Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-16 00:00:00

У грудні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним та визнання права власності. Позивач мотивує позовні вимоги тим, що 23 січня 2009 року на підставі договору купівлі-продажу придбала квартиру [ADDRESS]. Зазначена квартира належала відповідачу на підставі договору купівлі-продажу. Крім того, позивач зазначає, що гроші було передано до підписання договору купівлі-продажу квартири, таким чином позивач виконав усі умови договору, а відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення, тому позивач просить визнати договір купівлі-продажу квартири та визнати право власності. У судове засідання позивач не з'явився, але надав письмову заяву про підтримання позовних вимог та просить розглянути цивільну справу у його відсутність. Відповідачі про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, про що свідчать розписки про одержання судової повістки, причину неявки суду не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 23 січня 2009 року було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між позивачем та відповідачем. Сторонами було фактично виконано умови договору, але відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу є консенсуальним. Він є відплатним та двостороннім (взаємним). При цьому він має чітко виражену мету, зміст якої полягає у відчуженні майна від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого мана укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Сторонами дотримано умов щодо письмового укладення договору купівлі-продажу. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Згідно зі ст. 219 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. Відповідно до ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася віл його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним, як зазначає ч. 3 ст. 334 ЦК України. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved