Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-04 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача та просили визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , а саме приміщення позначені в технічному паспорті від 06.11.2009 року під номерами 1-І відкрита веранда площею 7,9 м2, 1-1 коридор площею 6,0 м2, 1-2 вітальня площею 18,2 м2, 1-3 житлова кімната площею 13,2 м2, 1-4 кухня площею 12,2 м2, 1-5 житлова кімната площею 19,7 м2, 1-6 санвузол площею 7,0 м2, 1-8 житлова кімната площею 13,6 м2, 1-9 комора площею 1,3 м2 , 1-10 житлова кімната площею 23,3 м2, «Г» сарай площею 12,4 м2, «Д» убиральня площею 1,1 м2, «З» гараж площею 26,2 м2 . Визнати за [PERSON] право власності на 4/10 частину будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , а саме приміщення позначені в технічному паспорті від 06.11.2009 року під номерами 2-1 коридор площею 4,1 м2, 2-2 коридор площею 3,5 м2, 2-3 кухня площею 9,5 м2 , 2-4 житлова кімната площею 20,5 м2 , 2-5 санвузол площею 3,0 м2, 2-6 житлова кімната площею 16,1 м2, 2-7 коридор площею 4,2 м2, 2-8 житлова кімната площею 20,6 м2, 2-9 житлова кімната площею 17,3 м2, «И» сарай площею 5,6 м2, «К» гараж площею 14,5 м2. Свої вимоги обґрунтовують тим, що [PERSON] є власником Ѕ частини будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 28.07.1993 року та договору купівлі - продажу від 25.02.1998 року, та Ѕ частини земельної ділянки, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 19.10.2005 року. [PERSON] є власником 4/10 частини спірного вищевказаного будинку, на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.1985 року, та 4/10 частини земельної ділянки згідно з державним актом від 19.10.2005 року. Відповідач [PERSON] є власником 1/10 частини будинку. Зазначили, що вони є співвласниками, однак спільно не користуються будинком, а кожен власник займає свою частину. Під час користування вказаним будинком виникла потреба добудувати необхідні прибудови, а саме: [PERSON] добудував приміщення, позначені в технічному паспорті 06.11.2009 року, під номерами 1-І відкрита веранда площею 7,9 м2, 1-1 коридор площею 6,0 м2, 1-2 вітальня площею 18,2 м2, 1-4 кухня площею 12,2 м2, 1-6 санвузол площею 7,0 м2, 1-8 житлова кімната площею 13,6 м2, 1-9 комора площею 1,3 м2, 1-10 житлова кімната площею 23,3 м2 та «З» гараж площею 26,2 м2. [PERSON] до своєї частини будинку добудувала наступні приміщення позначені в технічному паспорті від 06.11.2009 року номерами: 2-1 коридор площею 4,1 м2, 2-6 житлова кімната площею 16,1 м2, 2-7 коридор площею 4,2 м2, 2-8 житлова кімната площею 20,6 м2, 2-9 житлова кімната площею 17,3 м2, «И» сарай площею 5,6 м2 та «К» гараж площею 14,5 м2. В 2010 році позивачі вирішили узаконити вказані прибудови, однак відповідач [PERSON] , як співвласник будинку та земельної ділянки відмовилась мирним шляхом розподілити будинок. На підставі вищевикладеного просили позов задовольнити. Представник позивачів в судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву в якій просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та справу розглядати у її відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день і час розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у її відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала представник позивача. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 28.07.1993 року та договору купівлі-продажу від 25.02.1998 року є власником Ѕ частини будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . Також, [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 19.10.2005 року належить Ѕ частина земельної ділянки, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.1985 року є власником 4/10 частин будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . На підставі державного акту від 19.10.2005 року [PERSON] належить 4/10 частин земельної ділянки. [PERSON] є власником 1/10 частини будинку та земельної ділянки, які знаходяться за адресою [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що сторони спільно не користуються будинком, а кожен власник займає свою частину. [PERSON] є власником Ѕ вказаного будинку та фактично займає та користується в ньому приміщеннями, позначеними в технічному паспорті від 06.11.2009 року, під номерами 1-5 житлова кімната площею 19,7 м2, 1-3 житлова кімната площею 13,2 м2. Також, [PERSON] належить на праві власності господарські будови, позначені у технічному паспорті від 06.11.2009 року, під літерою «Г» сарай площею 12,4 м2 та «Д» убиральня площею 1,1 м2. [PERSON] є власником 4/10 вказаного будинку та фактично займає і користується в частині будинку приміщеннями, позначеними в технічному паспорті від 06.11.2009 року, під номерами 2-2 коридор площею 3,5 м2, 2-3 кухня площею 9,5 м2, 2-4 житлова кімната площею 20,5 м2. В судовому засіданні встановлено, що під час користування вказаним будинком у позивачів виникла потреба добудувати необхідні прибудови, а саме: [PERSON] добудував приміщення, позначені в технічному паспорті від 06.11.2009 року, під номерами: 1-І відкрита веранда площею 7,9 м2, 1-1 коридор площею 6,0 м2, 1-2 вітальня площею 18,2 м2, 1-4 кухня площею 12,2 м2, 1-6 санвузол площею 7,0 м2, 1-8 житлова кімната площею 13,6 м2, 1-9 комора площею 1,3 м2, 1-10 житлова кімната площею 23,3 м2 та «З» гараж площею 26,2 м2. [PERSON] до своєї частини будинку добудувала наступні приміщення, позначені в технічному паспорті від 06.11.2009 року, під номерами: 2-1 коридор площею 4,1 м2, 2-6 житлова кімната площею 16,1 м2, 2-7 коридор площею 4,2 м2, 2-8 житлова кімната площею 20,6 м2, 2-9 житлова кімната площею 17,3 м2, «И» сарай площею 5,6 м2 та «К» гараж площею 14,5 м2. Той факт, що вказані прибудови були здійсненні позивачами підтверджується договорами поставки будівельних матеріалів від 02.07.2007 року, №4.08-1 від 04.08.2007 року (а.с. 34-37), квитанціями про купівлю будматеріалів, товарними чеками та накладними (а.с. 39-76). У 2010 році позивачі вирішили узаконити вказані прибудови, однак відповідач [PERSON] , як співвласник будинку та земельної ділянки відмовилась мирним шляхом вирішити дане питання, на що слід зазначити наступне. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому законом порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Згідно ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує прав інших осіб. Згідно ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачі довели ті обставини, на які посилались як на підставу своїх позовних вимог, а тому суд вважає за доцільне визнати за позивачами право власності на частини спірного будинку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачів в рівних частинах суми сплаченого судового збору 1700,00 грн. та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved