Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про «відшкодування шкоди, заподіяної найманим працівником з його вини внаслідок порушення покладених на нього трудових обовязків. Позов мотивує тим, що 03 грудня 2009 року між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (Свідоцтво про реєстрацію Фізичної особи-підприємця від 11 жовтня 1004 року за № 23150000000000102, ідентифікаційний номер за ДРФОУ [NUMBER]) та Фізичною особою-резидентом [PERSON] був укладений безстроковий Трудовий договір. Згідно умов другого пункту даного правочину ця особа, як найманий працівник, зобов'язалася виконувати трудові обов'язки продавця продовольчих товарів у відповідності до «Класифікатору професій ДК 003:2005. Додатки Б (довідковий) «Абетковий покажчик професійних назв робіт» (на заміну ДК 003-95), затвердженого Наказом Державного стандарту України від 26 грудня 2005 року за №375. 03 грудня 2009 року між ФОП [PERSON] та ФОР [PERSON] у відповідності до норм ч.1 ст.135-1 Кодексу законів про працю України (із змінами), затвердженого Законом № 322-УІІ від 10 грудня 1971 року, та «Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються працівниками, з ікими підприємство, установа, організація можуть укладати письмові договори про повну чатеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності цінностей, переданих їм для зберігання, бробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва» (із змінами), ствердженого Постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС від 28 грудня 1977 року за Зе 447/24, був укладений Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність з зідшкодування можливої шкоди, заподіяної найманим працівником з його вини внаслідок порушення вокладених на нього трудових обов'язків, що пов'язані «з збереженням, обробкою, прийомною та продажем товарно-матеріальних цінностей.» 28 лютого 2010 року у магазині-кафе «АВС», що належить позивачу, була проведена інвентаризація підзвітних відповідачеві товарно-матеріальних цінностей, що були надані їй для реалізації, а 02 березня 2010 року за результатами цієї перевірки та даних бухгалтерського обліку було складено звіряльну відомість результатів інвентаризації матеріалів, тари і грошових коштів в торгівлі, яка свідчить про наявність у [PERSON] нестачі товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 8111 грн. 59 коп. (вісім тисяч сто одинадцять гривень 59 копійок), зазначена Відомість, особисто погоджена та власноручно підписана відповідачем. 09 березня 2010 року Трудовий договір з відповідачем [PERSON] припинено на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України, за згодою сторін. Добровільно відповідач не відшкодувала завдану шкоду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з наведених вище підстав, просив задоволити повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило, тому суд згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. 03 грудня 2009 року між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (Свідоцтво про реєстрацію Фізичної особи-підприємця від 11 жовтня 2004 року за № 23150000000000102, ідентифікаційний номер за ДРФОУ [NUMBER]) та Фізичною особою-резидентом [PERSON] був укладений безстроковий Трудовий договір (а.с.12). Крім того, позивач та відповідач 03.12.2009 року уклали договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Відповідно до якого, продавець [PERSON] прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених їй підприємством матеріальних цінностей (а.с.13) . 28 лютого 2010 року у магазині-кафе «АВС», що належить позивачу, була проведена інвентаризація підзвітних продавцеві [PERSON] товарно-матеріальних цінностей, що були надані їй дляя реалізації.(а.с. 14-21). На підставі проведеної інвентаризації 02 березня 2010 року складом комісії було складено звіряльну відомість результатів інвентаризації матеріальної тари і грошових жоштів в торгівлі в магазині «АВС» , в якій зазначено, що при інвентаризації виявлено недостачу у розмірі 8111 грн. 59 коп. (а.с. 22) 09 березня 2010 року Трудовий договір з відповідачем [PERSON] припинено на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України, за згодою сторін. 22 жовтня 2010 року на адресу відповідача було надіслано рекомендований Лист-пропозицію про добровільне покриття у повному розмірі шкоди, заподіяної найманим працівником з її вини внаслідок порушення покладених на неї трудових обов'язків (а.с. 24-25), проте добровільно відповідач не відшкодувала завдану шкоду . Згідно вимог ч.1 ст. 131 КЗпП України позивачем були створені всі належні умови, необхідні для нормальної роботи відповідача і забезпечення повного збереження дорученого їй майна. Відповідно до Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» (із змінами) від 29 грудня 1992 року за № 14 Пленум Верховного Суду України, у відповідності до його повноважень згідно чинного на той час п.6) п.2 ст.55 Закону України «Про судоустрій України» (із змінами) від 07 лютого 2002 року за № 3018-ПІ, судовому розгляду підлягають: - заяви власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу до працівника про відшкодування шкоди в розмірі, що перевищує середній місячний заробіток. У відповідності до ч.3 ст.233 КЗпП України, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником хікоди. На підставі ч.І,3 ст.136 КЗпП України, покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, а керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної мати працівника, у решті випадках покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до суду. Згідно ч.1 ст.51 ЦК України, до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються иормативно-правові акти, що регулюють .підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не «становлено законом або не випливає із суті відносин. Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (із змінами) від 16 липня 1999 року за № 996-ХІУ 996-ХІУ «для забезпечення достовірності іаних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов'язані проводити інвентаризацію активів і зобов'язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх іаявність, стан і оцінка.» У відповідності до ч.1 ст.610 Цивільного Кодексу України (із змінами) від 16 січня 2003 року за № 435-ІV порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, dbзначених змістом зобов 'язання (неналежне виконання). Згідно п.4 ч1І ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, І встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч.3 ст.22 ЦК України, збитки відшкодовуються у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов 'язків. Третім пунктом умов наведеного вище Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність зазначено, що у випадку незабезпечення з вини працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей, визначення розмірів збитків, завданих підприємству, та їх відшкодування відбувається у відповідності до чинного законодавства. Пункт 1 ч.1 ст.134 КЗпП України визначає, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі школи, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: ...між; працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.. Розмір збитків від нестачі матеріальних цінностей визначається «Порядком визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей» (із змінами), затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року за № 116 Згідно ч.ч.1,2 ст. 135-3 КЗпП України, розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є підставними і такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved