Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-25 00:00:00

В судовому засіданні позивачі доповнювали та змінювали позовні вимоги, в результаті чого, наполягали на задоволенні вимог щодо визнання незаконною відмову ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» в особі Одеського ЛВУМГ в приватизації 1/2 будинку за адресою Одеська область, Тарутинський район, смт. Тарутине, вул.. Красна, 244; визнання права власності на 1/2 будинку; зобов'язання: ДК «Укртрансгз» НАК «Нафтогаз України» в особі Одеського ЛВУМГ передати до комунальної власності [PERSON] селищної ради 1/2 будинку за адресою Одеська область, Тарутинський район, смт. Тарутине, вул.. Красна, 244. Представник відповідача ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» в особі Одеського ЛВУМГ, який діяв за дорученням, позов не визнав та пояснив, що позивачі мають право на приватизацію спірного будинку, однак в зв'язку з тим, що дочірня компанія «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» є дочірнім підприємством державної форми власності, то відповідно до п. 4.2 Статуту затвердженого Наказом Мінпаливенерго №193 від 1.04.2008 року майно закріплюється за компанією на праві повного господарського відання. Відповідно до листа НАК «Нафтогаз України» №10\\6-446-2637 від 26.05.2009 року зазначено, що ст.. 7 Закону України «Про трубопровідний транспорт» заборонена приватизація, передача до комунальної власності майна державних газотранспортних підприємств, а внесенні в даний закон зміни не стосуються НАК «Нафтогаз України» та заснованих нею дочірніх підприємств. А, тому, просив відмовити в задоволенні в позові в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] селищної ради та виконавчого комітету [PERSON] селищної ради, пояснив, що в разі передачі відповідачем ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» в особі Одеського ЛВУМГ до комунальної власності спірного майна [PERSON] селищна рада вирішить питання щодо прийняття його на баланс, виконавчий комітет щодо його приватизації позивачами. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так достовірно встановлено і сторони цього не заперечували, що з 4.05.1989 року по теперішній час [PERSON], працює оператором ГРС-Тарутине в Одеському ЛВУМГ ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України». Після прийняття на роботу, [PERSON] фактично було надано для проживання зі своєю сім'єю квартира [ADDRESS], де вона оселилась з донькою [PERSON] які поживають в даному будинку до цього часу. В період проживання [PERSON] народила доньку [PERSON] та сина [PERSON] які також спільно проживають в спірному будинку. 4.05.1989 року позивачка з роботодавцем Одеським ЛВУМГ ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» уклала договір, відповідно до п. 2.1.9 якого роботодавець зобов'язався надати житлове площу в разі відпрацюванні на підприємстві більше 10 років. Станом на день подачі позову позивачка відпрацювала 20 років. 20.04.2000 року між позивачем та відповідачем (власником будинку) було укладено договір найму житлового приміщення, відповідно п. 1.1 даного договору Гост' єва ОЛ. отримала 1/2 будинку розташованого за адресою Одеська область, Тарутинський район, смт. Тарутине, вул.. Красна, 244 для проживання разом зі сім'єю. Відповідно технічного паспорту на спірне майно від 18.04.2005 року та Свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 6.03.2006 року - це житловий будинок загальнодержавної форми власності, тобто, державний житловий фонд. На підставі цього договору позивачі зареєстровані та проживають в спірному будинку. Власник будинку ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» від іменні якого на балансі утримує та діє Одеське ЛВУМГ, спочатку дозволив приватизацію й звернувся до з листом до [PERSON] селищної ради про зняття статусу службового зі спірного будинку та про приймання будинку у власність 1/2 будинку (квартира №21) [PERSON] зі сім'єю. Відповідно до зазначеного листа виконавчий комітет [PERSON] селищної ради прийняв рішення №456 від 24.04.2009 року, яким зняв статус службового зі спірного будинку, надав згоду на прийняття будинку до комунальної власності з подальшим наданням 1/2 будинку позивачам. Дане рішення є чинним та ніким не оскаржене. Однак, зазначене рішення не виконано, а навпаки ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» в особі Одеського ЛВУМГ згідно листа № 19-05/062 від 5.06.2009 року відмовило в приватизації спірного житла. Відповідно довідок [PERSON] РБТІ №247, 248 від 10.11.2009 року, Гост' єва О.П. та [PERSON] не мають у приватній власності нерухомого майна. Відповідно до Положення про «Одеське лінійне виробниче відділення управління магістральних газопроводів» Філії «УМГ Прикарпаттрансгаз» ДК «Укртрансгаз», (що долучено до матеріалів справи) , відмовляючи в приватизації Одеське ЛВУМГ діяло від імені та в інтересах ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» таким чином ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» в особі Одеського ЛВУМГ являється належним відповідачем. Відповідно до ст.. 345 ЦК України, фізична особа може набувати право власності шляхом приватизації державного майна. ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» є державним підприємством, а спірний будинок перебуває у загальнодержавній власності, а тому може бути приватизований як державна власність. Відповідно до п.4, 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» громадянин України має один раз право на приватизацію (отримання у власність) квартири або будинку, в якому він постійно проживає. Ствердження відповідача, що заборонена приватизація, передача до комунальної власності державних газотранспортних підприємств з посиланням на ст. 7 Закону України «Про трубопровідний транспорт» судом не може бути прийнято до уваги оскільки саме в ч. 4 зазначеної ст. 7 цього Закону, дія заборони на приватизацію майна підприємств магістрального трубопровідного транспорту не поширюється на житловий фонд державних підприємств трубопровідного транспорту. Вирішуючи питання про визнання права власності на 1/2 будинку за адресою Одеська область, Тарутинський район, смт. Тарутине, вул.. Красна, 244, суд вважає що дані позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до п.п. 1,7 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженим на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок), кімнату у гуртожитку. Тобто, приватизація державного фонду здійснюється уповноваженим на це органами, а не за рішенням суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial