Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-25 00:00:00

18.01.2010 року Вознесенський міжрайонний прокурор звернувся до суду в інтересах [PERSON] обласного протитуберкульозного диспансеру із заявою про примусове лікування хворого на заразну форму туберкульозу [PERSON] В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначив, що в результаті проведення перевірки щодо обовязкової госпіталізації осіб, які перебувають на обліку як хворі на активну форму туберкульозу, але ухиляються від госпіталізації, було встановлено, що [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку у фтизіатричному відділенні КП «Вознесенська ЦРЛ» з 2008 року як хворий на відкриту форму туберкульозу, хворіє з 1993 року, але категорично відмовляється від проходження систематичного необхідного лікування. При цьому хворий офіційно інформований про те, що туберкульоз як інфекційне захворювання являє небезпеку для оточуючих. Так як [PERSON] становить загрозу розповсюдження хвороби серед населення, є джерелом інфекції для осіб, що з ним контактують, то підлягає обовязковій госпіталізації, про що ЛКК було прийнято рішення №436 від 04.11.2010 року про обовязкове стаціонарне лікування хворого. Посилаючись на викладене, прокурор просив винести рішення про обовязкову госпіталізацію до протитуберкульозного лікувального закладу, а саме [PERSON] протитуберкульозного диспансеру (м. Миколаїв, пос. Надбузьке, 2) терміном на три місяці хворого [PERSON] В судовому засіданні прокурор заявлені вимоги підтримав повністю. Представник заявника [PERSON] обласного протитуберкульозного диспансеру в судове засідання не з»явився. Представник заінтересованої особи КП «Вознесенська ЦРЛ» заявлені вимоги підтримав і просив направити [PERSON] на лікування до [PERSON] обласного протитуберкульозного диспансеру строком на три місяці. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не зявився. Оскільки за даними протитуберкульозного закладу [PERSON] становить загрозу розповсюдження хвороби, суд на підставі ч.1 ст.285 ЦПК України прийшов до висновку про можливість розгляду справи без участі хворого [PERSON] Вислухавши пояснення прокурора, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Згідно зі ст.12 закону України Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз хворі на заразну форму туберкульозу в тому числі соціально дезаптовані, із супутніми захворюваннями на хронічний алкоголізм, наркоманію чи токсикоманію, які ухиляються від лікування і становлять загрозу розповсюдження хвороби серед населення, за рішенням суду підлягають обовязкової госпіталізації до протитуберкульозних закладів, визначених місцевими органами виконавчої влади. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] дійсно хворіє на заразну форму туберкульозу та перебуває на диспансерному обліку у фтизіатричному відділенні з 2005 року. В звязку з захворюванням [PERSON] є джерелом інфекції для інших осіб, що з ним контактують. Сам [PERSON] ухиляється та відмовляється від лікування, раніше направлявся на лікування до протитуберкульозного закладу, але неодноразово порушував режим, самовільно покидав лікувальний заклад, зловживав спиртними напоями в період лікування, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №201. Спеціалізованим протитуберкульозним закладом є [PERSON] обласний протитуберкульозний диспансер. Строк лікування в стаціонарі при вказаному діагнозі складає від 3 до 4 місяців. Відповідно до висновку лікарської комісії Вознесенської ЦРЛ №436 від 04.11.2010 року було прийнято рішення про лікування хворого [PERSON] в умовах стаціонару ОПТД до припинення виділення мікобактерій туберкульозу терміном 3 місяці. У зв`язку з викладеним, суд вважає, що вимоги Вознесенського міжрайонного прокурора в інтересах [PERSON] обласного протитуберкульозного диспансеру про примусове лікування хворого [PERSON] на заразну форму туберкульозу підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved