Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-09 00:00:00

В грудні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності, мотивуючи свої позовні вимоги наступним. 01 липня 2010 року між ним та відповідачами був укладений Договір позики № 1. На умовах, встановлених цим договором, позивач передав, а відповідачі прийняли у власність по 45 000 грн. кожний, а всього 180 000 гри. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною відповідачами в момент передачі їм суми позики. Згідно п. п. 2,3 Договору, зазначену вище суму грошей відповідачі зобов'язалися повернути позивачу готівкою (кожний свою частину) в строк до 01.11.2010 року за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Янгеля, 7/238, однак в порушення даних пунктів Договору до 01.11.2010 року позику у сумі 180 000 гри. не повернули. Відповідно до п.3 Договору, у разі неможливості повернення до 01.11.2010 року позики, відповідачі зобовязалися передати у власність позивача належну кожному з них 1/4 частину нежитлової будівлі, загальною площею 846 кв.м., що знаходиться в районі будинку № 34 по вул. Малиновій в м. Полтава, та належить їм на праві приватної власності, однак передачу нерухомого майна не здійснили. 01 липня 2010 року між позивачем та відповідачами був укладений Договір позики № 2. На умовах, встановлених цим договором, позивач передав, а відповідачі прийняли у власність по 37500 грн. кожний, а всього 150 000 грн. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною відповідачами в момент передачі їм суми позики. Згідно п. п. 2,3 Договору позики № 2, зазначену вище суму грошей відповідачі зобов'язалися повернути позивачу готівкою (кожний свою частину) в строк до 01.11.2010 року за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Янгеля, 7/238. однак в порушення даних пунктів Договору до 01.11.2010 року позику у сумі 150 000 грн. не повернули. Відповідно до п.3 Договору, у разі неможливості повернення до 01.11.2010 року позики, відповідачі зобовязалися передати у власність позивача належну кожному з них 1/4 частину будівель та споруд табору відпочинку, а саме спальний корпус літ. А, поз. 1- 16, загальною площею 189,7 кв.м.; спальний корпус літ. Б поз. 1-16, загальною площею 186,3 кв.м.; павільйон літ. В поз. 1, загальною площею 25,6 кв.м.; сторожка літ. Д поз. 1- 2, загальною площею 9,4 кв.м.; вольєр літ. Е, вольєр літ. Ж., лазня літ. З поз. 1-9. загальною площею 235,2 кв.м., прибудови літ. 3і, навіс літ. Л, навіс літ. И, замощення І. II, огорожа № 1,2, трансформаторна підстанція т.п. що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область. Дніпропетровський район, сел. Кіровське, вул. Орельська. З б, та належить їм на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності серія ЯЯЯ № 190145, виданого 31.07.2006 року виконавчим комітетом Кіровської селищної ради. Свідоцтва про право власності серія ССВ № 052358, виданого 30.09.2006 року ДРКП «БТІ», однак належні їм частки вказаного в Договорі нерухомого майна у власність позивача також не передали. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечували та подали до суду зустрічний позов в якому посилалися па наступне. 01 липня 2010 року між відповідачем за зустрічним позовом та позивачами за зустрічним позовом був укладений Договір позики № 1. На умовах, встановлених цим договором, відповідач за зустрічним позовом повинен був передати, а позивачі за зустрічним позовом прийняти у власність по 45 000 грн. кожний, а всього 180 000 грн. Згідно п. п. 2,3 Договору, зазначену вище суму грошей позивачі за зустрічним позовом зобов'язувалися повернути відповідачу за зустрічним позовом готівкою (кожний свою частину) в строк до 01.11 2010 року за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Янгеля, 7/238. Відповідно до п.3 Договору, у разі неможливості повернення до 01.11.2010 року позики, позивачі за зустрічним позовом зобов'язувалися передати у власність відповідачу за зустрічним позовом належну кожному з них 1/4 частину нежитлової будівлі, загальною площею 846 кв.м., що знаходиться в районі будинку № 34 по вул. Малиновій в м. Полтава, та належить їм на праві приватної власності. Однак, в порушення умов даного Договору, відповідач за зустрічним позовом не надав позивачам за зустрічним позовом позику. Факт одержання грошей згідно умов Договору повинен підтверджуватися розпискою, власноручно написаною позичальниками в момент передачі їм суми позики. У звязку із невиконанням відповідачем за зустрічним позовом своїх зобов'язань по передачі позики, позивачами за зустрічним позовом розписка написана не була, а отже відсутні підстави для переходу до позивача за первісним позовом права власності на частини обєкта нерухомості, який знаходиться в м. Полтава. 01 липня 2010 року між відповідачем за зустрічним позовом та позивачами за зустрічним позовом був укладений Договір позики № 2. Па умовах, встановлених цим договором, відповідач за зустрічним позовом передав, а позивачі за зустрічним позовом прийняли у власність по 37500 грн. кожний, а всього 150 000 грн. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позивачами за зустрічним позовом в момент передачі їм суми позики. Згідно п. п. 2,3 Договору, зазначену вище суму грошей позивачі за зустрічним позовом зобов'язалися повернути відповідачу за зустрічним позовом готівкою (кожний свою частину) в строк до 01.11.2010 року за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Янгеля, 7/238. Відповідно до п.3 Договору, у разі неможливості повернення до 01.11.2010 року позики, позивачі за зустрічним позовом зобов'язалися передати у власність відповідачу за зустрічним позовом належну кожному з них 1/4 частину будівель та споруд табору відпочинку, а саме спальний корпус літ. А. поз. 1-16, загальною площею 189,7 кв.м.; спальний корпус літ. Б поз. 1-16, загальною площею 186,3 кв.м.; павільйон літ. В поз. 1, загальною площею 25,6 кв.м.; сторожка літ. Д поз. 1-2. загальною площею 9,4 кв.м.; вольєр літ. Е, вольєр літ. Ж., лазня літ. З поз. 1-9, загальною площею 235,2 кв.м., прибудови літ. 3і, навіс літ. Л, навіс літ. И, замощення І, II, огорожа № 1,2, трансформаторна підстанція т.п. що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, сел. Кіровське, вул. Орельська, 3 б, та належить їм на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності серія ЯЯЯ№ 190145, виданого 31.07.2006 року виконавчим комітетом Кіровської селищної ради. Свідоцтва про право власності серія ССВ № 052358, виданого 30.09.2006 року ДРКП «БТІ». На виконання умов Договору позики № 2, позивачі за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 25.10.2010 року повернули відповідачу за зустрічним позовом свої частини позики, а саме по 37500 грн. кожний, що підтверджується розпискою відповідача за зустрічним позовом про отримання ним 1 12500 грн. в рахунок поврененням позики. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] свою частку повернув, але розписку від відповідача за зустрічним позовом не отримав, тому підстав для переходу до позивача за первісним позовом права власності на частини об'єкта нерухомості, який знаходиться в Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, сел. Кіровське, вул. Орельська. З б немає. Крім того, відповідач за зустрічним позовом ставить під сумнів належність позивачам за зустрічним позовом права власності на належні кожному з них по 1/4 частині нежитлової будівлі, загальною площею 846 кв.м., що знаходиться в районі будинку № 34 по вул. Малиновій в м. Полтава та належні кожному з них по 1/4 частині будівель та споруд табору відпочинку, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, сел. Кіровське, вул. Орельська, 3 б. Враховуючи викладені обставини, а також факт невизнання відповідачем за зустрічним позовом права власності позивачів за зустрічним позовом на вищезазначені обєкти нерухомості, суд вважає ці підстави достатніми для звернення з позовом про визнання права власності. В судове засідання позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] не зявився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, однак подав до суду нотаріально засвідчену заяву про те, що він не заперечує проти задоволення зустрічних позовних вимог та просить суд розглянути справу за його відсутністі. Вислухавши пояснення представника позивачів за зустрічним позовом та дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити первісну позовну заяву частково та частково задовольнити зустрічну позовну заяву виходячи з наведених вище, а також наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, у тому числі є договори та інші правочини. Згідно ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою. Кожна сторона має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (ст. 16 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до цивільного законодавства України однією з умов виникнення прав та обов'язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Право власності в Україні повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того щоб бути доведеним перед іншими особами. З аналізу статей 15, 16 Цивільного кодексу України (в редакції від 16.10.2003 р.) вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить суду. Відповідно до статті 60 Цивільно-процесуального кодексу України: „Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач за первісним позовом не надав до суду доказів передачі позики за Договором позики № 1 у власність відповідачів за зустрічним позовом, а саме розписки відповідачів за зустрічним позовом про отримання останніми грошей, тому за позивачем за первісним позовом не можна визнати право власності на належні відповідачем за первісним позовом та позивачам за зустрічним позовом по 1/4 частині нежитлової будівлі, загальною площею 846 кв.м., що знаходиться в районі будинку № 34 по вул. Малиновій в м. Полтава. Позивачами за зустрічним позовом не було надано доказів повернення [PERSON] своєї частини позики відповідачу за зустрічним позовом, а саме розписки, а тому, у звязку із порушення останнім своїх зобовязань по Договору позики № 2, суд вважає за можливе визнати за позивачем за первісним позовом право власності на належну [PERSON] 1/4 частину будівель та споруд табору відпочинку, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, сел. Кіровське, вул. Орельська, 3 б. Також, у позивача за первісним позовом не має підстав вимагати визання за собою права власності на належні відповідачам за первісним позовом [PERSON], [PERSON] та [PERSON] частки будівель та споруд табору відпочинку, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, сел. Кіровське, вул. Орельська, 3 б, оскільки останніми відбулося повне виконання Договору позики № 2, що підтверджується розпискою про поверенння позивачу за первісним позовом своїх частин позики в повному обсязі. Позивач за первісним та відповідач за зустрічним позовом безпідставно ставить під сумнів належність позивачам за зустрічним позовом та відповідачам за первісним позовом [PERSON], [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/4 частині будівель та споруд табору відпочинку, а саме спальний корпус літ. А, поз. 1-16, загальною площею 189.7 кв.м.; спальний корпус літ. Б поз. 1-16, загальною площею 186,3 кв.м.; павільйон літ. В поз. 1. загальною площею 25.6 кв.м.; сторожка літ. Д поз. 1- 2, загальною площею 9,4 кв.м.; вольєр літ. Е, вольєр літ. Ж., лазня літ. З поз. 1-9, загальною площею 235.2 кв.м.. прибудови літ. 3і, навіс літ. Л, навіс літ. И, замощення І, II. огорожа № 1.2, трансформаторна підстанція т.п., що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, сел. Кіровське, вул. Орельська, З б, оскільки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 04.12.2003 року набули у власність по 1/4 частині будівель та споруд табору відпочинку, а саме спальний корпус, А, 189,7 кв.м.; спальний корпус, Б, 186,3 кв.м.; павільйон. В, 25.6 кв.м.; сторожка, Д, 9,4 кв.м.; трансформаторна підстанція, т.п.; замощення І; огорожа, № 1-2, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область. Дніпропетровський район, сел. Кіровське. вул. Орельська, 3 б. що підтверджується Свідоцтвами про право власності на нерухоме майно від 31.07.2003 р. [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу 1/4 частини будівель та споруд табору відпочинку від 20.09.2006 року, серія ВСХ № 436489, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі за № 2397 набув у власність 1/4 частину будівель та споруд табору відпочинку, а саме спальний корпус, А, 189,7 кв.м.; спальний корпус, Б, 186,3 кв.м.; павільйон, В, 25,6 кв.м.; сторожка, Д, 9,4 кв.м.; трансформаторна підстанція, т.п.; замощення. І; огорожа, № 1-2, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, сел. Кіровське, вул. Орельська, 3 б, що підтверджується Свідоцтвами про право власності на нерухоме майно від 30.09.2006 р. Таким чином, у спільній частковій власності позивачів за зустрічним позовом опинилися будівлі та споруди табору відпочинку, за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, сел. Кіровське, вул. Орельська, З-б. Рішенням № 151 Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 06.03.2007 року позивачам за зустрічним позовом надано погодження на складання договору оренди земельної ділянки по факту розміщення будівель та споруд табору відпочинку, що знаходиться за адресою: сел.. Кіровське, вул. Орельська, 36 за межами населеного пункту з Дніпропетровською районного державною адміністрацією. Відповідно до зави від 29.05.2008 року, попередній орендар земельної ділянки, на якій розташовані будівлі та споруди табору відпочинку [PERSON] не заперечує проти надання в оренду позивачам за первісним позовом земельної ділянки площею 0,3712 га, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Кіровське, вул. Орельська, 36. Відповідно до наданого Відділом держкомзему у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області листа, останній погодив передачу в оренду земельної ділянки 0,3712 га, в тому числі: забудовані землі - 0,3712 га за рахунок земель рекреаційного призначення наданих в оренду [PERSON], розташованої за межами населеного пункту на території Кіровської селищної ради Дніпропетровської області. Головним архітектором Відділу регіонального розвитку містобудування та архітектури надано висновок про погодження передачі в оренду вказаної вище земельної ділянки власникам будівель та споруд табору відпочинку. З початку оформлення документів на отримання в оренду вищезазначеної ділянки, позивачі за зустрічним позовом справно сплачують податок на землю. Позивачі за зустрічним позовом, яким належить по 1/4частині даного обєкту нерухомості, користуючись своїми правами власників нерухомості, за власні кошти, без отримання на це належного дозволу, в 2008 році здійснили на території табору відпочинку будівництво лазні, прибудови та двох навісів, тобто фактично створили нову У відповідності до ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються без належного дозволу або певним чином затвердженого проекту. Виходячи з викладеного вбачається, що належні власникам будівлі та споруди табору відпочинку є об'єктом самочинного будівництва. Частиною 5 ст. 376 Цивільного кодексу України передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно ст.ст. 317, 319 Цивільного кодексу України власник майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Побудувавши на території табору відпочинку лазню, прибудову та навіси. Позивачі за зустрічним позовом здійснили лише розпорядження своєю приватною власністю за власним розсудом і ніяким чином не порушили права інших осіб. Крім того, слід звернути увагу суду на те, що 09 грудня 2010 року ТОВ „Інжиніринг-правопроект (Ліцензія серія АВ № 316949, дата видачі 20 червня 2007 р. № 9-л. строк дії з 20 червня 2007 р. по 20 червня 2012 р.) було проведено обслідування і оцінку технічного стану будівель та споруд табору відпочинку, а саме спальний корпус літ. А, поз. 1-16, загальною площею 189,7 кв.м.; спальний корпус літ. Б поз. 1-16, загальною площею 186,3 кв.м.; павільйон літ. В поз. 1. загальною площею 25,6 кв.м.; сторожка літ. Д поз. 1-2, загальною площею 9.4 кв.м.; вольєр літ. Е, вольєр літ. Ж., лазня літ. З поз. 1-9. загальною площею 235,2 кв.м., прибудови літ. 3і. навіс літ. Л, навіс літ. И, замощення І, II. огорожа № 1,2, трансформаторна підстанція т.п, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, сел. Кіровське. вул. Орельська, 3 б. Згідно даного обслідування та висновку основні несучі конструкції (фундаменти, стіни, перегородки, перекриття) знаходяться в нормальному і задовільному стані і придатні до подальшої експлуатації за функціональним призначенням та відповідають категорії К-1 та К-2. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п.10 Переліку правовстановлюваних документів, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на обєкти нерухомого майна, Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності па нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. №7/5, рішення суду про визнання права власності є правовстановлюваним документом і підлягає реєстрації в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради. На підставі вищенаведеного.

Outcome: partial