Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-03 00:00:00

АКІБ «Укрсиббанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №11379201000 від 01.08.2008р. у сумі 1784158,76грн. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом підтримав заявлені вимоги та пояснив, що між сторонами було укладено договір споживчого кредиту №11379201000 від 01.08.2008р. за яким банком було надано кредит в іноземній валюті на суму 200000 доларів США із строком повернення до 31.07.2015р. Також було укладено додаткову угоду №113792201001 від 30.01.2009 року до укладеного кредитного договору, згідно з якою змінено термін кредитування, подовжений до 31.07.2023р. Крім того був укладений договір поруки №221269 від 01.08.2008р. згідно якого [PERSON] є поручителем по даному кредитному договору. Боржники не виконують належним чином зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості. Тому представник позивача за первісним позовом просить достроково стягнути вказану заборгованість у розмірі 1784158,76 гривень, а також судові витратами по справі. Відповідач за первісним позовом [PERSON] позов не визнав та пояснив, що при поверненні кредиту не передбачено зміну валюти, а позов подано у гривні. Сам по собі договір споживчого кредиту у іноземній валюті є нікчемним. Просить відмовити у задоволенні первісного позову. Відповідач за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги не визнала на дала до суду заяву про слухання справи у її відсутності. [PERSON] подано зустрічний позов до АКІБ «Укрсиббанк» про захист прав споживачів. Позивач за зустрічним позовом пояснив, що при укладанні кредитного договору банк надав як фінансовий інструмент кошти в іноземній валюті, що не мав права робити, оскільки в обороті може бути тільки національна валюта. Дане є підставою для визнання договору нікчемним. Просить визнати укладений кредитний договір №11379201000 від 01.08.2008 нікчемним. Відповідач за зустрічним позовом позов не визнав та пояснив, що резиденти та нерезиденти України мають право бути власниками валютних цінностей. Банк мав повне право здійснювати валютні операції, у тому числі і надання кредиту в іноземній валюті, що також підтверджено відповідною ліцензією №75 від 24.12.2001р. та додатком до неї №75-2 на право здійснювати операції з валютними цінностями, а також висновком науково-правової експертизи. Представник відповідача [PERSON] первісний позов не визнала підтримала зустрічний позов, просила вказаний кредитний договір визнати недійсним (нікчемним) в зв'язку з наданням банківською установою кредитних коштів в іноземній валюті, що суперечить вимогам чинного законодавства. [PERSON] України як третя особа по цивільній справі в особі Управління [PERSON] банку України в Херсонській області позов не визнав, надав до суду заяву про слухання справи без їхньої участі. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов є таким, що задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір споживчого кредиту №11379201000 від 01.08.2008 року за яким банком було надано відповідачеві за первісним позовом кредит в іноземній валюті на суму 200000 доларів США із строком повернення до 31.07.2015р. Також було укладено додаткову угоду №113792201001 від 30.01.2009р. до укладеного кредитного договору, згідно з якою змінено термін кредитування, подовжений до 31.07.2023 року. В забезпечення виконання договору був укладений договір поруки №221269 від 01.08.2008р. згідно якого [PERSON] є поручителем по даному кредитному договору. Боржники не виконують належним чином зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості. Ці обставини підтверджуються копією договору про надання споживчого кредиту №11379201000 від 01.08.2008 р., графіком повернення кредиту, копією додаткової угоди щодо зміни схеми погашення кредиту, розрахунком заборгованості. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відмовляючи [PERSON] в задоволені його позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до змісту ч.1 ст.215 ЦК України однією з підстав недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою статті 203 цього Кодексу. Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (надалі - Декрет) передбачено, що [PERSON] банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Відповідно до пп. «в», «г» ч.4 ст.5 Декрету індивідуальної ліцензії потребують операції, у тому числі, щодо: -надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; -використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Водночас, відповідно до п.1.5 Положення про порядок видачі [PERSON] банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких [PERSON] банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). Відповідно до наданих суду представником ПАТ «УкрСиббанк» копій банківської ліцензії № 75, виданої [PERSON] банком України 24.12.2001р., і дозволу № 75-2, виданого [PERSON] банком України 09.11,2002р., цей банк має право на здійснення банківських операцій, визначених ч.1 та п.1 - 11 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», у тому числі, на залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України, а надання кредитів в іноземній валюті є розміщенням іноземної валюти на валютному ринку України. Крім того, чинним законодавством не встановлені межі термінів і сум кредитів, перевищення яких потребує надання індивідуальної ліцензії відповідно до ч.4 ст.5 Декрету, а тому вказана норма не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Таким чином, суд приходить до висновку, що договори споживчого кредиту та іпотеки, вчинені сторонами по справі, не суперечать актам цивільного законодавства, і тому підстави для визнання їх недійсними відсутні. Оскільки боржник порушив взяте на себе зобов'язання, не повертає кредит відповідно до умов договору, у зв'язку з цим банк має право вимагати дострокове повернення кредиту із відсотками та штрафними санкціями відповідно до наданого розрахунку, який судом визнано вірним. В той же час вимоги позивача за зустрічним позовом суд вважає не обґрунтованими, оскільки право банку здійснювати валютні операції, в тому числі і видачу кредитних коштів у іноземній валюті чітко підтверджено належними доказами. Отже, первісний позов є таким, що необхідно задовольнити, а зустрічний позов задоволенню не підлягає за необґрунтованістю позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved