Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-24 00:00:00

В червні 2010р. [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра»в особі центрального відділення філії ВАТ КБ «Надра»(далі ВАТ КБ «Надра») та [PERSON], посилаючись на те, що з 1979р. до 2004р. вона та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Зазначала, що 21.09.2006р. вони придбали земельну ділянку площею 0.0500 га по вул. Сурикова, 17 в м. Одесі, яка за її згодою була оформлена на відповідача [PERSON] Кошти на придбання земельної ділянки, як вказує позивачка дала вона, що підтверджується розпискою [PERSON] У 2008р. позивачці стало відомо, що за рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 05.04.2004р., шлюб між нею та відповідачем, був розірваний. Позивачка стверджує, що після розірвання шлюбу вони з відповідачем продовжували та продовжують проживати однією сімєю, мають спільній бюджет і разом ведуть господарство. 17.11.2006р. між ВАТ КБ «Надра»та [PERSON] був укладений кредитний договір №05/11/2006/840-К477, на підставі якого [PERSON] отримав кредит на споживчі цілі в сумі 87500,00 доларів США. В якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 17.11.2006р. №05/11/2006/840-К477, між ВАТ КБ «Надра»та [PERSON] був укладений іпотечний договір, за умовами якого останній надав в іпотеку земельну ділянку площею 0.0500 га по вул. Сурикова, 17 в м. Одесі. Рішенням Овідіопольського районного суду від 26.04.2010р. за позивачкою було визнано право сумісної спільної власності на вищевказану ділянку, тому остання просила суд визнати недійсними кредитний договір від 17.11.2006р. №05/11/2006/840-К477 та іпотечний договір від 17.11.2006р, які були укладені між відповідачами та зобов'язати [PERSON] повернути, а ВАТ КБ «Надра»прийняти від [PERSON] грошові кошти в сумі 59365,51 доларів США. 14.04.2011р. в ході судового розгляду позивачка [PERSON] доповнила та уточнила свої позовні вимоги, та просила суд постановити рішення, яким визнати відсутніми необхідні повноваження зі сторони [PERSON] при укладені іпотечного та кредитного договорів 17.11.2006р. з ВАТ КБ «Надра». Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначала, що спірні договори були укладені відповідачами без її згоди та у її відсутності, як співвласника земельної ділянки, площею 0,050 га, яка була передана в іпотеку, при цьому [PERSON] вчинив правочин, без необхідних повноважень. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача ВАТ КБ «Надра»заперечував проти позову, пояснивши що визнаючи недійсними спірні договори, позивачка разом з [PERSON] намагається ухилитись від виконання цивільно-правового зобовязання, що витікає із договору кредиту та договору іпотеки, оскільки позивачка разом з [PERSON] користуються отриманим кредитом, а тому просить у задоволенні позову відмовити. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про іпотеку», Земельним Кодексом України, розділом четвертим главою 16, розділом четвертим главою 16 книги першої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка та [PERSON] перебували з 1979р. по 2004р. в зареєстрованому шлюбі. 21.09.2006р. між [PERSON] та [PERSON] було оформлено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0.0500 га по вул. Сурикова, 17 в м. Одесі (а.с. 16). 01.11.2006р. на імя [PERSON] було оформлено Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0.0500 га, яка розташована по вул. Сурикова, 17 в м. Одесі, серії ЯГ № 945756 від 01.11.2006р.(а.с.59). 05.04.2004р. на підставі рішення Біляївського районного суду Одеської області від 25.01.2001р., шлюб між сторонами був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 35,74). З позовної заяви вбачається, що позивачці в 2008р. стало відомо про те, що шлюб між нею та відповідачем, розірваний. Вказане рішення позивачкою не оскаржувалося. Дане ствердження спростовується рішення Біляївського районного суду Одеської області від 25.01.2001р., згідно якого позивачка позов про розірвання шлюбу визнала але доньку просила залишити проживати з нею (а.с.74). 17.11.2006р. між ВАТ КБ «Надра»та [PERSON] був укладений кредитний договір №05/11/2006/840-К477, на підставі якого [PERSON] отримав кредит на споживчі цілі в сумі 87500,00 доларів США (а.с.12). В якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №05/11/2006/840-К477, 17.11.2006р. між ВАТ КБ «Надра»та [PERSON] був укладений іпотечний договір, за умовами якого останній надав в іпотеку земельну ділянку площею 0.0500 га по вул. Сурикова, 17 в м. Одесі, яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 01.09.2006р. (а.с.7,16) Рішенням Овідіопольського районного суду від 26.04.2010р. за позивачкою було визнано право сумісної спільної власності на спірну ділянку (а.с.19-21). 07.05.2010р. рішення Овідіопольського районного суду від 26.04.2010р. набрало законної сили та в апеляційному порядку не оскаржувалося. Згідно з вимогами ст. 23 Закону України «Про іпотеку»у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором, у тому обсязі й на тих умовах , що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Проте, якщо вважати, що до позивачки перейшло право власності на предмет іпотеки та вона набула статусу іпотекодавця, тому згідно з вимогами ст. 23 Закону України «Про іпотеку»вона повинна нести усі обовязки за іпотечним договором, у звязку з чим підстав для визнання недійсними кредитного договору та іпотечного договору немає. Крім того, відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Позивачка не надала суду доказів того, що за нею зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку, тому суд дійшов до висновку що позивачка в розумінні ст. 125 ЗК України не набула право власності на спірну земельну ділянку, й у суду відсутні правові підстави для задоволення її позову. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір по справі складає 8,50 грн., витрати на ІТЗ судового розгляду справи 37,00 грн., які повністю сплачено позивачкою при зверненні до суду /а.с. 1,2/

Outcome: dismissed