Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 05 листопада 2007 року між ним та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування транспортного засобу, що є предметом застави, згідно якого позивачем застраховано легковий автомобіль «ВАЗ-21124», державний номер: АЕ 7056 ВХ. 22 листопада 2007 року в м.Синельникове Дніпропетровської області сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій мало місце зіткнення зазначеного застрахованого автомобіля з автомобілем «Мерседес», державний номер: АЕ 2346 АІ, під керуванням [PERSON]. 23 листопада 2007 року до позивача від страхувальника [PERSON] надійшло письмове повідомлення про настання страхового випадку. 21 січня 2008 року Українським центром після аварійного захисту «Експерт-Сервіс»складено звіт спеціаліста №13 експертного авто товарознавчого дослідження, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «ВАЗ-21124»становить 6368,87 грн. За складання вказаного акту позивач перерахував на рахунок Центру 500,00 грн. 04 лютого 2008 року позивачем отримано деталізовану довідку відділення ДАІ, згідно якої фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди, що трапилася 22 листопада 2007 року, підтверджують винність [PERSON] у настанні цієї пригоди. Отже, особою, винною у настанні страхового випадку, є [PERSON]. Згідно довідки відділення ДАІ власником автомобіля «Мерседес»є [PERSON]. Таким чином, позивач вважає, що належними відповідачами по справі є власник автомобіля [PERSON] та особа, яка винна в ДТП, тобто [PERSON] 15 лютого 2008 року позивачем складено страховий акт №266-11966/08 р. і 04 березня 2008 року на підставі цього акту та заяви страхувальника платіжним дорученням №355 позивачем перераховано страхове відшкодування на вказаний страхувальником [PERSON] рахунок в розмірі 6451,87 грн. Відповідачам надсилалися претензії з метою досудового врегулювання спору, але страхове відшкодування позивачу не відшкодоване. Також позивач вважає, що у відповідності до вимог ч.2 ст.625 ЦК України відповідачі повинні також сплатити на його користь 3 % річних від простроченої суми, що складає 99,15 грн. та індекс інфляції в розмірі 305,88 грн. Отже, загальна сума заборгованості складає 7365,90 грн., яку позивач просить солідарно стягнути з відповідачів, а також судові витрати по справі в розмірі 193,57 грн. Відповідач [PERSON] надав суду письмові заперечення проти позову, де зазначив, що він не є належним відповідачем. Так, 03 серпня 2007 року між ним та [PERSON] була досягнута усна домовленість щодо купівлі-продажу належного йому автомобіля «Мерседес-Бенц», державний номер: АЕ 2346 АВ, із подальшим оформленням документів про право власності на імя [PERSON] В забезпечення зобовязань [PERSON] надав йому завдаток, а решту грошей зобовязався віддати через місяць, оскільки він продавав квартиру і мав намір розрахуватися повністю після продажу квартири. У звязку з цим [PERSON] видав [PERSON] довіреність на його імя та на імя його дружини і згідно цієї довіреності [PERSON] мав право користуватися вказаним автомобілем, передавати права керування автомобілем [PERSON] права не мав. Автомобіль був переданий у користування [PERSON] Після спливу місячного строку [PERSON] з [PERSON] не рахрахувався і після дзвінка попросив почекати ще 2 3 місяці, на що [PERSON] погодився. Коли пройшло більше чотирьох місяців [PERSON] знову намагався відстрочити купівлю автомобіля, але мати [PERSON] наполягала на його поверненні чи сплати грошових коштів і тоді [PERSON] пригнав автомобіль до воріт приватного підприємтсав «Престиж»в м.Дніпропетровську та покинув його. Коли автомобіль побачила мати [PERSON], зясувалося, що він був відчинений з пошкодженнями лівої сторони памперу, лівої блок фари, лівого переднього крила та іншими незначними пошкодженнями. [PERSON] дзвонив з цього приводу [PERSON], але останній на дзвінки не відповідав. Про дорожньо-транспортну пригоду [PERSON] нічого не знав і дізнався про це у березні 2009 року, коли на його адресу надійшла претензія страхової компанії. Оскільки автомобіль перебував у користуванні [PERSON], який незаконно передав право керування ним [PERSON], вважає, що відповідальність у даному випадку повинні нести особи, які зазначені у довіреності на керування автомобілем, тобто [PERSON] та його дружина [PERSON], а також особа, визнана винною у ДТП, тобто [PERSON], тому просить у задоволенні позовних вимог до нього відмовити. У судове засідання представник позивача не зявився, але завчасно надав суду письмову заяву, якою просить розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги не визнали і підтримав свої заперечення проти позову. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав і пояснив, що 22 листопада 2007 року в м.Синельникове Дніпропетровської області він їхав разом зі [PERSON] на автомобілі «Мерседес-Бенц». Кому належить цей автомобіль він не знав, але [PERSON] ним користувався. В дорозі [PERSON] стало зле і він попросив [PERSON] сісти за кермо, пояснивши, що у нього є всі необхідні документи на автомобіль. [PERSON] погодився і сів за кермо. В дорозі біля заправки назустріч виїхав моторолер, який створив йому перешкоди у русі, що змусило його маневрувати, внаслідок чого він зачепив автомобіль «ВАЗ-21124». Вважає, що у дорожньо-транспортній пригоді винний водій моторолера, а не він. