Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-10 00:00:00

У жовтні 2010 року, позивач, звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що завданням ДК «Укртрансгаз»в особі Одеського ЛВУМГ є експлуатація та дотримання належного технічного стану магістральних газопроводів, їх безпечності та безперебійної роботи. Відповідно до «Правил охорони магістральних трубопроводів», затверджених Постановою КМУ № 1747 від 16.11.2002 р. для газопроводів, в тому числі для магістрального газопроводу-відводу до ГРС-Іллічівськ високого тиску 1 класу з умовним діаметром труби 530 мм, проектним тиском 55 кгс/см.кв (експлуатується на сьогодні з тиском 35-50 кгс/см.кв) встановлюються охоронна зона в розмірі 150 м. від осі газопроводу в кожну сторону. Так, при об`їзді та обстеженні трас газопроводів, було встановлено, що в охоронній зоні газопроводу, на відстані 118 м. від магістрального газопроводу відводу до ГРС-Іллічівськ на 19 км, на території Молодіжненської сільради Овідіопольського району Одеської області, СК «Глорія», вул. Лінія, 3, ділянка № 18, на земельній ділянці, якою користується відповідач [PERSON], побудовано дачний будинок та огорожа навколо будинку з каменя, що було зафіксовано спільним актом інженера ЛЕС Одеського ЛВУМГ та землевпорядника Молодіжненської с/р № 113 від 23.02.2009 р., фотографією з супутника, листом землевпорядника сільради № 774/09 від 05.08.2009 р., схемою проходження МГ-відводу до ГРС-Іллічівськ та фото-таблицею. Вважаючи, що розташуванням вказаного вище будинку відповідача в охоронній зоні, загрожує небезпека, яка виражається в недотриманні [PERSON] вимог зазначених правил та проведення останнім будівельних робіт в охоронній зоні магістрального газопроводу, що може привести до його аварії та перешкоджає проведенню робіт по ремонту і обслуговуванню газопроводу, позивач просив суд, зобовязати [PERSON] невідкладно виконати певні дії з усунення загрози магістральному газопроводу, шляхом знесення будинку та огорожі, які знаходяться за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, Молодіжненська сільрада, СК «Глорія», вул. Лінія 3, ділянка № 81, тобто в межах охоронної зони магістрального газопроводу. В судовому засіданні представник позивача підтримав свої позовні вимоги. Відповідач [PERSON] позов не визнав, вважаючи що позовні вимоги прямо порушують його законні та охоронювані законом права власника земельної ділянки та садового будинку, який він побудував, маючи всі необхідні дозволи від всіх державних інстанцій та дозвільних установ. Представник 3-ої особи Молодіжненської с/р в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак надіслав на адресу клопотання про слухання справи за його відсутності, та ухвалити рішення на розсуд суду (а.с. 102-107). Представники 3-їх осіб Відділу містобудування та архітектури Овідіопольської РДА та Відділу Держкомзему у Овідіопольському районі Одеської області, просили суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та додатково надані докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтями 316,317,319 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Згідно із ст.ст. 321,325,328 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 346 ЦК України прямо передбачає підстави припинення права власності : відчуження власником свого майна, відмови власника від права власності, припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі, знищення майна, викуп пам`яток історії та культури, викуп земельної ділянки у звязку із суспільною необхідністю, викуп нерухомого майна у звязку з викупом з метою суспільної необхідності земельної ділянки, на якій воно розміщене, звернення стягнення на майно за зобовязаннями власника, ревізії, конфіскації, припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. У відповідності із ст.ст. 373,375 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України та набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї земельної ділянки, на водні об`єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель та споруд. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб. Власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Згідно із ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Статтею 112 ЗК України передбачено, що охоронні зони створюються : навколо особливо цінних природних обєктів, обєктів культурної спадщини, гідрометеорологічних станцій тощо, з метою охорони і захисту їх від несприятливих антропогенних впливів, уздовж ліній звязку, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових обєктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля , суміжні землі та інші природні обєкти. Правовий режим земель охоронних зон визначається законодавством України. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав стаття 125 ЗК України. Згідно із ст. 126 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Пунктами 7,8 Постанови Кабінету Міністрів України № 1747 від 16.11.2002 р. «Про затвердження Правил охорони магістральних трубопроводів» передбачено - в умовах існуючої забудови розміри охоронних зон можуть зменшуватися Держнаглядохоронпраці з урахуванням розташування існуючих споруд, рельєфу місцевості тощо на підставі обґрунтування, поданого власником забудови та погодженим з підприємством магістрального трубопровідного транспорту та відповідними органами державного нагляду і контролю. Матеріали виконавчої зйомки об'єктів магістрального трубопровідного транспорту передаються підприємством магістрального трубопровідного транспорту районним (міським) держадміністраціям для нанесення їх на районні карти землекористування. Частиною 1 пункту 7 статті 16 Закону України «Про трубопровідний транспорт»передбачено, що підприємства трубопровідного транспорту зобовязані забезпечити передачу матеріалів виконавчої зйомки, оформлених у встановленому порядку будівельно-монтажним організаціям і замовникам, місцевим органам державної виконавчої влади і органам місцевого самоврядування для нанесення їх на районні карти землекористування, які у встановленому законом порядку надають відомості про місцезнаходження трубопроводів заінтересованим підприємствам та організаціям. Пунктами 1.12,1.14,1.15,16,1.21 «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 04.06.1999 р. за № 354/3647 передбачено, складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об`єднанням громадян всіх видів, проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки. Довгострокові межові знаки передаються на зберігання власнику або користувачу земельної ділянки, про що складається відповідний акт в трьох примірниках, підписується власником або користувачем земельної ділянки, виконавцем робіт і представником районного (міського) відділу (управління) земельних ресурсів Держкомзему України. Один примірник додається до технічної документації зі складання відповідного державного акта, другий передається виконавцю робіт, третій видається разом з державним актом на землю власнику або користувачу ділянки. Власник або користувач земельної ділянки попереджається про відповідальність за порушення чи знищення вказаних знаків. Розробку технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою здійснюють субєкти господарювання, які отримали ліцензії на провадження господарської діяльності щодо проведення землевпорядних робіт, або територіальні органи земельних ресурсів. Технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або направо постійного користування ділянкою зокрема включає : технічне завдання на розробку технічної документації зі складання державного акта, журнал польових вимірювань (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності), кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки, збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів, відомість обчислення площі земельної ділянки, відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки, експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем. Реєстрація землеволодінь та землекористувань це складова частина автоматизованої системи земельного кадастру, яка складається з компютерної бази даних, що містять відомості про складання та видачу державних актів на право власності на земельну ділянку та право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, порядок, функціонування і ведення якої встановлює Держкомзем України. Пунктами 2.3,2.4 вказаної Інструкції передбачено межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами. Суд встановив, що на підставі рішення Молодіжненської с/р Овідіопольського району Одеської області № 113 від 29.12.1992 р., було припинено право користування земельною ділянкою площею 8,5 га учгоспу ім. Трофімова та надано в постійне користування СК «Глорія»земельну ділянку площею 8,5 га під розташування колективних садів в районі смт. Великодолнське, затверджено план забудови та надано у розпорядження Молодіжненської с/р 17 ділянок під дачне будівництво (а.с. 34). Після цього, відповідачу [PERSON], як члену СК «Глорія», було надано свідоцтво на будівництво літнього садового будинку та господарських будівель під № 81 по вул. Лінія, 3 на земельній ділянці площею 0,968 га, з якого видно, що будівництво садового будинку з господарськими будівлями та спорудами, здійснювалось в період з 2006 року по 2009 рік включно (а.с. 35). 23.08.2005 р. та 15.09.2005 р., Відділом Держкомзему у Овідіопольському районі Одеської області та Відділом архітектури та містобудування Овідіопольської РДА, [PERSON], були надані висновки про погодження на складання технічної документації із землеустрою щодо передачі йому у власність земельної ділянки та видачі державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,100 га під № 81 по вул. Лінія 3 в СК «Глорія»для ведення садівництва на території Молодіжненської с/р Овідіопольського району Одеської області та зазначено, що вказана земельна ділянка не має обмежень у використанні та обтяжень (сервітутів) (а.с. 38,39). На підставі рішення ХХ сесії IV скликання Молодіжненської с/р Овідіопольського району Одеської області від 09.11.2005 р. № 1272, [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 274279 від 16.01.2006 р. на земельну ділянку площею 0,100 га у с. Молодіжне, СК «Глорія», вул. Лінія 3, ділянка № 81 на території Молодіжненської с/р Овідіопольського району Одеської області з цільовим призначенням для ведення садівництва, який був зареєстрований у Відділі Держкомзему у Овідіопольському районі за № 010652900018 (а.с. 36). У відповідності до ст. 56 Закону України «Про землеустрій»- до складу технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, включаються матеріали польових геодезичних робіт і план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки. Отже, на думку суду, замовника технічної документації, позивач був повинен повідомити про знаходження земельної ділянки в охоронній зоні, ще при виготовленні технічної документації. Після отримання державного акту на право власності, відповідач [PERSON] у відповідності до норм закону, у 2006 році, приступив до будівництва будинку, який закінчив у 2009 році та 25.05.2010 р., отримав технічний паспорт на будинок, затверджений Овідіопольським РБТІ (а.с. 40-42). 09.07.2010 р., відповідач [PERSON] отримав сертифікат відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам № ОД 001443, виданим Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, яки було засвідчено відповідність закінченого будівництвом садового будинку, загальною площею 80,20 кв.м з господарськими будівлями та спорудами № 81 за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Молодіжне, СК «Глорія», вул. Лінія, 3 (а.с. 43). На підставі рішення Молодіжененської с/р № 203 від 29.07.2010 р., [PERSON], було оформлено, зареєстровано та видано свідоцтво про право власності на обєкт нерухомого майна садовий будинок і господарчі будівлі та споруди за вказаною вище адресою (а.с. 44). 05.08.2010 р., відповідач [PERSON], у встановленому законом порядку, отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно на садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами № 81 за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Молодіжне, СК «Глорія», вул. Лінія, 3 (а.с. 45,46). Таким чином, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем [PERSON] без будь-яких порушень чинного земельного та архітектурно-будівельного законодавства, було отримано і державний акт на право власності на землю і свідоцтво про право власності на садовий будинок, побудований з дотриманням всіх необхідних норм та правил, враховуючи той факт, що органом місцевого самоврядування не було жодним чином повідомлено відповідача, як законного власника землі та будинку про наявність будь-яких обмежень забудови ділянки. Суд встановив та підтверджено матеріалами справи, що будівництво спірного садового будинку, здійснювалось відповідачем в період з 2006 року по 2009 рік, при чому основні будівлі та споруди, були збудовані у 2007 році, що підтверджується даними технічного паспорту (а.с. 42 оборот). В судовому засіданні, представник позивача пояснив, що у відповідності до чинного законодавства, спеціалісти Одеського ЛВУМГ, повинні здійснювати перевірку, обїзд та обстеження трас газопроводів не рідше ніж 1 раз на півроку. Однак, представник позивача не зміг пояснити суду, у звязку з чим, на протязі майже 3,5 років, відповідачу не надходило жодного повідомлення чи попередження про незаконність його будівництва у нібито охоронній зоні газопроводу, а тільки по завершенню будівництва та отримання свідоцтва про право власності позивач предявив свої претензії до відповідача у вигляді позову, хоча, як пояснив сам відповідач і не заперечувалось представником позивача, що спочатку будівництва його садового будинку, навколо будинку у 2006 році була встановлена огорожа, і після цього, на територію будівництва, були завезені плити, каміння та дерев`яний брус. Крім того, представником позивача не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, як то передбачено ст.ст. 57-60 ЦПК України, чим саме загрожує знаходження садового будинку відповідача, його нібито неправомірних дій саме вказаною вище адресою, безпеці газопроводу, як і не було надано суду, належних доказів, які б законним чином фіксували правопорушення відповідача, у звязку з чим, судом не приймається як доказ спільний акт інженера ЛЕС Одеського ЛВУМГ та землевпорядника Молодіжненської с/р № 113 від 23.02.2009 р., фотографія з супутника, лист землевпорядника сільради № 774/09 від 05.08.2009 р., схема проходження МГ-відводу до ГРС-Іллічівськ та фото-таблиця. Представник позивача не зміг довести суду, у звязку з чим, на генеральному плані забудови та благоустрою не позначено існування та схема проходження газопроводу, що передбачено вищенаведеними нормами чинного законодавства (а.с. 124). Також, представник позивача пояснив суду, що дійсно відсутня геодезична привязка схеми проходження газопроводу на плані колишнього учгоспу ім. Трофімова, у звязку з чим, не зміг довести суду, факт встановлення охоронної зони вздовж лінії магістрального газопроводу відводу ГРС-Іллічівськ та реєстрації будь-яких обмежень на земельну ділянку відповідача та підтвердив в суді, що матеріали виконавчої зйомки обєктів магістрального трубопроводу транспорту не були належним чином передані позивачем до Відділу містобудування та архітектури Овідіопольської РДА, що підтвердив в суді представник 3-ої особи вказаної структури (а.с. 123). Враховуючи викладене, а також, недоведеність своєї правової позиції представником позивача, яка базується виключно на його припущеннях про нібито загрозу діями відповідача щодо існування його будинку в охоронній зоні, наявність якої не було доведено суду, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог позивача, у задоволенні яких слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed