Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-09 00:00:00

До суду надійшов зазначений позов, обґрунтовуючи який позивач зазначає, що з 24.05.1991року вона працювала у ВАТ „ПМК-13 на посаді бухгалтера. Наказом №6-К від 20.01.2011р. позивачка була звільнена за власним бажанням, при звільненні їй не було виплачено заборгованість по заробітній платі у розмірі 20877,89 грн., однак вона вважає такі дії відповідача незаконними та просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 20877,89 грн. Позивач в судове засідання не зявилася, але надала письмову заяву, в якій позов підтримує та просить слухати справу за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про ставлення до позову не висловив, пояснень по суті справи не надав. Суд, дослідивши, оцінивши та проаналізувавши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, згідно наказу №28-к від 27.05.1991 року позивачка [PERSON] була прийнята бухгалтером з 24.04.1991р. по переводу з Бориспільської міжрайонної торгівельної бази Київського облпотребсоюзу(а.с.5-7,11). Відповідно до виписки наказу № 6-к від 20.01.2011р. бухгалтера ІІ категорії, звільнити 25.01.2011р. за власним бажанням, надається компенсація за невикористану відпустку за період роботи з 24.05.2009р. по 25.01.2011р. за 23 календарних дні.(а.с.5-7,12). Відповідно до довідки ВАТ „ПМК-13 від 25.01.2011р., позивачці [PERSON] не видана заробітна плата станом на 25.01.2011р. в сумі 20877,89 грн. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не менше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16-ти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст..116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи організації, проводитися в день звільнення. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, ч.1 ст.61 ЦПК України встановлює, що обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. З цих підстав, слід прийти до висновку, що розрахунок заборгованості по виплаті заробітної плати, який вказаний позивачем, слід приймати як належний, оскільки його розмір відповідачем фактично не спростовувався. Відповідно до п.2 ч.3 ст.81 ЦПК України, не підлягають оплаті при звернення до суду і покладаються на сторони після розгляду справи судом витрати на інформаційно-технічне забезпечення у справах про стягнення заробітної плати, компенсацій працівникам, вихідної допомоги, відшкодування за затримку їх виплати. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору. Він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь Держави, судові витрати у вигляді державного мита в розмірі 1% від суми позовних вимог, що складає 208,78грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved