Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. У ході судового розгляду справи позивач уточнював позовні вимоги, так, остаточно уточнивши 12.04.2010 року просить, стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна [PERSON]» на користь [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі (страхових виплат) 11 700, 00 грн. ; стягнути з ТОВ «Білтранс» на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням (страховою виплатою) у сумі 510, 00 грн.; стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. , судові витрати в сумі 2 120 грн. та державне мито у розмірі 372,10 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що 09.11.2007 року о 21:40 годині на перехресті вулиць Ізмаїльської та Московської сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автобуса БАЗ АО 79-14, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та його автомобіля «Опель Кадет», державний номерний знак [NUMBER]. В результаті зіткнення його автомобіль зазнав ушкоджень. Позивач вказує, що цивільно-правова відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки (автобуса БАЗ АО 79-14, державний номерний знак [NUMBER]) застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна [PERSON]», про що свідчить поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВВ 1975248 виданий 16.06.2007 року. Представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Білтранс» з позовом не згоден, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна [PERSON]» у судове засідання не зявився, надав письмове заперечення, згідно якого просить розглядати справу за відсутність представника та в позові в частині предявленого до [PERSON] «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» відмовити частково. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] з позовом не згоден. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши докази, які є в матеріалах справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 09.11.2007 року о 21-40 год. на перехресті вулиці Ізмаїльська та вулиці Московська, [PERSON] керував автобусом «БАЗ АО 79-14 д/н [NUMBER], не переконався у безпеці маневру на регульованому перехресті, скоював розворот з правої смуги та не переконався що по заду нього рухається автомобіль «Опель», д/н [NUMBER] та скоїв з ним зіткнення. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За правилами ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постановою Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.12.2007 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у сумі 17 грн. на користь держави. Отже, зіткнення транспортних засобів сталося внаслідок порушення водієм [PERSON] вимог правил дорожнього руху. Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що його автомобіль Опель Кадет, д/н [NUMBER], отримав механічні пошкодження внаслідок дорожньо - транспортної пригоди яка сталася 09.11.2007 року за вини [PERSON] З матеріалів справи судом достовірно встановлено, що власником автобуса БАЗ АО 79-14, державний номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON], на момент вказаної вище дорожньо - транспортної пригоди 09.11.2007 року, який працював на посаді водія та виконував свої трудові обовязки - є товариство з обмеженою відповідальністю «Білтранс». Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно з Висновку спеціаліста №41 експертного, автотоварознавчого дослідження з визначення суми майнової шкоди, складеного 27.03.2009 МПП «Екс», величина майнової шкоди, спричиненої власникові пошкодженого автомобіля «Опель Кадет» станом на 27.03.2009 р. визначено у розмірі 11 830 грн. Доказів щодо неправильності складеного 27.03.2009 року МПП «ЕКС» експертного, автотоварознавчого дослідження з визначення суми майнової шкоди до суду відповідачами не надано, інший розрахунок майнової шкоди, завданої позивачу як власнику транспортного засобу Опель Кадет, державний номер [NUMBER], суду не представлено. Отже, виходячи з таких встановлених принципів цивільного судочинства, як змагальність та диспозитивність, що передбачені ст. 10, 11 ЦПК України, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами, суд, оцінюючи докази окремо кожний та в їх сукупності, приходить до висновку про належність та допустимість представленого позивачем висновку спеціаліста №41 експертного, автотоварознавчого дослідження з визначення майнової шкоди, складеного 27.03.2009 року МПП «ЕКС». Відповідно до Полісу ВВ/1975248 від 16.06.2007 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ПАТ «УСК «Княжа» здійснювало страхування цивільно-правової відповідальності ТОВ «Білтранс» з 16.06.2007 р. по 15.06.2008 року, забезпечений транспортний засіб - автобус БАЗ Ао79 -14, державний номерний знак [NUMBER], ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 25500 грн. Суд не бере до уваги доводи представника приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна [PERSON]» про те, що відсутні докази щодо законних підстав керування [PERSON] транспортним засобом, за договором страхування (полісом) І типу №ВВ/1975248 від 16.06.2007 року, що дає право [PERSON] «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» визнати дану подію страховим (не страховим) випадком, тому страхова компанія не вбачає підстав для визнання пригоди, страховим випадком та підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки це суперечить нормам діючого законодавства. Відповідно до ст. 6 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди , яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Таке ж визначення страхового випадку міститься в п. 1 Полісу ВВ/1975248 від 16.06.2007 р. Позивач знаючи про наявність вказаного Полісу, просить відшкодувати шкоду, спричинену йому в результаті страхового випадку за участю транспортного засобу автобусу БАЗ АО79-14, д/н [NUMBER], що стався 09.11.2007 року. В ст.124 КпАП України передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Відповідно до п.1.10 Постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 „Про Правила дорожнього руху", де визначено значення термінів, що наведені у цих Правилах, дорожньо-транспортна пригода це подія , що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Таким чином , в Законі України від 01.07.2004 № 1961-IV „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відсутнє посилання як на умову настання цивільно-правової відповідальності особи, відповідальність якої застрахована за договором, притягнення до адміністративної відповідальності саме за ст. 124 КпАП України. В розумінні наведених вище норм чинного законодавства, суттєве та вирішальне значення для настання такої відповідальності має факт настання події, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди. В розумінні п.1.10 Постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 „Про Правила дорожнього руху", вказана подія є дорожньо-транспортною пригодою. З наведених підстав суд критично ставиться до посилань [PERSON] «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» щодо відсутності підстав до цивільно-правової відповідальності за Полісом обовязкового страхування. Крім того, посилання представника відповідача [PERSON] «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» щодо передчасного звернення позивача до суду із вимогами до [PERSON] «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» про стягнення суми, оскільки позивач до них не звертався із заявою про виплату страхового відшкодування, суд розцінює критично, виходячи з наступного. Дійсно, відповідно до п. 36.3. ст. 36 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якщо особа, яка має право на отримання відшкодування, не задоволена рішенням страховика щодо виплати страхового відшкодування, вона має право подати до МТСБУ скаргу про перегляд вищезазначеного рішення. Якщо прийняте МТСБУ рішення не задовольняє таку особу, то вона має право подати позов до суду щодо відшкодування шкоди в установленому законом порядку. Разом з цим, Рішенням Конституційного Суду України від 25.12.1997р. № 9-зп встановлено, що ч.1 ст. 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено чи створюються перешкоди для їх реалізації, мають місце інші ущемлення прав та свобод. Більш того, судом достовірно встановлено та не заперечується сторонами, що про наявність у ТОВ «Білтранс» вказаного Полісу позивачу стало відомо вже під час знаходження даної справи в провадженні суду. Статтею 12 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено встановлення франшизи, на суму якої зменшується страхове відшкодування. Полісом ВВ/1975248 страховиком у п. 2 встановлена франшиза 510 грн. Відповідно до вимог ч. 1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. За таких обставин, з наведених вище підстав, підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про стягнення на його користь з відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна [PERSON]» майнової шкоди в загальній сумі 11 320 грн., за відрахуванням франшизи в сумі 510гр. Таким чином, з ТОВ «Білтранс» на користь позивача підлягає стягненню сума, франшизи у розмірі 510 грн. Позивач вказує, що тривалий час був позбавлений можливості скористатися належним йому транспортним засобом, а відповідач так і не відшкодував завдані збитки, позивачу спричинені моральні страждання, що призвело до нервового стресу, душевних страждань, порушенні нормального ритму життя, тому оцінює моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ст. 23 ЦК України особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях , яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; душевних стражданнях , які фізична особа зазнала у звязку з противоправною поведінкою щодо неї самої , членів сімї, у душевних стражданнях, які зазнала фізична особа у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна, у принижені честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню , та не повязана з розміром цього відшкодування. Згідно з пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з пунктом 5 постанови пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При вирішенні питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди суд в повній мірі враховує положення п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" із змінами і доповненнями, внесеними від 25 травня 2001 року , відповідно до яких, крім урахування характеру та обсягу страждань і немайнових витрат, яких зазнала особа, необхідно виходити із засад розумності , виваженості та справедливості. Отже, враховуючи факт завдання позивачу моральних страждань в зв'язку з пошкодженням майна, те що позивачу були заподіяні душевні страждання, пов'язані з порушенням звичного устрою життя, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про необхідність стягнення розміру компенсації моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача ТОВ «Білтранс» на користь позивача 1 000 грн. Згідно до ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року N 590(із змінами) "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" затверджено Граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, відповідно до яких в цивільних справах граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Судом встановлено, що за укладеною угодою про надання юридичних послуг між позивачем та Приватним підприємством «Юридично консалтингова компанія «Аргумент Плюс», [PERSON] надавав правову допомогу позивачу. У 2009 р. позивач сплатив ПП «Юридично консалтингова компанія «Аргумент Плюс» за квитанцією № 3281 кошти в сумі 2000 грн. витрат на правову допомогу. За матеріалами справи, на виконання договору про надання правової допомоги ПП «Юридично консалтингова компанія «Аргумент Плюс» по цій справі були підготовлені процесуальні документи, які підписані позивачем (позовна заява, заява про уточнення позовних вимог), здійснювалося представництво інтересів позивача у судових засіданнях. Таким чином, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року N 590 (із змінами) "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" враховуючи зазначене вище, суд вважає, що розмір витрат на правову допомогу в сумі 2000 грн. доведений, та такий що підлягає стягненню в солідарному порядку з ТОВ «Білтранс» та ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна [PERSON]». Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на інформаційно-технічне забезпечення, витрати, пов'язані із залученням спеціалістів (п.1, п. 4 ч. 3 ст.79 ЦПК України). За проведення дослідження позивачем сплачено 380 грн., згідно наданої квитанції. При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір (державне мито) у розмірі 372 грн. 10 коп., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. Всього, таким чином, судові витрати склали 872 грн.10 коп. Виходячи з положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідачів ТОВ «Білтранс», приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна [PERSON]» на користь позивача понесені останнім та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог до кожного з вказаних відповідачів: 82,3 % , що становить 125,10 грн. - з приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна [PERSON]», та 17,7 % , що становить 27, 00 грн. з ТОВ «Блтранс». Разом з тим, суд вважає за необхідне повернути позивачу [PERSON] зайво сплачене державне мито у розмірі 220 грн. Вимоги позивача щодо солідарної відповідальності відповідачів за завдану матеріальну та моральну шкоду, суд вважає безпідставним.

Outcome: partial