Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення із [PERSON] 25887,86 гривень відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи тим, що вона сталася з вини відповідача внаслідок порушення ним Правил дорожнього руху. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав і пояснив, що 4 липня 2008 року він рухався власним автомобілем ВАЗ-21053 з м. Ланівці в напрямку с. Білозірка зі швидкістю близько 60 км/год. За 300-400 м до повороту на с. Гриньки гужовий віз, який рухався з вантажем вагою близько 1000 кг назустріч по лівому відносно напрямку його руху узбіччю, виїхав на дорогу і повністю перегородив її, при цьому кінь і передня частина воза знаходилась на його смузі руху, а решта воза на зустрічній, як зображено на фото №6 до протоколу додаткового огляду місця події від 18 листопада 2009 року. Кінь з узбіччя на дорогу повернув на відстані близько 15-20 м перед його автомобілем, а [PERSON] його підганяв. Він відразу ж почав гальмувати і спробував обїхати віз зліва, для чого вивернув кермо вліво коли знаходився за 5 м перед возом, але уникнути зіткнення не вдалося. Його автомобіль вдарився в заднє праве колесо воза і злетів з дороги, а віз залишився на проїжджій частині. Пізніше воза скинули в кювет, щоб звільнити дорогу. Позивач просить стягнути з відповідача вартість ремонту автомобіля та моральну шкоду, що виразилася у перенесенні душевного хвилювання і погіршенні стану здоровя, яку він оцінює в 10 тисяч гривень. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що дійсно 4 липня 2008 року він рухався в напрямку м. Ланівці по правій обочині, належним йому, однокінним возом довжиною близько 2,4 м (разом з конем близько 4,2 м), який був навантажений металобрухтом вагою 500-600 кг. По зустрічній смузі руху зі швидкістю 70 км/год. рухався автомобіль під керуванням позивача. Коли до автомобіля залишалось близько 70-80 м кінь злякався поліетиленового пакета, який був на узбіччі і рвонув вліво на дорогу, проте він його зупинив коли той був передніми ногами на смузі руху автомобіля, як це вказано на фото №4 до протоколу додаткового огляду місця події від 18 листопада 2009 року. В цей момент автомобіль знаходився на відстані 40-50 м від нього, а за 30-35 м водій повернув вліво і вїхав у передній правий кут воза. В момент удару кінь і віз стояли, при цьому передні ноги коня знаходились на відстані 50 см за розділювальною лінією на зустрічній смузі, а задній правий кут воза на відстані близько 1 м від правого краю його смуги руху. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, а також дослідивши та оцінивши докази по справі, суд з'ясував наступні обставини. 4 липня 2008 року близько 10 години відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю [PERSON], який керував завантаженим металобрухтом однокінним гужовим транспортом, та [PERSON], який керував автомобілем ВАЗ-21053 з двома пасажирами. Згідно протоколу огляду місця події, дорожньо-транспортна пригода мала місце на ділянці дороги Ланівці-Лисогірка-Теофіполь 2 км+200 м, поза межами населеного пункту в денний час доби при достатній видимості в напрямку руху обох транспортних засобів. Ширина проїзної частини в місці ДТП 7,55 м. Дорожнє покриття асфальтобетон, без видимих пошкоджень, в напрямку руху з м. Ланівці підйом біля 4%, ширина лівого узбіччя становить 1,8 м, а правого 3,2 м. На місці ДТП виявлено сліди юзу коліс на правій, в напрямку з м. Ланівці, полосі руху на відстані 1,9 м від правого узбіччя, який тягнеться через всю проїжджу частину дороги та ліве узбіччя і закінчується в лівому кюветі. На лівій, в напрямку з м. Ланівці, смузі руху виявлено ще один слід юзу, паралельний вищевказаному, який розпочинається на відстані 3,3 м від лівого узбіччя і на початку якого виявлено 5-7 деревяних дощок. В лівому кюветі в місці закінчення слідів юзу виявлено частково пошкоджені віз та автомобіль ВАЗ-21053, державний номерний знак [NUMBER]. Згідно постанови ст. слідчого Лановецького РВ УМВСУ в Тернопільській області від 3 січня 2010 року та висновків №4224 експертного автотехнічного дослідження Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 24 грудня 2009 року, вказана дорожньо-транспортна пригода сталась по вині особи, яка керувала гужовим транспортом, а саме внаслідок порушення ним п.п. 1.2.,1.5., 1.10., 2.3.б, 7.8.,11.2., 11.3., 12.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі за текстом Правила). Водій [PERSON] та пасажир [PERSON] отримали легкі тілесні ушкодження, а погонич [PERSON] тілесні ушкодження середньої тяжкості. Факт порушення відповідачем [PERSON] Правил дорожнього руху, що стало причиною даної дорожньо-транспортної пригоди, також підтверджується висновком №997 судової автотехнічної експертизи по даній цивільній справі, згідно якого виходячи з дорожньої обстановки, яка була в момент ДТП (приймаючи до уваги технічно обґрунтовані показання водія [PERSON]П.) в діях погонича [PERSON] вбачається невідповідність вимогам п.п. 1.5., 2.3.б, 7.8., 11.3., 12.1. Правил, оскільки він, керуючи гужовим транспортом допустив виїзд останнього на зустрічну смугу руху на такій відстані до автомобіля, в межах якої його водій, знаходячись в аварійній ситуації, був позбавлений технічної можливості уникнути ДТП. Суд критично оцінює пояснення відповідача [PERSON] про місце розташування гужового транспорту на дорозі в момент ДТП і про те, що позивач мав можливість уникнути зіткнення, оскільки вони спростовуються вищевикладеними висновками експертиз, а також показами свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Так, свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони 4 липня 2008 року їхали в автомобілі під керуванням позивача, який рухався зі швидкістю 50-60 км/год. і за 30 м перед автомобілем на їх смугу руху виїхав гужовий віз, який перегородив дорогу. Тоді водій звернув вліво і зіткнувся з возом. Свідок [PERSON] пояснив, що він 4 липня 2008 року на велосипеді повертався в м. Ланівці і їхав за гужовим возом, який рухався по правій в напрямку його руху обочині. По зустрічній смузі назустріч їм зі швидкістю близько 80-90 км/год рухався автомобіль. Коли до автомобіля залишалось приблизно 20-30 м кінь повернув вліво і виїхав на смугу руху автомобіля. При цьому кінь і віз повністю перекрили дорогу. Кінь стояв як зображено на фото №6 до протоколу додаткового огляду місця події від 18 листопада 2009 року, а [PERSON] його підганяв. На лівій, в напрямку руху воза, обочині була перешкода. Після удару [PERSON]І лежав зліва, в напрямку його руху, на обочині, а віз залишився на дорозі. Аналізуючи пояснення позивача [PERSON] щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди суд приходить до висновку, що вони підтверджуються показами допитаних в судовому засіданні свідків та узгоджуються з іншими матеріалами справи. Так, згідно висновків експертизи №997 у діях водія [PERSON] з технічної точки зору не вбачається невідповідностей вимогам п.п. 11.2., 12.2., 12.3., 12.6.ґ Правил, а також немає підстав стверджувати, що встановлені параметри руху гужового транспорту та відстань до місця зіткнення, на якій знаходився автомобіль ВАЗ-21053 в момент виникнення небезпеки для руху, які здобуті під час проведення додаткового огляду місця події 18 листопада 2009 року, є технічно неспроможними. У даній дорожній обстановці водій [PERSON] не мав технічної можливості уникнути ДТП, оскільки повний зупинний шлях автомобіля (в даному випадку 45,1...45,8 м) є більшим за відстань, яку подолав автомобіль з часу виникнення небезпеки для руху до моменту зіткнення (в даному випадку 35,2 м). З матеріалів справи та пояснень сторін в судовому засіданні слідує, що [PERSON] 4 липня 2008 року, рухаючись по автодорозі Ланівці-Лисогірка-Теофіполь належним йому однокінним возом, використовував його для перевезення металобрухту із с. Лисогірка Теофіпольського району Хмельницької області в м. Ланівці Тернопільської області. А тому, суд приходить до висновку, що в даному випадку однокінний віз під керуванням відповідача був транспортним засобом і учасником дорожнього руху, в розумінні п. 1.10. Правил, та відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України являвся джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Статтею 1166 ЦК України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Згідно вимог зазначеної статті шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Частиною 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. В судовому засіданні встановлено, що позивач, який керував автомобілем, не допустив