкування слід встановити з 16-00 год. до 20-00 год. у будні дні, та з 10-00 год. до 18-00 год. в суботу та неділю, що буде відповідати дійсному спілкуванню та можливості участі у вихованні батька дитини. З урахуванням викладеного,

Outcome: partial