Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-20 00:00:00

Позивач звернулась до відповідачів з позовом про визнання договору дарування будинку№ 36-А по вулиці Стеби в м.Городня Чернігівській області, укладений 4.11.2009 року між [PERSON] та [PERSON] , про визнання права власності на ? частину вказаного будинку та визнання права на проживання [PERSON], [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в вказаному будинку, мотивуючи тим , що договір дарування уклався в порушення ст..12 Закону України «Про основи захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», без відповідного дозволу органу опіки і піклування . Згідно заключення будівельно-технічної експертизи за період 2006-2009 роки, в який [PERSON] з дітьми проживали з [PERSON] однією сімєю , частка у спільній сумісній власності складає 19/100, із врахуванням інтересів дітей позивач просить визнати за нею право власності на ? частину спірного будинку. Так як позивач та діти є членами сімї власника спірного будинку , то мають право на проживання в вказаному будинку. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що до 2006 року вона проживала разом з [PERSON] в будинку , який належав [PERSON] по вул.. Кірова в м.Городні. Коли відношення з [PERSON] погіршились, в кінці липня 2006 року, вони перейшли проживати до недобудованого будинку , який належав [PERSON]. Разом добудовували будинок. В серпні місяці вона з дітьми переїхала проживати до своєї матері в с.Півнівшина, але кожний день їздила до недобудованого будинку . В вересні 2006 року в будинку збудували грубу і вона переїхала до [PERSON], а в листопаді 2006 року , коли до будинку провели газ, до будинку переїхали і діти. Вони з [PERSON] проживали однією сімєю, вона займалась по господарству, готувала їжу, вели спільний бюджет. На добудову будинку використовувались матеріали які їй належали особисто. Просила позов задовольнити. Представники позивача підтримали позовні вимоги. [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що з позивачем не проживав однією сімєю, вона періодично проживала в його будинку, ніколи не вели спільного господарства і не мали спільного бюджету. Гроші на утримання своїх дітей давав позивачу, а з 2007 року сплачував аліменти на користь позивача на утримання дітей. Добудовою будинку він займався самостійно , за власний кошт та за допомогою товарішив. Коли він липні 2008 року виїхав з будинку , в ньому залишилися проживати позивач та троє його дітей. При укладенні договору дарування він надавав всі документи , які вимагала від нього приватний нотаріус , всі документи відповідали дійсності. Діти на час укладення договору були зареєстровані в с.Півнівщині. Просив в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні [PERSON] позов не визнала і пояснила, що спірний будинок збудували вона та її покійний чоловік за власний кошт. Земельна ділянка для будівництва виділялась її сину , так як вона і чоловік мали у власності свій будинок. Її син не проживав з [PERSON] однією сімєю, він майже кожен день харчувався у неї. Добудовував будинок її син за власний кошт. Просила в задоволенні позову відмовити. Представник приватного нотаріуса вважав ,що позов не підлягає задоволенню і пояснив ,що приватний нотаріус при укладанні договору дарування спірного будинку виконала всі необхідні дії, документи, які надавались відповідають дійсності. Діти на час укладення договору дарування не були зареєстровані в сірному будинку і будь-який дозвіл органу опіки і піклування. Дві інші позовні вимоги є похідними від першої вимоги і тому він вважав , що позов не підлягає задоволенню. Представник служби у справах дітей Городнянської райдержадміністрації в судовому засіданні пояснила, що раніше вирішувалося питання позаяві [PERSON] про усунення перешкод у спілкування з дітьми. При цьому було встановлено ,що [PERSON] перебував з [PERSON] в цивільному шлюбі,під час якого народилось троє дітей.На час, коли [PERSON] покину спірний будинок і в теперішній час позивач і діти проживають у спірному будинку , тому необхідно дозвіл органу опіки і піклування на вітчудження спірного будинку. Вважала ,що позов в частині визнання договору дарування будинку недійсним та визнання права на проживання позивача з дітьми в спірному будинку підлягають задоволенню. Прокурор вважав, що позов в частині визнання договору дарування будинку та права проживання в будинку позивача з дітьми підлягають задоволенню. Свідок [PERSON] показав, що робив грубу у Будинку [PERSON]., коли виконувалась робота не памятає. Коли він виконував роботу ,то іноді була присутня [PERSON] , яку він вважав за дружину [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала ,що проживає по сусідству з [PERSON]. Перший раз вона її побачила влітку 2006 року, вона приїзджала на велосипеді разом з дітьми до будинку [PERSON], красила там вікна, закидала землею траншею водогону . Потім [PERSON]К стала постіно проживати в будинку [PERSON] з дітьми, вважала , що в них одна сімя, але які стосунки між ними не знає. Коли [PERSON] пішов з будинку , [PERSON] продовжувала проживати в будинку зі своїми дітьми. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала , що проживає по сусідству з [PERSON] , вона її вперше побачила в 2006 році. [PERSON] разом з [PERSON] добудовували будинок, разом з ними проживали діти. Вважала , що вони проживають однією сімєю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала ,що з 2006 року [PERSON] проживала з [PERSON] , як чоловік і дружина . Разом проводили до будинку [PERSON] і її діти і зараз проживають у будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав , що допомагав [PERSON] проводити воду до будинку, влаштовувати підлогу. [PERSON] особисто брав участь у роботах.Коли виконувались роботи він не памятає. [PERSON] він у будинку не бачив, інколи він спілкувався з дочкою [PERSON] , [PERSON]. Були випадки , коли він допомагав копати картоплю [PERSON] та [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав , що допомагав [PERSON] влаштовувати підлогу в його будинку, навішував двері, робив перегородки, ганок. Матеріали брав у сараї [PERSON] та в дворі його матері. Оплачували роботи [PERSON] та його мати. Один раз їздив разом до с.Стара Рудня , де за вказівкою [PERSON] брав матеріал для підлоги. Коли виконувались роботи , то [PERSON] і діти були присутні . Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що допомагав [PERSON] штукатурити кімнати, обкладав плиткою грубу . Коли проводились роботи не памятає. Матеріали в магазині купляв [PERSON] . Він вважав , що [PERSON] дружина [PERSON] , так як у них були спільні діти, яких він іноді підвозив з садка додому на автомобілі. Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, вивчивши матеріали справи , думку прокурора , суд вважає , що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Із змісту позовної заяви [PERSON] вбачається , що правовою підставою для визнання договору дарування спірного будинку є невідповідність договору вимогам ст..12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», згідно якої для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, , право власності на яке, або право на користування яких мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Закон не тільки визначає загальні засади соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей, а й направлений на попередження бездомності та безпритульності і саме з цією метою законодавством передбачено обмеження щодо відчуження нерухомого майна , право користування яким мають діти. В судовому засіданні встановлено , що на час укладання договору дарування спірного будинку в ньому проживали позивач і діти, що не заперечують і відповідачі. Згідно заяви [PERSON] до приватного нотаріуса він повідомив нотаріуса про те, що відносно вказаного вищевказаного будинку відсутнє право користування нерухомим майном у дитини. І цією заявою [PERSON] було розяснено про наслідки не сповіщання нотаріуса про право дітей та третіх осіб на користування будинком, в тому числі і за ст..224 ЦК України, згідно якої правочин, який вчинений без дозволу опіки і піклування є нікчемними.(а.с.46). Суд також враховує ,що діти за своїм віком не могли самостійно використати своє право на реєстрацію в спірному будинку, а [PERSON] ухилявся від реєстрації дітей. Позивач і діти проживали на правах членів сімї власника будинку [PERSON], що підтверджується рішенням Городнянського райсуду від 10 листопада 2009 року за позовом [PERSON] до [PERSON]К про усунення перешкод в спілкуванні з дітьми. Рішенням встановлено , що [PERSON] та [PERSON] перебували в цивільному шлюбі під час якого народились троє дітей , було визначено, що [PERSON] має право спілкуватись з дітьми за адресою м. Городня Чернігівської області вул.. Стеби ,36-А тобто у спірному будинку.(а.с.144) Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє членів сімї права користуватись займаним приміщенням. Тому суд прийшов до висновків ,що позовні вимоги в частині визнання договору дарування будинку недійсним та визнання права користування спірним будинком позивача та її дітей підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог про визнання права власності на ? частину спірного будинку , дані вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Згідно ст.. 74 СК України , якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю , але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. [PERSON] заперечував проти того, що він проживав з позивачем однією сімєю в період добудови спірного будинку і пояснив, що проживання однією сімєю носило епізодичний характер. Позивач пояснила , що остаточно переїхала з дітьми до спірного будинку в листопаді 2006 року, коли було проведено газове опалення. Факт проживання однією сімєю в порядку окремого провадження не вирішувався. Крім того , згідно ст..62 СК України , якщо майно дружини та чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрата бо затрат другого з подружжя, воно в разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивач не надала доказів істотного збільшення вартості спірного будинку за час спільного проживання. Тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Outcome: partial