Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-13 00:00:00

У липні 2008 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати недійсним заповіт від імені [PERSON] від 17.08.2007р., посвідченого Другою Маріупольською держнотконторою на ім*я [PERSON] В судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що після смерті його матері [PERSON] залишилася спадщина у вигляді будинку № 10 по вул.. Макіївській в м. Маріуполі. Звернувшись у червні 2008р. до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини йому стало відомо про наявність заповіту від імені матері на ім*я відповідачки, який був посвідчений у серпні 2007р. Вважаючи, що при підписанні заповіту його мати не могла розуміти значення своїх дій та не могла керувати ними у зв*язку з тим, що страждала багатьма хронічними захворюваннями, просив визнати його недійсним. Представник позивача адвокат [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити за тими ж підставами, стверджуючи, що вік та стан здоров*я [PERSON] свідчили про її недієздатність. Відповідачка [PERSON] позов не визнала та пояснила, що здоров*є [PERSON] відповідало її віку, а наявні на момент підписання заповіту захворювання не позбавляли її можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними, тобто вона виразила свою волю, оформивши заповіт на її, [PERSON], ім*я, не будучи недієздатною. Представник відповідачки адвокат [PERSON] позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні, оскільки відсутні передбачені законом підстави для визнання цього заповіту недійсним. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, вважає що позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст.. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом в разі її смерті інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Як зазначено в роз*ясненнях, які містяться в п.18 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою, яка через стійкий розлад здоров*я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Судом встановлено, що [PERSON] пред*явлений позов на підставі ст.. 225 ЦК України та, як докази, надані медичні документи його матері [PERSON], в яких містяться дані про стан її здоров*я при житті, наведені пояснення свідків, у тому числі [PERSON], [PERSON], [PERSON] На підставі цих даних, а також інших матеріалів справи, була проведена посмертна судово-психіатрична експертиза, за висновком № 192а від 24.02.2010р. [PERSON] в період підписання заповіту від 17.08.2007р. виявляла органічне захворювання головного мозку. За своїм психічним станом могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, тобто недієздатною не була та не визнана такою після смерті. Таким чином, позивачем не доведена підстава пред*явленої ним вимоги, а інших підстав для визнання заповіту недійсним не існує, у зв*язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed