Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно свого померлого батька. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 22 січня 2003 року помер його батько [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про смерть від 25.01.2003 року. Після смерті батька відкрилася спадщина, яку позивач прийняв згідно свідоцтва про право на спадщину за законом видане державною нотаріальною конторою. Після смерті батька, позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом який прийняв спадщину. У серпні 2010 року у Лисянському відділі держкомзему позивач дізнався, що на батька виготовлено державний акт на земельну ділянку площею 0,89 га., що знаходиться в адмінмежах Федюківської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Даний державний акт видано 21 вересня 2004 року, тобто після смерті батька. За таких обставин, позивач не може оформити спадщину на іншу частину спадкового майна в нотаріальній конторі, оскільки державний акт видано після смерті батька, а тому змушений звертатися до суду. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, представник відповідача в судовому засіданні позов визнав. Вважає, що позивач має право на спадщину, так-як фактично її прийняв і є спадкоємцем майна померлого. Суд вважає, що позов підлягає до задоволення із слідуючих підстав. Факт смерті [PERSON] стверджується копією свідоцтва про смерть від 25 січня 2003 року. З свідоцтва про народження від 23.08.1966 року вбачається, що позивач є сином померлого спадкодавця, отже позивач є спадкоємцем майна померлого першої черги за законом. Згідно довідки Бориспільської міської державної нотаріальної контори від 25.10.2010. позивач є єдиним спадкоємцем померлого батька, який помер 22.01.2003 року. До складу спадкового майна входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в с. Федюківка згідно державного акту ЧР №047141 виданого 21.09.2004 року. Оскільки спадкове майно виявилось після смерті спадкодавця, то за таких обставин, позивач не може оформити спадщину в нотаріальній конторі. Оскільки спадщина відкрилася а її частина прийнята до набрання чинності ЦК України 2003 року, то до даних правовідносин застосовуються вимоги ЦК УРСР 1963 року. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Заяву про прийняття спадщини в нотаріальну контору позивач подавав, частину спадщини прийняв, інших спадкоємців, які б мали право на спадщину не має. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, що передбачено ст. 1296 ЦК України. Згідно Постанови Пленуму ВСУ №4 від 24.06.1983 року (із змінами внесеними Постановами від 25.12.92, 25.05.1998.), що діяла на час спірних правовідносин, в п. 4 визначено, що якщо в шестимісячний строк позивач фактично вступив в управління спадковим майном, або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Відповідно до ст. 1218 цього кодексу, до складу спадщини входять всі права та обовязки спадкодавця, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. Згідно Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при неможливості видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, справа про спадкування розглядається судом. На підставі викладеного та

Outcome: approved