Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-08 00:00:00

18 січня 2011 року позивач [PERSON] звернувся до Варвинського районного суду з позовом про розірвання шлюбу, що зареєстрований виконавчим комітетом Остапівської сільської ради Варвинського району Чернігівської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 04. Позовні вимоги мотивовані тим, що спільне життя з відповідачем не склалось, з березня 2010 року сторони припинили сімейні відносини, відповідачка з сином проживає окремо, спільне господарство та бюджет не ведеться, сімя фактично розпалася і її подальше збереження є неможливим. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON] [INFO]. Спору стосовно поділу спільно нажитого майна та виховання дитини між сторонами немає. Для позивача це перший шлюб, який він просить суд, розірвати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та наполягав на розірванні шлюбу з підстав, викладених в позовній заяві, відповідач позовні вимоги визнала та не заперечувала щодо розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. У відповідності до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 2 даної норми закону встановлено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а ч. 3 цієї статті передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя сторін. Судом встановлено, що 18 жовтня 2003 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] /дівоче прізвище Чеверда/ у виконавчому комітеті Остапівської сільської ради Варвинського району Чернігівської області був зареєстрований шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії 1-ЕЛ № 060890, виданим 18 жовтня 2003 року, завідуючим відділу запису актів громадського стану /а.с.8/. Від шлюбу подружжя має малолітню дитину, сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ВЛ № 290656, виданого 27 листопада 2004 року, відділом реєстрації актів цивільного стану Варвинського районного управління юстиції Чернігівської області /а.с. 9/. Відповідно до вимог ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3,4 ст.56 СК України). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Як встановлено в судовому засіданні, з пояснень позивача, спільне життя між подружжям не склалося, з відповідачем постійно виникали безпричинні сварки та скандали. З серпня 2010 року подружжя проживає порізно, між собою не спілкуються, не підтримують жодних стосунків, не ведуть спільного господарства, не повязані спільним побутом. Фактично сімя розпалась і її збереження неможливе. Відповідачкою не надано доказів щодо обмежень реалізації права позивача на безперешкодне розірвання шлюбу з урахуванням положень ст. 110 СК України. На підставі наведеного, з урахуванням особливого характеру сімейних відносин та їх обєктивну недоступність для оточуючих, беручи до уваги, що позивач категорично заперечує проти збереження їх сімї та наполягає на розлученні, а відповідач визнає предявленні позовні вимоги, зясувавши фактичні взаємини подружжя і дійсні причини позову про розірвання шлюбу - як позивача, так і відповідача, взявши до уваги обставини життя подружжя, те що шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить виключно формальний характер, суд встановив справжнє прагнення позивача до розірвання шлюбу, а відтак приходить до переконання, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя, що має істотне значення у даній справі, у звязку із чим даний позов і підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 110, 112, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved