Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Центр МК» та із урахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 11547 грн. 25 коп., компенсацію 1870 грн. 00 коп., 5930 грн. 25 коп. середнього заробітку за весь час затримки невиплати заробітної плати та моральну шкоду у розмірі 8000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що при звільненні з роботи за згодою сторін відповідач не провів із нею належних до виплати грошових розрахунків. В судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові, просила їх задовольнити. Представник відповідача заперечуючи проти позовних вимог зазначила, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі визнає повністю, та вважає що не підлягають задоволенню позовні вимоги з приводу стягнення компенсації за затримку заробітної плати в зв'язку з пропуском позивачем трьохмісячного строку передбаченого статтею 233 КЗпП, а також заявлений позивачем розмір моральної шкоди є не доведеним та необгрунтованим. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності суд встановив наступне. Встановлено, що [PERSON] з 15 квітня 2008 року по 23 грудня 2009 року перебувала в трудових відносинах з приватним підприємством Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Центр МК» на посаді головного бухгалтера (а.с.7). Звільнилась з посади 23.12.2009 року за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 8). На день звільнення з роботи з ТОВ «Сервіс-Центр МК» відносно [PERSON] борг по невиплаченій заробітній платі склав суму у розмірі 11678 грн 56 коп. При звільненні, відповідач в порушення вимог ст. 116 КЗпП не здійснив повний розрахунок зі звільненим працівником, якому було нараховано, але не виплачено заробітну плату. Згідно ст. ст. 47, 116 КЗпП України на підприємство покладається відповідальність повного розрахунку по заробітній платі з позивачем в останній день звільнення з роботи. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України зі звільненим працівником повинен був здійснений розрахунок в день звільнення. Тому, нарахована але не виплачена заробітна плата підлягає стягненню на користь позивача. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснив, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільнені, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Остаточний розрахунок, як виходить з матеріалів справи, з [PERSON] не здійснений, а тому розрахунок середнього заробітку за затримку розрахунку судом здійснюється по день ухвалення судового рішення. Середньоденний заробіток позивача, встановлений на підставі розрахункового листа, розрахунку середньомісячного заробітку та обчислений відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8.02.1995 р. Період, за який затримано розрахунок, становить 247 дні. Сума середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, що підлягає стягненню, становить, таким чином, 247 дні х 112,77 середньоденний заробіток = 27741 грн. 42 коп. Підлягають також стягненню заявлені позивачем вимоги про стягнення компенсації за несвоєчасність виплати заробітної плати в розмірі 1870 грн. так як відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана доводити ті обставини, на які вона посилається як на предмет своїх вимог або заперечень. В свою чергу відповідач не надав суду належних доказів факту проведення розрахунку з позивачем і наявність обставин, які б свідчили про відсутність його вини в затримці проведення розрахунку при його звільненні. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У відповідності до ст. 237-1 КЗпП України з відповідача на користь позивача до стягнення підлягає 500 грн. на відшкодування моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування суд враховує характер та ступінь, перенесених позивачем моральних страждань, доведеність цих вимог в суді. В порядку ст. 88 ЦПК судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення боргу по заробітній платі, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: partial