порушень Правил дорожнього руху України, що підтверджується його поясненнями, показами свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], висновками автотехнічних дослідження і експертизи та іншими матеріалами справи. Відповідач не надав суду доказів, що дорожньо-транспортна пригода та ушкодження автомобіля сталися не з його вини, а з вини позивача, не встановлено таких доказів і в судовому засіданні, а тому суд вважає, що відповідач, який керував належним йому джерелом підвищеної небезпеки і з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода, є відповідальним за заподіяння матеріальної і моральної шкоди та понесених позивачем витрат, пов'язаних з розглядом справи, що документально підтверджені. Так, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню матеріальна шкода, яка згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №4071 від 24 жовтня 2008 року, визначена в сумі 15179,86 грн., витрати на оплату послуг експерта при проведенні експертного автотехнічного дослідження №4224 в сумі 764,80 грн., експертного автотоварознавчого дослідження №4071 в сумі 508 грн. та автотехнічної експертизи № 997 в сумі 350 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди та враховуючи наведені обставини справи, а також характер та обсяг душевних страждань, які зазнав позивач, характер та тривалість його немайнових втрат, ступінь тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля затрачені для відновлення попереднього стану, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково в сумі 5000 гривень. При вирішенні позовних вимог про стягнення витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та судового збору суд приходить до висновку, що вони підлягають задоволенню частково. З матеріалів справи видно, що позивачем було сплачено 30 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 258,90 гривень судового збору при поданні до Лановецького районного суду позову, який ухвалою цього суду від 17 грудня 2009 року залишений без розгляду на підставі п.5 ст. 207 ЦПК України, і при цьому питання про повернення сплаченого судового збору судом при винесенні ухвали не вирішувалось. Квитанції про оплату цих судових витрат позивачем було подано і при поданні даного позову. Проте, згідно ч.2 ст. 83 ЦПК України витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи поверненню в даному випадку не підлягали, а тому суд вважає, що ці витрати з відповідача слід стягнути в користь держави в розмірі встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 р. N 1258 із змінами та доповненнями, де визначено, що якщо позовна заява містить одночасно вимоги, які належать до різних категорій справ і для яких передбачено різний розмір витрат, їх оплата здійснюється за справою з найбільшим розміром, а при розгляді спору майнового характеру сума витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи становить 120 гривень. Вирішуючи питання про стягнення судового збору суд виходить з того, що відповідно до п. 5 розділу ХІ Цивільного процесуального України до набрання чинності законом, який регулює порядок сплати і розміри судового збору, судовий збір при зверненні до суду сплачується у порядку і розмірах, встановлених законодавством для державного мита. Згідно ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України Про державне мито ставка держмита з позовних заяв становить 1% ціни позову, але не менше 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а з позовних заяв про відшкодування моральної шкоди з ціною позову від 100 до 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (від 1700 до 17 000 гривень) ставка держмита становить 5 % ціни позову, тобто в даному випадку позивачу, слід було сплатити один відсоток від суми стягуваної матеріальної шкоди, що становить 158,88 гривень, а також 5% від суми стягуваної моральної шкоди, що в даному випадку становить 500 гривень. Отже, відповідно до ст. 88 ЦПК України, в користь позивача з відповідача слід стягнути сплачений судовий збір з позовних вимог майнового характеру в повному обсязі, а судовий збір з вимог немайнового характеру підлягає стягненню з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 100 гривень в користь позивача та в сумі 150 гривень в користь держави.

Outcome: partial