Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-04 00:00:00

В травні 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в якій вказувала, що 08 серпня 1995 року вона за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу придбала в [PERSON] житловий будинок №49 по вул. Літвінова в м. Вознесенську Миколаївської області. Вказане нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці, площею 0,1000 га., призначеній для обслуговування будинку та площею 0,009 га., призначеній для ведення особистого підсобного господарства. Право власності щодо ділянки зареєстроване за попереднім власником будинку [PERSON] (яка померла 25-26 листопада 1993 року). Зважаючи на те, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені та яка належить відчужувачу майна, тому [PERSON] просила визнати її власником земельної ділянки, площею 0,1009 га., розташованої по вул. Літвінова, 49 в м. Вознесенську Миколаївської області. В подальшому позивачка надала суду уточнений позов про визнання права власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га., призначену для обслуговування будинку. Ухвалою суду від 11 серпня 2010 року до участі в справі в якості відповідача було залучено Вознесенську міську раду Миколаївської області. Ухвалою суду від 05 листопада 2010 року позовну заяву щодо визнання право власності на земельну ділянку, площею 0,009 га., призначену для ведення особистого підсобного господарства було залишено без розгляду. В судовому засіданні, що відбувалося без участі позивачки, її представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові. Представник відповідача Вознесенської міської ради [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнала повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, направивши на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Суд вважає за необхідне розглядати справу без особистої участі позивачки та відповідача [PERSON], оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до висновку про необхідність застосування наслідків визнання позову відповідачами, передбачених ст. 174 ЦПК України, оскільки таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що 08 серпня 1995 року [PERSON] (до шлюбу Безугла) за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу придбала у [PERSON] житловий будинок №49 по вул. Літвінова в м. Вознесенську Миколаївської області (а.с.7-8). Вказане нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці, площею 0,1000 га., призначеній для обслуговування зазначеного житлового будинку. Право власності на землю зареєстроване за попереднім власником будинку - [PERSON] (яка померла 25-26 листопада 1993 року). Спадщину після її смерті згідно довідок Першої та Другої Вознесенських державних нотаріальник контор Миколаївської області ніхто не приймав. Вказані обставини знайшли своє підтвердження письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи (а.с. 9, 12, 28-32, 43, 46, 61-62). Відповідно до чинної на час укладення правочину редакції ст. 30 ЦК України (1990 року) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими обєктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження\~ будівлі та споруди. Аналогічне правило викладене п.п. «ґ» п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою №2 від 19 березня 2010 року). Згідно зазначеної постанови при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалося у договорі відчуження. Водночас суд враховує те, що попередній власник будинку та спірного майна не заявив своїх прав та жодних вимог щодо земельної ділянки. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а цивільне право позивачки підлягає захисту шляхом визнання її власником спірного майна.

Outcome: approved