Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-15 00:00:00

Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, заперечень не має та просить справу розглянути за його відсутності. Позивач [PERSON] надала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить справу розглянути за її відсутності. Крім цього, після розірвання шлюбу просила залишити за нею прізвище «Іванченко». Судом в ході судового розгляду справи були досліджені: - свідоцтво про укладення шлюбу, серії І-ЖД № 297536 від 25.11.2000 р., між [PERSON] та [PERSON] (д/п Пріходченко) А.Ю., який був зареєстрований 25.11.2000 р. відділом РАГС Ренійського РУЮ, актовий запис № 111; - копія свідоцтва про народження доньки [PERSON], [INFO], в якому батьками вказані позивач та відповідач; - копія паспорту на імя [PERSON]; - заява [PERSON] від 02.11.2010 р. про уточнення позовних вимог щодо залишення фамілії після розірвання шлюбу та розгляд справи за її відсутності; - заяви [PERSON] від 25.06.2010 р. та 02.11.2010 р. про розгляд справи за його відсутності; - квитанції про сплату судового збору та витрат на ІТЗ по розгляду справи. Дослідивши надані докази, судом було встановлено такі обставини: позивач [PERSON] просить розірвати шлюб із відповідачем [PERSON], зареєстрований 25.11.2000 р. відділом РАГС Ренійського РУЮ, актовий запис № 111, який для обох є першим. Від цього шлюбу сторони мають одну неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні позивача. З 2009 р. позивач та відповідач подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо, оскільки за час спільного проживання переконалися, що у них немає спільних інтересів, окрім доньки. Кожен з них жив своїм життям і не намагався перейнятися проблемами іншого, що призвело до того, що позивач не бажає бути разом з відповідачем. Сторони перестали вести спільне господарство. Спільного майна у сторін немає. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню виходячи з наступного: частиною 1 ст. 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 111 цього ж Кодексу, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст. 112 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 1 ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Встановивши вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що сімя сторін фактично розпалась, її збереження неможливе, шлюб існує суто формально і підлягає розірванню. Між позивачем і відповідачем втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально - правові підстави шлюбу. Приходячи до такого висновку, суд враховує фактичні обставини справи і інтереси кожного з подружжя, а також їхньої неповнолітньої дитини. Застосування заходів щодо примирення подружжя, передбачених ст. 111 СК України, в даній ситуації суд вважає не доцільним.

Outcome: approved