Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] предявила позов до [PERSON] про виселення. Позивачка вказала, що вона є власником будинку,що знаходиться в с.Голендра, вул.. Зарічна, 13 Підгаєцького району, де проживають вона, ії діти, та відповідач [PERSON], який не зареєстрований. Посилаючись на те, що відповідач, її колишній чоловік, систематично порушує правила співжиття, оскільки зловживає спиртними напоями і це робить проживання в одному з ним будинку неможливим, добровільно виселитись з будинку не бажає, порушуючи таким чином її права, як власника, а заходи запобігання виявились безрезультатними, просить задовольнити її вимоги з підстав, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, при цьому вказала, що відповідач на побутовому грунті постійно конфліктує, що и звернення на неправомірну поведінку відповідача до Підгаєцького РВ УМВСУ позитивних наслідків не мають, просить усунути перешкоди в користуванні будинком, що є її власністю, шляхом виселення відповідача з нього, так як в останнього є приватизована квартира, в м. Підгайці, в якій він може проживати Відповідач [PERSON] позов не визнав. Просив відмовити у позові з урахуванням того, що в будинку прожив тривалі роки, приймав участь в його утриманні та ремонті, не порушує правила співжиття та не створює жодних обмежень у здійсненні позивачем свого права, як власника, володіти, користуватись та розпоряджатись вказаним будинком. Заслухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов до задоволення не підлягає виходячи з наступного. Встановлено, що позивачка [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюб з [PERSON], який 21.09.2006 року розірвано між ними, що підтверджено свідоцтвом про розірвання щлюбу. Від спільного шлюбу у них є двоє дітей , які на даний час повнолітні Встановлено, що позивач є власником будинку по вул. Зарічна, 13 в с. Голендра, Підгаєцького району, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 04.01.2003 року та реєстраційне посвідчення РБТІ. Відповідач вселився та проживає в спірному будинку на правах члена сім'ї власника з 19 року, не зареєстрований, при цьому останній має на праві власності інше житло, квартиру, що в [ADDRESS]., приватизована ним у грудні 2000р., зареєстрований по БТІ на ім'я відповідача, що підтверджено свідоцтвом про право власності на житло від 06.12.2000 р. та не заперечується сторонами. Із пояснень сторін вбачається, що між ними склалися вкрай неприязненні, ворожі стосунки, в результаті яких власник вимагає виселення відповідача з його власності. У відповідності до вимог ч.2 ст.386 ЦКУ - власник, який має підстави передбачати можливість, порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст.391 ЦКУ - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку (квартири) має, відповідно до ст. 157 ЖК, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. До членів сімї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2 ст.64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.17 постанови від 12 квітня 1985 р. № 2 Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України, при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Йдеться зокрема, про заходи попередження, яких застосовують суди, прокурори, органи внутрішніх справ, адміністративні комісії виконкомів, а також заходи громадського впливу, яких вживають збори жильців будинку чи члени житлово-будівельних кооперативів, трудові колективи й інші громадські організації за місцем роботи або проживання відповідача. З оглянутих в суді матеріалах справи вбачається, 26 серпня 2009 року, 24 листопада 2009 року та в лютому 2010 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення правил співжиття, та вчинення насильства в сімї. Даних про те, що до відповідача застосовувались будь-які заходи запобігання чи громадського впливу, відсутні. Разом з тим, заслуговують на увагу суду та обставина, що відповідач не зареєстрований у спірному домоволодінні, не здійснює виплати по комунальних послугам, а також не відноситься до спірного жилого приміщення, як до свого постійного місця проживання., оскільки проживає лише в кухні та створює неможливі умови при проведенні будь-яких ремонтних робіт в будинку та інші протиправні дії, в наслідок яких нищиться майно власника, позивача, а тому є підстави вважати відповідача, таким, що не має права постійного користування ним, і, проживаючи у данний час проти волі власника будинку, порушує його права користування та розпорядження своїм майном. З врахуванням викладеного суд вважає, що позивачка [PERSON] не доведені ті обставини, на які вона посилається в своїй позовній заяві, отже підстав передбачених ст.116 ЖК які мають передувати виселенню наймача або членів сімї без надання іншого жилого приміщення суд не вбачає тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed