Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-27 00:00:00

[PERSON], звернувшись до суду, просить встановити факт належності їй заповіту, посвідченого 04 липня 1996 року державним нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2 2288, а також факт прийняття спадщини, що відкрилася внаслідок смерті її бабусі [PERSON], яка померла 16 травня 2010 року і на момент смерті мала право власності на квартиру №307 в будинку №8 на вул.Макарова в м.Рівне. Встановлення зазначених фактів необхідне їй для здійснення права на спадкування після смерті бабусі, оскільки вказаним заповітом [PERSON] заповіла на її (заявниці) користь вищевказану квартиру, котра на момент смерті спадкодавця належала тій на праві власності. Викладені у заяві вимоги обґрунтовує тим, що у заповіті під час його складання було допущено помилку у написанні її дівочого прізвища замість Гиль записано Гіль, в той час як у належному їй Свідоцтві про народження її прізвище вказане правильно Гиль. Така помилка виникла через неоднакове вимовляння прізвища українською та російською мовами. 09 червня 2006 року вона зареєструвала шлюб із [PERSON], після чого змінила дошлюбне прізвище Гиль на [PERSON]. У звязку із зазначеним, у встановлений статтею 1270 ЦК України строк не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, хоча з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті бабусі, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, а саме належною спадкодавцеві квартирою, оскільки на момент смерті [PERSON] в цій квартирі постійно з нею проживала, здійснювала там поточний і капітальний ремонт, оплату житлово-комунальних послуг. Вказує, що власником квартири бабуся стала ще у 1995 році. В судовому засіданні заявник свої вимоги підтримала, просить заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засіданні не зявився. З Першої Рівненської державної нотаріальної контори надійшло до суду письмове клопотання про розгляд справи за відсутності представника заінтересованої особи. З`ясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що заяву слід задовольнити з таких підстав. На підставі поданих [PERSON] копій свідоцтв (а.с.4 - 7), що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану (оригінали яких були оглянуті в судовому засіданні), судом встановлено факт належності заявниці [PERSON] (дошлюбне прізвище - Гиль) заповіту, посвідченого 04 липня 1996 року державним нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2 2288 (а.с.10). Як вбачається з цього заповіту, а також з Договору міни від 30 жовтня 1995 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського та районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №6383 (а.с.15, 16), бабуся заявниці - [PERSON], яка померла 16 травня 2010 року (а.с.9), на випадок своєї смерті зробила розпорядження, що належну їй на праві приватної власності квартиру №307 в будинку №8 на вул.Макарова в м.Рівне вона заповідає [PERSON]. Відповідно до ч.ч.1, 3, 5 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що на час відкриття спадщини, тобто на день смерті спадкодавця [PERSON], її спадкоємець за заповітом - заявниця [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем, а відтак і прийняла спадщину, оскільки не заявляла нотаріусу про відмову від неї. Зазначена обставина встановлена дослідженими судом письмовими доказами - квитанціями про оплату житлово-комунальних послуг (а.с.12 - 14), що надавалися для утримання й обслуговування квартири №207 в будинку №8 на вул.Макарова в м.Рівне, а також показаннями свідків [PERSON] (матері заявниці) і [PERSON] (сусідки нині покійної [PERSON]О.). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.16 постанови №5 від 31 травня 1995 року Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. При вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень з того, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.

Outcome: approved