Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-22 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 28.11.2007 року між нею та відповідачем укладено кредитний договір № 800002755, згідно якого вона отримала кредит в сумі 20 000 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором укладено договір іпотеки і поруки. Посилається на те, що відповідач уклав з нею незаконний договір, так як не мав права надавати їй кредит в іноземній валюті. Крім того вважає, що є підстави для розірвання кредитного договору у звязку з істотною зміною обставин, яка полягає в підвищенні курсу іноземної валюти, зменшенні вартості заставного нерухомого майна та відсутністю у неї джерел доходу. Просить визнати недійсними умови кредитного договору від 28.11.2007 року в частині положень про надання та повернення кредиту в іноземній валюті, сплату процентів за його користування в іноземній валюті, привести їх у відповідність до законодавства, визнати договір укладеним в Національній валюті України гривні в сумі 101 000 грн., передбачити повернення кредиту і сплату процентів за його користування в Національній валюті України гривні; зобовязати відповідача здійснити перерахунок усіх сплачених нею коштів в рахунок повернення тіла кредиту, уплати процентів за його користування, штрафних санкцій з іноземної валюти долару США на Національну валюту України гривню за офіційним курсом НБУ, що діяв на момент здійснення нею відповідних проплат, та зарахувати надмірно сплачені нею кошти в рахунок погашення тіла кредиту; розірвати кредитний договір від 28.11.2007 року, укладений між нею та ПАТ «Альфа-Банк»; зобовязати відповідача прийняти від неї суму залишкової заборгованості по тілу кредиту рівними платежами з розстрочкою платежів на 84 місяці. В судове засіданні сторони та їх представники не зявились. Від позивачки та відповідача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутність сторін, так як в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи по суті. Крім того позивачка не надала належних доказів перебування її у відрядженні, а відповідач є юридичною особою та мав можливість направити в судове засідання свого представника. Раніше в судовому засіданні позивачка та її представник надали суду пояснення в яких позов підтримали. Відповідач надав письмові докази, які витребовував суд за клопотанням позивачки, а також направив письмове заперечення проти позову, в якому вважає його необґрунтованим та безпідставним. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28.11.2007 року між позивачкою та ПАТ «Альфа-Банк»укладено кредитний договір № 800002755, згідно якого вона отримала кредит в сумі 20 000 доларів США строком до 28.11.2017 року зі сплатою 13 % річних за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачкою, [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк»укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 47.57 кв. м. Крім того в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк»укладено договір поруки (а. с. 11-23). Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. В п. 10.1 розділу 2 кредитного договору зазначено, що своїм підписом в договорі позичальник підтверджує отримання у письмовій формі та повне розуміння ним інформації про сукупну вартість Кредиту, враховуючи значення реальної процентної ставки, абсолютне значення подорожчання Кредиту, види, предмети та вартість супутніх послуг, а також всієї інформації, надання якої передбачено чинним законодавством України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Відповідачем, в обґрунтування своїх заперечень на позов, надано належні докази, на підставі яких ПАТ «Альфа-Банк»має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті, зокрема банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями. Щодо вимог підпункту "г" п. 4 ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», на який посилається позивачка, та який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 р. № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. За відсутності заборони використання іноземної валюти як засобу платежу за умов дотримання вимог валютного законодавства, зміна курсу іноземної валюти, не може бути підставою для визнання кредитного договору недійсним і, укладаючи такий договір, сторона з'ясовує, на яких умовах він укладається, а відтак з власної ініціативи на момент отримання коштів визначає для себе правила подальшої поведінки, які в подальшому не мають безпідставно змінюватися на вимогу однієї зі сторін. Діючим законодавством не передбачений стабільний курс долара США до національної валюти гривні і, як убачається з матеріалів справи, при укладенні спірного договору позивачці були відомі усі умови договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили її прийняти їх на вкрай невигідних для себе умовах. Позивачка мала можливість передбачити зміну курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з ситуації в Україні та динаміки зміни курсів з моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації. Крім того, ніщо не перешкоджало позивачці отримати кредит у національній валюті. Є необґрунтованими і посилання позивачки на те, що підвищення курсу іноземної валюти, зменшення вартості заставного нерухомого майна та відсутність у неї джерел доходу є істотною зміною обставин за кредитним договором та підставою для його розірвання, так як сторони при укладенні договору не визначили ці обставини як істотні. Крім того, позивачкою не доведено, що розірвання договору викликане наявністю ідеальної сукупності всіх обставин, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України, що є обов'язковою умовою для вирішення питання про розірвання договору. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є необґрунтованим та безпідставним в звязку з чим задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed