Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-14 00:00:00

ПАТ «Просто страхування» 09 червня 2010 року звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення в порядку регресу суми страхового відшкодування та судових витрат. Позивач в своїх позовних вимогах, а його представник в ході судового засідання посилався на те, що 18 травня 2007 року [PERSON] завдано шкоду шляхом пошкодження його автомобіля винними діями відповідача і дорожньо-транспортній пригоді, винним в цьому пошкодженні є відповідач. Було складено акт, є постанова суду, подія визнана страховим випадком і страхувальнику виплачена сума страхового відшкодування. Після виплати вказаної суми позивач звернувся до відповідача з питанням відшкодування шкоди в порядку регресу, але той нічого не відповів і позивач вимушений був звертатися до суду. Представник позивача в судовому засідання просив стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування в порядку регресу в сумі 5666 грн. 50 коп., судовий збір в сумі 56 грн. 67 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 120 грн., а всього 5843 грн. 17 коп., задовольнивши позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що з моменту ДТП пройшло три роки, страхова компанія провела відшкодування і з нього нічого не повинні стягувати, позовні вимоги безпідставні. Просив в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Вислухавши пояснення представника позивача і відповідача, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що 18 травня 2007 року відповідач [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], при здійсненні маневру перестроювання з одного ряду в інший, не переконався, що це буде безпечним, порушив п. 10.3 Правил дорожнього руху України скоїла дорожньо-транспортну пригоду на вул. Набережна Заводська м. Дніпропетровська, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Хонда Аккорд», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Вина відповідача підтверджується постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2007 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, яка набрала чинності та сторонами не оскаржувалася. Внаслідок вказаної ДТП винними діями відповідача було пошкоджено застрахований автомобіль «Хонда Аккорд» державний номер [NUMBER], що належить [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постанова Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2007 року набрала законної сили і виконана, а тому є достатньо підстав для звільнення позивача від доказування даного позову в частині питань чи мали місце дії відповідача, а саме дії, що містять в собі склад порушення, наявність причинно-слідчого звязку між винними діями, повязаними з порушенням вимог Правил дорожнього руху України, відповідача і завданням шкоди позивачу. Вказаними протиправними діями відповідача позивачу було завдано матеріальної шкоди. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, ..., що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.... Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Таким чином неправомірними діями відповідача, повязаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) [PERSON] було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. В судовому засіданні встановлено, що 14 травня 2007 року між ПАТ «Просто страхування» та [PERSON] в письмовій формі був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту; ушкодженням автомобіля [PERSON] винними діями відповідача було завдано матеріальної шкоди. Матеріальна шкода, повязана з необхідністю ремонту пошкодженого автомобіля «Хонда Аккорд» згідно висновку авто товарознавчого дослідження спеціаліста № 1205/4140 та рахунку № 2093 від 29 травня 2007 року складає 5666 грн. 50 коп.. Виконуючи умови вказаного договору страхування позивач сплатив суму страхового відшкодування [PERSON] 5666 грн. 50 коп., що було перераховано платіжним дорученням № 7077 від 07 червня 2007 року до ТОВ «Дніпро Мотор Інвест» за проведені ремонтні роботи. Відповідачу позивачем було направлено лист з пропозицією в добровільному порядку відшкодувати позивачу заподіяні збитки в розмірі виплаченого страхового відшкодування, але відповідач на лист не відповів, на пропозицію вирішити питання в добровільному порядку не відреагував. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» (та ст. 993 ЦК України) до страховика, який здійснив виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст. 1116 ЦК України шкода, завдана юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений Законом. Судом встановлено, що є наявність завданої потерпілому шкоди, встановлена вина в завданні цієї шкоди відповідачем і є позивач, який відшкодував шкоду. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобовязання стосовно відповідача по укладанню договору страхування, завдання шкоди було, страхове відшкодування виплачене, факт завдання шкоди доведено, відповідач не довів зворотнього, можливе твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобовязань є припущенням. Не може суд прийняти до уваги позицію відповідача стосовно не визнання позовних вимог, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування в порядку регресу в сумі 5666 грн. 50 коп., судовий збір в сумі 56 грн. 67 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 120 грн., а всього 5843 грн. 17 коп. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про стягнення коштів страхового відшкодування в порядку регресу ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved