Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-06 00:00:00

01.04.2011 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, просив визнати недійсним державний акт на право власності на землю від 04 жовтня 2007 року на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,10 га, розташовану за адресою: м. Миколаїв, вул. Галіцинівська, 70, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 010700101062, виданий на імя [PERSON] та скасувати його державу реєстрацію. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував, що є власником земельної ділянки, загальною площею 0,10 га по вул. Галіцинівська, 70 в м. Миколаєві на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 04 жовтня 2007 року, що був виданий на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28 квітня 2007 року, реєстровий № 415. Позивач вказував, що у 2009 році при переїздах загубив зазначений державний акт. А в серпні 2010 року позивач звернувся із питанням видачі нового державного акту взамін втраченого. Разом з тим, відповідач відмовив позивачу у видачі нового державного акту, посилаючись на те, що при внесенні реєстраційних даних до Книги реєстрації державних актів на землю було допущено помилку і тому реєстраційний запис вважається недійсним та підлягає скасуванню. В судове засідання позивач не зявився, надав заяву, в якій позов підтримав та просив задовольнити. Просив слухати справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не не направили свого представника для участі у справі. Надали заяву, в якій просили слухати справу у відсутність їхнього представника, не заперечували проти задоволення позову. Третя особа - Управління держкомзему м. Миколаєва - не направили свого представника для участі у справі. Надали заяву, в якій просили слухати справу у відсутність їхнього представника, не заперечували проти задоволення позову. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено,\~що позивач\~є власником\~земельної ділянки,\~загальною площею\~0,10\~га по\~вул.\~Галіцинівська,\~70\~в м.\~Миколаєві на\~підставі державного\~акту на\~право приватної\~власності на\~землю від\~04\~жовтня 2007\~року,\~що був\~виданий на\~підставі договору\~купівлі-\~продажу земельної\~ділянки від\~28\~квітня 2007\~року,\~реєстровий №\~415\~(а.с.\~6).\~Позивач у\~2009\~році загубив\~зазначений державний\~акт,\~про що\~дав оголошення\~у газеті\~(а.с.\~11).\~Звернувшись до\~відповідача із\~питанням отримання\~нового державного\~акту замість\~втраченого позивачу\~було відмовлено\~та рекомендовано\~звернутися до\~суду. Відповідно до статті 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається та реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 11 Земельного кодексу України (в редакції 1992 року), передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування належить до відання районних Рад народних депутатів. Відповідно до ч. 1 ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю, а згідно ч. 2 ст. 373 Цивільного кодексу України право власності на землю гарантується Конституцією України. Частиною 1 статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Так ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України встановлено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Окрім того, пп. д ч. З ст. 152 ЗК України встановлено застосування інших способів захисту права власності на земельну ділянку. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Статтею 378 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача та визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку за адресою: м. Миколаїв, вул. Запорізька, 63, запис № 1451 в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю - скасувати.

Outcome: approved