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявився по невідомим суду обставинам. Третя особа [PERSON] підтвердив пояснення відповідача [PERSON] Вважає, що власником автомобіля є [PERSON], який і повинен відповідати за цим позовом. Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін, третьої особи та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено і сторонами не оскаржував ся факт того, що автомобіль «ВАЗ-21124»був застрахований Акціонерним Страховим товариством «АИС-Поліс», правонаступником якого є Закрите акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт». Страхувальником є [PERSON] Цей факт підтверджується договором добровільного страхування транспортного засобу, що є предметом застави від 05 листопада 2007 року. Факт дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 22 листопада 2007 року і в якій мало місце зіткнення зазначеного застрахованого автомобіля з автомобілем «Мерседес», державний номер: АЕ 2346 АІ, під керуванням [PERSON] доводиться протоколом огляду транспортного засобу автомобіля «ВАЗ-21124»від 18 січня 2008 року, актом службового розслідування від 15 лютого 2008 року, довідкою ДАІ від 04 лютого 2008 року, копією постанови судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2007 року, якою [PERSON] був визнаний винним за ст.124 КУпАП. Платіжним дорученням №335 від 04 березня 2008 року на рахунок [PERSON] позивачем була перерахована страхова сума 6451,87 грн., що вбачається з копії платіжного доручення. У відповідності до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Отже, оскільки позивачем зазначена дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком і страхувальник [PERSON] отримав страхове відшкодування, позивач має право вимагати відшкодування розміру понесених ним витрат від особи, винної у дорожньо-транспортній пригоді. Суд приходить до висновку, що зазначені у позовній заяві відповідачі [PERSON] та [PERSON] особами, винними у дорожньо-транспортній пригоді не є. Так, судом встановлено і сторонами не заперечувалося, що зазначений у позовній заяві автомобіль «Мерседес-Бенц»дійсно належить [PERSON]. В матеріалах справи є копія довіреності, з якої вбачається, що 03 серпня 2007 року [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON] бути його представниками в усіх питанням, повязаних зі вказаним автомобілем, для чого надав їм право користуватися (керувати) автомобілем, подавати та одержувати необхідні довідки та документи тощо. Зазначена довіреність посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу 03 серпня 2007 року. Сторонами не заперечувався той факт, що за цією довіреностю автомобіль «Мерседес-Бенц»був переданий [PERSON] в користування з метою подальшої купівлі автомобіля останнім. Дорожньо-транспортна пригода сталася 22 листопада 2007 року, тобто в той час, коли автомобіль знаходився в користуванні [PERSON], у користуванні [PERSON] автомобіль не був. У відповідності до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що власник автомобіля «Мерседес-Бенц»[PERSON] видав [PERSON] та його дружині довіреність на право користування зазначеним автомобілем і фактично автомобіль був переданий у користування [PERSON] На час дорожньо-транспортної пригоди 22 листопада 2007 року автомобіль був у користуванні [PERSON], який на відповідній правовій підставі довіреності - користувався ним. Отже, у даному випадку суд вважає, що власник зазначеного автомобіля [PERSON] фактично автомобілем не володів, тому він не є належним відповідачем у даній справі. [PERSON] володів вказаним автомобілем на відповідній правовій підставі на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, тому саме він повинен відповідати за даним позовом і відшкодувати в порядку регресу страхове відшкодування позивачу. Однак [PERSON] за даним позовом відповідачем не є і залучення його до участі у справі в якості відповідача можливо лише за клопотанням позивача у відповідності до вимог ч.1 ст.33 ЦПК України. Від позивача вказаного клопотання не надходило, тому у даній справі стягнути зі [PERSON] суму страхового відшкодування суд не має можливості. Що стосується відповідача [PERSON], то у відповідності до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Тобто шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовує особа, яка не лише фактично керувала транспортним засобом, а і мала відповідні правові підстави на керування ним. Як було зясовану в судовому засіданні, [PERSON] мав право на керування автомобілем на підставі довіреності, але під час руху передав керування автомобілем [PERSON], який жодної правової підстави на керування автомобілем не мав. Отже, суд приходить до висновку, що відсутність правових підстав на керування автомобілем «Мерседес-Бенц»у [PERSON] звільняє його від обовязку відшкодовувати здійснені позивачем страхові виплати, навіть при встановленні його вини у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. У звязку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не є належними відповідачами по справі, тому суд не вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed