Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд відновити межі землекористування між його земельною ділянкою по вул. Московській, 184 смт. Білолуцьк Новопсковського району та земельною ділянкою відповідача по вул. Московській, 184 «б» відповідно до технічного плану БТІ за яким ширина його земельної ділянки , як по тилу, так і по фасаду та середині становить 40,0 м, а довжина 129,0 м., та зобов»язати відповідача не чинити перешкод в користуванні водозабірною свердловиною. В судовому засіданні позивач наполягав на позовних вимогах, підтримав обставин, викладені в позовній заяві, просить позов задовольнити. Представник позивача в обґрунтування позовних вимог свого довірителя, зазначила, що позивач є власником домоволодіння, розташованого за адресою : Луганська область, Новопсковський район, смт. Білолуцьк, вул. Московська, 184, яке розташоване на земельній ділянці загальною площею 1,22 га. Відповідно до технічного плану БТІ Новопсковського району від 27.11.1991 року розмір земельної ділянки позивача становить 40,0 м ширина по тилу і 40,0 м. ширина по фасаду та по середині, та довжина 129,0 м., а також на земельній ділянці розташована водозабірна свердловина. Відповідач, який є землекористувачем сусідньої земельної ділянки самовільно пересунув межу між земельними ділянками, зменшивши розмір земельної ділянки позивача по тилу на 7,60 м., а в середині на 10,20 м.. Узгоджувальна комісія Білолуцької селищної ради 14.01.2010 року вирішити суперечку між позивачем та відповідачем щодо відновлення меж землекористування не змогла. Крім того, відповідач не тільки самовільно перемістив межу землекористування між земельними ділянками, а й позбавив позивача можливості користуватися належною йому водозабірною свердловиною. Відповідач та його представник з вимогами позивача не згодні, просять відмовити в задоволенні вимог позивача, посилаючись на те, що суперечки між ними з приводу межі та користування водозабірною свердловиною існують ще з 2002 року. Комісією Білолуцької селищної ради в червні 2004 року вже вирішувалася суперечка з приводу межі та встановлено межові знаки, але згодом позивач знову був невдоволений, конфліктував з приводу користування водозабірною свердловиною, яка після встановлення межових знаків знаходилася на його (відповідача) земельні ділянці, та перешкоджав йому (відповідачу) здійснити приватизацію земельної ділянки. Представник відповідача зазначила, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду, оскільки про порушене право позивачу було відомо ще в 2004 році, тому просила відмовити в задоволенні позовних вимог в зв»язку з пропуском строку позовної давності. Представник третьої особи - Білолуцької селищної ради в судовому засіданні зазначив, що неодноразово узгоджувальна комісія Білолуцької селищної ради намагалася вирішити зазначені суперечки та встановлювала межові знаки між земельними ділянками позивача та відповідача, але згодом знову виникав спір відносно межі та користування водозабірною свердловиною. Доводи позивача про те, що він є власником земельної ділянки загальною площею , розміром 1,22 га, та йому належить земельна ділянка про яку йде спір розміром 40,0 м ширина по тилу і 40,0 м. ширина по фасаду та по середині, та довжина 129,0 м. не підтверджуються жодним документом. Відповідно до рішення № 8 виконкому Білолуцької селищної ради від 09.01.1990 року позивачу була відведена земельна ділянка під будівництво індивідуального житлового будинку, розміром 800 кв.м. , будь-які рішення, відповідно до яких позивачу виділялися земельні ділянки іншим розміром Білолуцькою селищною радою не приймалися . Відомості, зазначені в земельно - кадастровій документації це лише дані , відповідно до яких обліковується земельна ділянка за конкретною особою, і земельно-кадастрова книга не є правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою. Третя особа [PERSON] заперечував проти вимог позивача , та в судовому засіданні пояснив, що суперечки між позивачем та відповідачем є вже тривалий час, вважає, що позивач незаконно користується земельною ділянкою, про розмір якої зазначено в позовній заяві , оскільки він самовільно захвалив її. Щодо належності позивачу водозабірної свердловини, зазначив, що дана свердловина ніколи не належала позивачу, оскільки вона була колгоспною та належала колгоспу ім. «Куйбишева» Новопсковского району, тобто доводи позивача про належність йому даної свердловини є безпідставними. Третя особа [PERSON] вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки , позивач побудував будинок та перейшов туди мешкати, ще задовго до того, як по сусідству почав мешкати відповідач, тому вважає, що та земельна ділянка, про яку йде спір є власністю позивача та водозабірна свердловина також належить позивачу, оскільки розташована на його частині земельної ділянки. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, пояснення свідків, перевіривши матеріали справи, дослідивши надані письмові докази прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: смт. Білолуцьк, вул. Московська, 184 Новопсковського району Луганської області, що підтверджено свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння від 12.12.2001 року. Зазначений будинок був побудований на земельній ділянці розміром 800 кв.м. , яка була відведена позивачу для будівництва відповідно до рішення № 8 від 09.01.1990 року виконавчого комітету Білолуцької селищної ради народних депутатів (а.с.11). Про розмір земельної ділянки - 800 кв.м відведеної позивачу зазначено і в договорі про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності (а.с.15). В даний час за позивачем обліковується земельна ділянка, розміром 1,22 га разом з пашнею та іншими сільськогосподарськими угіддями, що підтверджено записами, зазначеними в земельно- кадастровій книзі Білолуцької селищної ради, та поясненнями третьої особи [PERSON] Відповідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Під час розгляду справи судом встановлено, що первинні документи про виділення земельної ділянки позивачу, окрім земельної ділянки розміром 800 квм. для будівництва індивідуального жилого будинку - відсутні, що підтверджено інформацією Білолуцької селищної ради (а.с.82), та архівним витягом № 04.22/45 від 19.08.2010 року начальника архівного відділу Новопсковської районного державної адміністрації (а.с.137) . Відповідно до повідомлення начальника архівного відділу, рішення загальних зборів колгоспників, протоколи засідань членів правління колгоспу імені Куйбишева Новопсковського району про виділення земельної ділянки як позивачу та і відповідачу відсутні, також відсутні рішення сесії Білолуцької селищної ради про надання земельних ділянок позивачу та відповідачу. Підстави на право користування земельною ділянкою загальною площею 0, 46 га у відповідача - рішення Білолуцької селищної ради № 38/66 від 29.09.2009 р. (а.с.73) , та рішення Білолуцької селищної ради № 46/23 від 09.03.2010 року (а.с.71). Відповідно до ч. 3 ст. 125 Земельного кодексу України приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі /на місцевості/, одержання документа , що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Відповідно до ст.ст. 183,185 Земельного кодексу України право на земельну ділянку не може бути зареєстроване у встановленому порядку, якщо не будуть виконані землевпорядні дії з відведенням меж земельної ділянки в натурі, виготовлення документів, що посвідчують дане право. Землеустрій здійснюється державними та іншими землевпорядними організаціями. Організацію землеустрою на місцевому рівні мають забезпечувати органи державної влади та місцевого самоврядування. До компетенції землевпорядних органів віднесено встановлення на місцевості меж адміністративно-територіальних утворень,.... меж земельних ділянок власників і землекористувачів. Відповідно до ст. 186 Земельного кодексу України землевпорядна документація , проекти відведення земельних ділянок затверджуються органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які надають і вилучають земельні ділянки. Згідно зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Це означає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи позивач не надав жодного доказу того, що з 1991 року по 2010 рік приймалися рішення про надання йому у власність чи постійне користування земельної ділянки, яка становить 40,0 м ширина по тилу і 40,0 м. ширина по фасаду та по середині, та довжина 129,0 м. і вона була відведена в натурі. Плани, надані позивачем до суду, не є планами відведення земельної ділянки в натурі, технічний паспорт, на який посилається позивач також не є правовстановлюючим документом, який підтверджує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою. Крім того, відповідно до відповіді начальника Новопсковського РБТІ (а.с.80) зміни до розміру земельних ділянок як позивача так і відповідача внесені до технічних паспортів сторін з їх слів , що також є підтвердженням того, що відсутні будь-які первинні документи про виділення позивачу земельної ділянки у зазначеному ним розмірі, яку він зайняв самовільно й помилково вважає такою, що належить йому на праві власності. В зв»язку з чим, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про відновлення меж землекористування задоволенню не підлягають. Суд відмовляє і в задоволенні вимог позивача про усунення перешкод у користуванні належною йому водозабірною свердловиною, оскільки під час розгляду справи було встановлено, та не оспорюється сторонами, що дана свердловина раніше належала колгоспу ім. Куйбишева і лише після того, як позивач побудував будинок він самовільно почав користуватися даною свердловиною. Відповідно до ч.І ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Під час розгляду справи позивач не надав доказів , які б підтверджували, що водозабірна свердловина є його власністю.

Outcome: dismissed