Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який в ході судового розгляду уточнив, і в якому просить визнати поширені [PERSON] відомості такими, що не відповідають дійсності, порочать його честь, гідність та ділову репутацію; зобов»язати [PERSON] спростувати зазначені відомості, як такі, що не відповідають дійсності, порочать його честь, гідність та ділову репутацію шляхом опублікування спростування на другій сторінці газети «Новий погляд райони»; стягнути з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10 000грн. та понесені ним судові витрати. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що з 20.04.2006року він є міським головою м.Новий Розділ. В газеті за 18-25грудня 2009року №18(37), що вийшла тиражем 1500примірників, на другій сторінці за підписом [PERSON] опубліковано статтю «Що було доброго за Тузового мерства?» в якій містяться ряд висловів, що порочать його честь, гідність та ділову репутацію, а саме «...значна кількість досліджень центру муніципального і регіонального розвитку по розвитку Стратегії міста використана міським головою для (!)... написання власної магістерської роботи в Академії при Президентові. Уявляєте, магістерська робота міського голови розроблена науковцями за бюджетний кошт! Сам би був не проти, щоб за мене так хтось зробив роботу. Що мені, що за неї заплачено, як за кандидатську чи докторську - кошти ж бо не мої, бюджетні...». Зазначив, що дійсно він закінчив в 2009році Львівський регіональний інститут державного управління Національної академії державного управління при Президентові України і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Державне управління» та здобув кваліфікацію магістра державного управління. Під час навчання ним була написана магістерська робота на тему «Удосконалення системи перепідготовки та підвищення кваліфікації державних службовців і посадових осіб місцевого самоврядування в Україні», що підтверджується додатком до диплома. Зазначив, що тема його роботи жодного відношення до стратегії розвитку м. Новий Розділ до 2015року не має, а тому не могла ним використовуватися для магістерського дослідження. Вважає, що опубліковані в газеті вислови принижують його честь, гідність та ділову репутацію, сіє сумніви щодо його порядності та відповідності його діяльності вимогам Закону та моралі, викликає недовіру, принижує в очах громадськості, дискредитує. Пояснив, що зазначену магістерську роботу він виконав самостійно, жодних бюджетних коштів на написання такої не витрачав. Прочитавши зазначену статтю він розхвилювався, його покинув спокій, з»явилися інші негативні явища (головокружіння, біль голови, стискання в грудях, тремтіння верхніх кінцівок тощо...), погіршився стан здоров»я. Також він переніс душевні страждання у зв»язку з протиправною поведінкою щодо нього, які вплинули на нервову, серцево-судинну, ендокринну та імунну системи. Порушені його права на недоторканість особистого життя, на повагу до гідності та честі, право на свободу та особисту недоторканість. А тому вважає, що [PERSON] повинен сплатити йому 10 000грн. моральної шкоди. Крім цього просить стягнути понесені ним судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, пояснення дав аналогічні викладеним в позовній заяві, просить позов задоволити. Відповідачі в судове засідання не з»явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце проведення судового засідання, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їхній відсутності. Крім цього, відповідачем [PERSON] були подані заперечення, згідно яких, він вважає позов безпідставним. Зазначив, що дійсно була здійснена публікація статті з висловами, які позивач просить спростувати, проте вважає, що описані ним події висловлені у формі припущення і є оціночними судженнями і такі відомості не можна вважати неправдивою інформацією, що порочать честь, гідність та ділову репутацію. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що дійсно відповідач по справі [PERSON] підходив до нього в листопаді 2009року, як журналіст, і ставив йому декілька питань, зокрема, щодо магістерської роботи позивача. Однак він йому нічого не повідомив, оскільки не знав теми вказаної роботи. Зазначив, що покликання автора статті на те, що про тему магістерської роботи йому стало відомо з його слів є неправдивими і не відповідають дійсності. Вважає, що тема магістерської роботи позивача та Стратегія по розвитку міста нічого спільного не мають. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що дійсно в газеті за 18-25грудня 2009року №18(37), що вийшла тиражем 1500примірників, на другій сторінці за підписом [PERSON] опубліковано статтю «Що було доброго за Тузового мерства?» в якій містяться ряд висловів, що на думку позивача порочать його честь, гідність та ділову репутацію, а саме «...значна кількість досліджень центру муніципального і регіонального розвитку по розвитку Стратегії міста використана міським головою для (!)... написання власної магістерської роботи в Академії при Президентові. Уявляєте, магістерська робота міського голови розроблена науковцями за бюджетний кошт! Сам би був не проти, щоб за мене так хтось зробив роботу. Що мені, що за неї заплачено, як за кандидатську чи докторську - кошти ж бо не мої, бюджетні...». Згідно з копії додатку до диплому про вищу освіту ВК №35582315 вбачається, що дійсно позивачем була написана магістерська робота на тему «Удосконалення системи перепідготовки та підвищення кваліфікації державних службовців і посадових осіб місцевого самоврядування в Україні». Згідно з ст.37 Закону України „ Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Якщо редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона зобов'язана на вимогу заявника опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачами не представлено, а судом не здобуто доказів, які б свідчили про те, що значна кількість досліджень центру муніципального і регіонального розвитку по розвитку Стратегії міста використана міським головою для написання власної магістерської роботи в Академії при Президентові, як і ті відомості, що зазначена робота була розроблена позивачем за бюджетні кошти. Натомість, згідно показів свідка вбачається, що тема магістерської роботи не має жодного відношення до Стратегії розвитку м.Новий Розділ до 2015року і не могла бути використана для магістерського дослідження. Згідно з ст.277ч.З ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. За таких обставин, суд вважає, що поширена відповідачем інформація, за винятком «сам би був не проти, щоб за мене так хтось зробив роботу», є негативною, не відповідає дійсності, порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача. Суд не бере до уваги покликання [PERSON] про те, що викладені в статті обставини є цілковитими припущеннями, оціночними твердженнями, оскільки такі містять виклад фактичних даних про магістерську роботу позивача, а також відомості щодо порядку фінансування такої. Щодо вислову «сам би був не проти, щоб за мене так хтось зробив роботу», то дійсно, вказаний вислів є оціночним судженням, оскільки є висловлюванням яке не містить фактичних даних, а тому не підлягає спростуванню та доведенню його правдивості у відповідності до ст.47-1 Закону України «Про інформацію» Суд вважає, що в стягненні моральної шкоди слід відмовити. Як встановлено в судовому засіданні позивач на момент опублікування зазначеної статті працював міським головою м.Новий Розділ, Львівської області, тобто був публічною особою. Враховуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах "Нікула проти Фінляндії", "Яновський проти Польщі", суд вважає, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Відтак, враховуючи підвищений інтерес громадськості до особи міського голови, як особи публічної, суд вважає, що сам факт спростування поширеної недостовірної інформації щодо позивача є достатньою сатисфакцією для відшкодування моральної шкоди. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: partial