Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-07 00:00:00

23 квітня 2010 року [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила визнати за нею право власності на 69/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та витребувати із незаконного володіння [PERSON] 69/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування свої позовних вимог позивач посилається на те, що 29 березня 2006 року [PERSON] був вчинений заповіт. 02 вересня 2009 року Харківським районним судом Харківської області було постановлено рішення по цивільній справі № 2-92/09 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, визнання недійсним заповіту та визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування. Зазначеним рішенням, залишеним без змін ухвалою Судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2009 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені в повному обсязі. Рішенням Колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 03 березня 2010 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено і, як зазначила позивач, заповіт, який був вчинений 29 березня 2006 року [PERSON] є дійсним. Далі в обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалась на те, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді 69/100 частин житлового \~ \~ \~ \~будинку за адресою: [ADDRESS] , яку вона у встановлені строки прийняла шляхом звернення до нотаріальної контори із відповідною заявою. Відповідач [PERSON] 17 березня 2010 року уклала договір купівлі-продажу спірних 69/100 частин житлового будинку з [PERSON] , яка в свою чергу, 07 квітня 2010 року уклала договір купівлі-продажу з [PERSON] спірних 69/100 частин житлового будинку. Таким чином позивач вважає, що спірні 69/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] вибули з її володіння не з її воді, а на підставі незаконного рішення суду, яке на час укладення спірних договорів було скасовано і після цього відчужені особою, яка не мала на це права, а тому спірні договори купівлі-продажу підлягають визнанню недійсними-, а спірне майно підлягає витребуванню у відповідача [PERSON] на її користь. 08 листопада 2010 року позивач уточнила позовні вимоги, в яких просила суд, визнати за нею право власності на 69/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , визнати недійсним договір купівлі-продажу 69/100 частин житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладений 17 березня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] , визнати недійсним договір купівлі-продажу 69/100 частин житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладений 07 квітня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] , витребувати із незаконного володіння [PERSON] 69/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Позивач та представник позивача - Межибовський 1.0. \~ \~ \~ \~(а.с.22) просили позов з урахуванням уточнень задовольнити. Представник відповідачів - Орєхова Т.В., проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що на час укладення спірного договору право власності на спірне майно в єдиному реєстрі прав власності на нерухоме майно було зареєстровано за відповідачем [PERSON] , а -тому відповідачі [PERSON] та [PERSON] є добросовісними набувачами. Вислухавши позивача, представника позивача та представника відповідачів, вивчивши матеріали справи та оцінив подані ними докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Спірним майном є 69/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . До 25 квітня 2006 року власником спірного майна була [PERSON] , яка 29 березня 2006 року вчинила заповіт на користь [PERSON] Рішенням Харківського-районного суду Харківської області від 02 вересня 2009 року, залишеним без змін ухвалою Судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2009 позовні вимоги [PERSON] ,0. були задоволені в повному обсязі та був встановлений факт родинних відносин між [PERSON] і [PERSON] , визнаний недійсним заповіт та визнано право власності на спірне майно за [PERSON] в порядку спадкування (а.с.6-9). Рішенням Колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 03 березня 2010 року зазначені рішення Харківського районного суду від 02 вересня 2009 року та ухвала Судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2009 були скасовані і було відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] (а.с.10-11). Таким чином заповіт вчинений 29 березня 2006 року [PERSON] є дійсним. [INFO] [PERSON] померла, після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 69/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Позивач у встановлені строки спадщину прийняла шляхом звернення до нотаріальної контори із відповідною заявою. Згідно з положеннями ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч.З ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч.5 ст.1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Таким чином в позивача внаслідок прийняття спадщини, що відкрилася внаслідок смерті [PERSON] , виникло право на спадкове майно. Після прийняття Верховним судом України рішення від 03 березня 2010 року, яким було скасовано рішення Харківського районного суду від 02вересня 2009 року та ухвала Судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2009 відповідач [PERSON] 17 березня 2010 року уклала договір купівлі-продажу спірних 69/100 частин житлового будинку зі своєю родичкою [PERSON] , яка в свою чергу, 07 квітня 2010 року уклала договір купівлі-продажу з [PERSON] за яким продала йому спірні 69/100 частин житлового будинку. На час судового розгляду справи в Верховному Суді України право власності на спірне майно згідно спірного договору купівлі-продажу від 07 квітня 2010 року зареєстровано за відповідачем [PERSON] , що підтверджується довідкою № р602 від 05 липня 2010 року виданою КП «ХМ БТІ»(а.с.46- 47). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення пра- вочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу /п.1 ст.215 ЦК України. Згідно ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). На підставі ч.І ст.317 ЦК України права володіння, користування та розпоряджання майном належить його власникові. У відповідності до ч.І ст. 658 ЦК України право продажу, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові. Таким чином суд вважає, що у зв`язку із скасуванням правовстановлюю- чого документу, яким встановлювалося право власності [PERSON] на спірні 69/100 частин житлового будинку, а саме рішення Харківського районного суду від 02 вересня 2009 року та ухвали Судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2009 року відпали і правові підстави щодо можливості відчуження [PERSON] спірного майна на користь [PERSON] Таким чином спірне майно було придбано [PERSON] за відплатними договором у [PERSON] , яка на час укладення цього договору (17 березня 2010 року) не була власником спірного майна і не мала будь-яких повноважень на його відчуження, що відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України є безумовними підставами визнання даного договору недійсним. Таким чином відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України недійсним є і наступний відплатний договір купівлі продажу від 07 квітня 2010 року, за яким спірне майно було відчужено [PERSON] на користь [PERSON] Таким чином в позивача внаслідок прийняття спадщини, що відкрилася внаслідок смерті [PERSON] виникло право на спадкове майно. Згідно з положеннями ст.396 ЦК України, ч.І ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином [PERSON] , внаслідок прийняття спадщини, що відкрилася внаслідок смерті [PERSON] , набула право на спадкове майно і в силу ст.ст. 392, 396, 1268, ч. З ст. 1296, та ч. 2 ст. 1299 ЦК України може вимагати визнання за собою права власності на 69/100 частин спірного житлового будинку. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Суд вважає, що спірне майно вибуло із володіння позивача поза її волею, на підставі рішення Харківського районного суду від 02 вересня 2009 року та ухвали Судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2009, які в подальшому були скасовані рішенням Верховного суду України від 03 березня 2010 року. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач) , власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1)було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2)було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3)вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином 69/100 частин житлового будинку за адресою [ADDRESS] знаходяться в незаконному володінні [PERSON] і підлягають витребуванню у [PERSON] на користь позивача [PERSON] В судовому засіданні представник відповідача - [PERSON] , яка є родичем відповідача підтвердила факт, що [PERSON] являється родичем [PERSON] , а [PERSON] , який останній придбав спірний будинок, являється близьким другом відповідача по справі. Тобто вчинюючи договори купівлі-продажу між своїми родичами та знайомими за суми в рази меншими ніж риночні, відповідач намагалась зробити неможливим витребувати із чужого незаконного володіння спірне майно. Таким чином суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved