Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить зобов'язати [PERSON], встановити межі землекористувача належної йому земельною ділянкою та земельною ділянкою [PERSON], зобовязати її повернути самовільну зайняту частину земельної ділянки шириною у 2 м., та довжиною 47 м., загальною площею 94 кв. м., та усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом переміщення огорожі по межі від Б до А на два метри в сторону будинку [PERSON] \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав та пояснив, що 8 квітня 2009 року до нього звернулась [PERSON], яка без будь яких обґрунтувань повідомила, що займає частину земельної ділянки яка відноситься до її садиби, а тому огорожу (від Б до А по плану зовнішніх меж, що відповідає межам Державного акта ХМ № 1269), яка розділяє земельні ділянки, слід перемістити на два метри в сторону його будинку, тобто фактично зменшити межі від А до Б та від Г до В на 2 метри. Пояснив, що з вказаними доводами не погодився та зазначив, що згідно рішення Теофіпольської селищної ради від 26 червня 1997 року № 122 йому передано в приватну власність земельну ділянку площею 0,18 га., що підтверджується Державним актом на правом власності на землю ХМ № 1269 від 12 березня 1998 року. Пояснив, що незаконне переміщення межі [PERSON], підтверджується протоколом встановлення (погодження) зовнішніх меж земельної ділянки від 3 червня 2009 року, повідомленням Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель у Хмельницькій області від 5 серпня 2009 року за якими встановлено, що [PERSON], перенесла на 2 м., в сторону [PERSON], земельну ділянку, довжина якої становить 47 м. Вказані обставини підтверджуються і висновком судової земельно технічної експертизи від 15 серпня 2010 року. На підставі викладеного, просив задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні на підставі ст. 33 ЦПК України було замінено відповідача [PERSON], на належного відповідача [PERSON] Відповідач позовні вимоги не визнав та пояснив, що з його сторони не було самовільного зайняття земельної ділянки, що належить позивачу. Представник відповідача позовні вимоги не визнав та пояснив, що позивач ставить у своїй позовній заяві вимогу про самовільне зайняття земельної ділянки [PERSON], що розташована по вул. Польова, 25 смт. Теофіполь. Однак, позивачем не надано доказів того, що земельна ділянка за вказаною адресою належить [PERSON], в матеріалах справи знаходиться Державний акт про право власності земельної ділянки за вказаною адресою, що належить [PERSON] У всіх документах на які посилається позивач як на докази, що підтверджують позовні вимоги вказано, що [PERSON], самовільно зайняла земельну ділянку, що належить [PERSON] Пояснив, що 1 вересня 2009 року постановою Хмельницького окружного адміністративного суду, яка набрала законної сили, скасовано припис Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель Хмельницької області № 007225 від 1 липня 2009 року, яким зобовязано [PERSON], усунути порушення земельного законодавства. Тобто, повідомлення Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель у Хмельницькій області від 5 серпня 2009 року за якими встановлено, що [PERSON], перенесла на 2 м., в сторону [PERSON], земельну ділянку довжина якої становить 47 є неналежним доказом у справі. Крім того, вказав, що протокол встановлення (погодження) зовнішніх меж земельної ділянки від 3 червня 2009 року та висновок судової земельно технічної експертизи від 15 серпня 2010 року також не можуть бути визнані належними доказами, так як у зазначених документах вказано про належність земельної ділянки [PERSON], що не підтверджено відповідними документами та не проведено уточнення відповідності місця розташування та меж земельних ділянок, мір ліній, визначених в документах, які посвідчують право власності земельних ділянок фактичним мірам ліній на місцевості. З вказаних підстав просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю, виданий на підставі рішення Теофіпольської селищної ради 26 червня 1997 року № 122 [PERSON], надано земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд 0,15 га, для ведення особистого підсобного господарства 0,03 га. Відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю, виданий на підставі рішення Теофіпольської селищної ради 30 березня 1995 року № 19 [PERSON], надано земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд 0,12 га., для ведення особистого підсобного господарства 0,10 га. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Документів, які підтверджують право власності [PERSON], на спірну земельну ділянку, не надано. У судовому засіданні позивач в якості доказів надав повідомлення Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель у Хмельницькій області від 5 серпня 2009 року в якому вказано, що [PERSON], перенесла на 2 м., в сторону [PERSON], земельну ділянку довжина якої становить 47м. Представник відповідача на заперечення вказаного доказу надав постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 1 вересня 2009 року згідно якої, скасовано припис Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель Хмельницької області № 007225 від 1 липня 2009 року яким зобовязано [PERSON], усунути порушення земельного законодавства. Вказана постанова набрала законної сили 18 вересня 2009 року. В протоколі встановлення (погодження) зовнішніх меж земельної ділянки від 3 червня 2009 року вказано, що комісія склала акт про те, що межа зі сторони [PERSON], перенесена на 2 м., в сторону [PERSON], довжина земельної ділянки складає 47 м. Зазначеного акта суду не надано. Згідно висновку судової земельно технічної експертизи від 15 серпня 2010 року загальна площа , яка належить [PERSON], становить 0,1880 га., згідно Державного акта на право приватної власності на землю, йому надано 0,1833 га. Земельна ділянка по вул. Польова, 25 в смт. Теофіполь, яка знаходиться у власності [PERSON], становить 0,2944 га., згідно Державного акта на право приватної власності на землю, їй надано 0,2233 га. Фактична межа між вказаними будинковолодіннями зміщена зі сторони [PERSON], в бік земельної ділянки [PERSON], на 2,61 м., розмір спірної земельної ділянки становить 0.0120 га., (120,00 кв.м). Відповідно до ст. 198 ЗК України визначено комплекс робіт, які мають виконуватися для визначення та відновлення меж земельних ділянок, зокрема мають проводитися кадастрові зйомки, які включають:а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки;б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану. В протоколі встановлення (погодження) зовнішніх меж земельної ділянки від 3 червня 2009 року та у висновку судової земельно технічної експертизи від 15 серпня 2010 року вказані дії не проводились, зазначені документи не містять уточнення відповідності місця розташування та меж земельної ділянки, мір ліній, визначених в документах, які посвідчують право власності земельних ділянок фактичним мірам ліній на місцевості. Крім того, зазначені документи містять різні дані про самовільно зайняту земельну ділянку належну [PERSON], у протоколі вказано про перенесення межі на 2 м., у висновку експерта на 2,61 м. У висновку експерта містяться дані які не відповідають фактичним висновкам експерта. Так у висновку вказано, що [PERSON], фактично використовує 0,2944 га., згідно Державного акта на право приватної власності їй належить 0,2233 га., розмір спірної ділянки становить 0,0120 га., (120,00 кв.м). При проведенні фактичного розрахунку спірної ділянки 0,2944 га., - 0,2233 га., = 0,0711 га., що не відповідає висновку експерта про розмір спірної ділянки - 0,0120 га. На підставі викладеного, враховуючи, що позивачем докази надані на підтвердження вимог позову судом не можуть бути прийняті як належні,

Outcome: dismissed