Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-17 00:00:00

У судовому засіданні представник позивача підтримала вищевказаний позов, зазначивши, що [PERSON] є власником будинку №35 по вул.Слободській у с.Сурсько-Литовське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, який розташований на земельній ділянці площею 0,30 га. Суміжна земельна ділянка по вул.Слободській, 33 у с.Сурсько-Литовське належить [PERSON] Нещодавно відповідачка самовільно зайняла частину земельної ділянки [PERSON] та розташувала на неї вбиральню, сміттєву яму та декілька кущів. Просила усунути позивачу перешкоди в користуванні земельною ділянкою, зобовязавши [PERSON] перенести вбиральню, сміттєву яму та кущі на свою земельну ділянку на відстань не менш трьох метрів від межі. Відповідачка в судове засідання не зявилась, про час судового розгляду була повідомлена належним чином. До суду надійшла її письмова заява про перенесення судового засідання через її участь в засіданні Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради. Проте будь-яких доказів на підтвердження необхідності її участі в засіданні ради до заяви не додано, внаслідок чого суд визнає неявку відповідачки неповажною, що відповідно до ст.169 ч.2 ЦПК не є перешкодою для розгляду справи. Представники Сурсько-Литовської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в судове засідання не зявились, що, на думку суду не перешкоджає розгляду справи . За таких обставин, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що позивач є власником будинку №35 по вул.Слободській у с.Сурсько-Литовське Дніпропетровського району Дніпропетровської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 21.08.2008 року державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори (а.с.8) Рішенням Сурсько-Литовської сільської ради від 31.03.2010 року позивачу було надано дозвіл на складання технічної документації по передачі йому земельної ділянки у власність під спадкоємний ьудинок площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,02 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.90). Відповідачка є власником земельної ділянки площею 0,25 га по вул.Слободській, 33 у с.Сурсько-Литовське Дніпропетровського району Дніпропетровської області згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №475445 від 12.09.2007 року, виданого на підставі рішення Сурсько-Литовської сільської ради від 18.04.1996 року (а.с.84). Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і\~ громадянина\~ захищаються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За теоретичним визначенням позов це матеріально-правова вимога до відповідача з приводу порушеного права, а належними сторонами в цивільному процесі є особа, якій належить право вимоги позивач та \~особа, яка повинна відповідати за позовом відповідач (ст.26 ЦПК України). Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач пред'явив негаторний позов. Цей засіб захисту свого права являє собою вимогу власника усунути перешкоди у здійсненні його права. Право на такий судовий\~ захист передбачене\~ст.152 ЗК України, ст.386\~ЦК України, відповідно до яких власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. \~ Відповідно до ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Крім цього, згідно частини 2 статті 120 Земельного кодексу України (в редакції на момент видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачеві) якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. В матеріалах справи відсутні докази набуття права власності або користування земельною ділянкою по вул.Слободській, 35 у с.Сурсько-Литовське Дніпропетровського району Дніпропетровської попереднім власником будинку за даною адресою [PERSON] Таким чином, право користування земельною ділянкою згідно норми ст.120 ЗК України у позивача не виникло. Відповідно до статей 125, 126 ЗК України (в чинній редакції) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди виникають з моменту державної реєстрації цих прав та посвідчується: державним актом; цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки; свідоцтвом про право на спадщину. [PERSON] до теперішнього часу у встановленому законом порядку державний акт на право власності або право постійного користування на земельну ділянку вул.Слободській, 35 у с.Сурсько-Литовське Дніпропетровського району Дніпропетровської не отримав, тобто не набув речових прав на неї. З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні власністю не можна визнати обґрунтованим, оскільки права на земельну ділянку в даному випадку у нього не виникли, отже не зачіпаються, а тому права на позов в матеріально-правовому розумінні він не має. За таких обставин, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed