Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-09 00:00:00

У липні 2010 року до суду звернувся [PERSON] із зазначеним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк». Просив зобов'язати відповідача повернути йому автомобіль марки DAEWOO Nехіа, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER], вилучений у нього відповідачем у зв'язку з незаконним нарахуванням заборгованості за кредитним договором та стягнути на відшкодування завданої моральної шкоди 5000 гривень. Відповідач подав письмові заперечення на позовну заяву, у яких послався на необхідність звернення стягнення на автомобіль як предмет застави для погашення заборгованості, нарахованої за кредитним договором. У судовому засіданні позивач та його представник просили задовольнити позовні вимоги, посилаючись на незаконність збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором та незаконність нарахування у зв'язку з цим заборгованості за кредитним договором та вилучення автомобіля з метою звернення на нього стягнення для погашення нарахованої заборгованості, внаслідок чого порушено його права та заподіяно моральну шкоду. Представник відповідача у судовому засіданні просила позов залишити без задоволення, посилаючись на відповідність дій банку умовам кредитного договору та чинному законодавству. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та оцінивши подані сторонами письмові докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Встановлено, що «ПриватБанк», - відповідач у справі, у своєму відділенні в м. Славутичі Київської області Чернігівської філії уклав з [PERSON], - позивачем у справі, кредитний договір від 8 січня 2008 року № CNSLAN07288645. Згідно п. 7.1. кредитного договору банк зобов'язався надати позичальникові кредитні кошти на строк з 08.01.2008 р. по 07.01.2015 р. включно у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 62193,00 грн. на наступні цілі: 40862,00 гри. на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також у розмірі 34,00 грн. для сплати за реєстрацію предмета застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п. 1.2. договору на сплату страхових платежів за договором страхування транспортного засобу від 09.01.2008 р., договором особистого страхування від 08.01.2008 р. на строк до 07.01.2009 р. у сумі 2559,97 грн., а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 817,24 грн. та у розмірі 17919,79 грн. на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбаченого п. 2.1.3. та п. 2.2.7. договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.10. договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 6.2. договору. Періодом сплати вважати період з 8 по 12 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту, здійснюється в наступному порядку. Щомісяця, починаючи з наступного місяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 921 грн. 49 коп. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. Згідно п. 2.3.1. кредитного договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон'юнктури ринку грошових коштів в Україні, а саме: зміни курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення договору: зміни облікової ставки НБУ; зміни розміру відрахувань в страховий (резервний) фонд чи зміни середьозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки на протязі 7 календарних днів з дати вступу в дію зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у зазначеному порядку можливе в межах кількості пунктів, на які збільшилась ставка НБУ, розмір відрахувань в страховий фонд, середньозважена ставка кредиту або пропорційно збільшенню курсу долара США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами було укладено договір застави рухомого майна від 08.01.2008 р. № CNSLAN07288645. Згідно п. 34.4. в забезпечення виконання заставодавцем зобов'язань за кредитним договором заставодавець, - позивач у справі, надав у заставу автомобіль DAEWOO Nexia, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER]. Предмет застави належить заставодавцеві на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії АІС № 130896 від 04.01.2008 р.. Предмет застави передасться в заставу з усіма його приналежностями згідно технічної документації. Предмет застави знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Пунктом 34.8. договору застави передбачено, що у випадку порушення позичальником/заставодавцем будь-якого із зобов'язань за кредитним договором чи/або договором застави заставодавець зобов'язаний доставити предмет застави за адресою: Чернігівський філіал, відділення м. Славутича, Бакинський квартал 1 у строк 7 днів з момент пред'явлення заставодержателем письмової вимоги з вказівкою суми заборгованості, строк сплати якої настав. З матеріалів справи видно, що позичальник [PERSON], - позивач у справі, добросовісно виконував всі первинні умови укладеного кредитного договору до їх зміни банком, - відповідачем у справі, в односторонньому порядку, що не заперечувала у судовому засіданні представник відповідача. 8 січня 2009 року банк надіслав позичальнику інформаційний лист від 06.01.2009 р., у якому повідомив, що у зв'язку із зміною кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше як на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення договору, зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ), з метою виконання зобов'язань перед своїми вкладниками, ПриватБанк змушений вимагати зміни умови кредитного договору від 8 січня 2008 року № CNSLAN07288645, виходячи з чого, з 1 лютого 2009 року відсоткова ставка за укладеним кредитним договором становитиме 27,48% на рік. З подальших дій позичальника, - позивача у справі, видно, що він не погодився із повідомленою зміною умов кредитного договору і продовжував добросовісно виконувати первинні умови кредитного договору. Про це свідчить внесення ним щомісячних платежів у первинному розмірі, визначеному кредитним договором, звернення до банку. - відповідача у справі, з відповідним листом, а також звернення з позовною заявою до суду про захист прав споживача, визнання незаконним дій ПриватБанку про підвищення процентної ставки з 01.02.2009 р. до 27,48% річних в односторонньому порядку та зобов'язання привести умови договору у первинний стан шляхом здійснення відповідного перерахунку внесених платежів. З подальших дій банку, - відповідача у справі, видно, що він. не зважаючи на незгоду позичальника на зміну умов договору, в односторонньому порядку змінив з 1 лютого 2009 року проценту ставку, збільшивши її з 15% річних до 27,48% річних, після чого зараховував внесені позичальником платежі в першу чергу на погашення нарахованих у новому розмірі процентів за користування кредитом, що призвело до нарахування заборгованості позичальника за кредитним договором. Про це свідчить лист ПриватБанку на адресу [PERSON] від 25.02.2009 р. у відповідь на його лист від 16.02.2009 р., змінений графік погашень за договором, розрахунок заборгованості по кредиту, який грунтується на нарахуванні процентів у розмірі 27,48 % річних. 7 травня 2009 року за вих. № 314407951 ПриватБанк направив [PERSON] лист, у якому повідомив про наявність простроченої заборгованості по кредитному договору на суму 705,64 грн. станом на 29.04.2009 р. та вимогу протягом тижня повернути суму кредиту в повному обсязі, нараховані проценти, комісію та штрафні санкції з попередженням про можливі наслідки їх неповернення, в т.ч. звернення стягнення на предмет застави. 14 липня 2010 року предмет застави, - належний позичальнику автомобіль, під час його відсутності представниками ПриватБанку було вилучено за допомогою евакуатора з місця його зберігання, що підтверджується заявою позивача до органів міліції від 15 липня 2010 року. Факт підписання ним акту передачі автомобіля в заклад від 14.07.2010 р., наданий суду представником відповідача, позивач заперечує. Вважаючи дії банку незаконними, позивач 22 липня 2010 року звернувся до суду з цим позовом і припинив виконання взятих на себе первинних зобов'язань за кредитним договором. 11 серпня 2010 року за вих. № [NUMBER] банк направив позичальнику повідомлення про наявність простроченої заборгованості станом на 09.08.2010 р. на суму 11300,63 грн. з вимогою у тижневий строк повернути суму кредиту в повному обсязі, нараховані проценти, комісії та штрафні санкції та попередженням про намір звернути стягнення на предмет застави. З наданого у судовому засіданні представником відповідача розрахунку видно, що нарахована відповідачем із застосуванням процентної ставки 27,48% річних загальна заборгованість позивача станом на 01.11.2010 р. складає 51\~244,01 грн., яка включає суму поточних та прострочених зобов'язань. За визначенням ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За правилом ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 652 ЦК України визначено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1056-1 ЦК України, яка набрала чинності 10 січня 2009 року згідно Закону України № 661-VI від 12.12.2008 р. «Про внесення змін до законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», визначено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Право, порядок та умови збільшення процентної ставки банком в односторонньому порядку були передбачені пунктом 2.3.1. укладеного між сторонами кредитного договору, згідно якого за наявності відповідних умов банк вправі був змінити в односторонньому порядку проценту ставку, після чого протягом 7 днів з дати вступу нової процентної ставки повідомити про її зміну позичальника. З матеріалів справи видно, що банком нова процента ставка була введена в дію 1 лютого 2009 року, тобто після набрання чинності ст. 1056-1 ЦК України, згідно якої не допускається збільшення банком в односторонньому порядку встановленого договором розміру процентів, а умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Доводи відповідача, що рішення про зміну процентної ставки було прийнято до 10 січня 2009 року не грунтуються на законі та матеріалах справи. Зі змісту інформаційного листа на адресу позичальника від 06.01.2009 р. вбачається, що він був лише пропозицією про зміну умов договору та збільшення з 1 лютого 2009 року процентної ставки до 27,48% річних, яку позичальник не прийняв і тому зміна умов договору за згодою сторін не відбулася. Одностороннім збільшенням процентної ставки згідно п. 2.3.1. договору є її введення банком без згоди позичальника за наявності для цього відповідних умов з наступним повідомленням позичальника протягом 7 днів з дати вступу нової процентної ставки. Оскільки нова процентна ставка була введена банком після 10 січня 2009 року, то ця зміна процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). За правилом ч. 1 ст. 216 цього Кодексу недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Крім того, у банку не було необхідних умов для збільшення процентної ставки в односторонньому порядку, які зазначені у п. 2.3.1. кредитного договору, а саме: зміни курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення договору; зміни облікової ставки НБУ: зміни розміру відрахувань в страховий (резервний) фонд чи зміни середьозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ) і лише в межах тієї кількості пунктів, на які збільшились зазначені показники. Наявності таких обставин, які б зумовлювали необхідність збільшення процентної ставки майже в два рази, з 15 % річних до 27,48% річних, ні в повідомленнях на адресу позичальника, ні в судовому засіданні відповідач не обгрунтував і не довів. Виходячи з цього, не вбачається також наявності істотних обставин, які відповідно до ст. 652 ЦК України можуть бути підставою для зміни чи розірвання договору в судовому порядку. Як встановлено судом, позичальник за кредитним договором, - позивач у справі, добросовісно виконував всі умови договору. Дії банку щодо одностороннього збільшення процентної ставки, пов'язане з ними нарахування заборгованості, вимоги щодо дострокового повернення всієї суми заборгованості та вилучення предмета застави з метою звернення на нього стягнення в рахунок погашення нарахованої заборгованості є недобросовісними і незаконними. Цими діями банк, - відповідач у справі, порушив права позичальника. - позивача у справі, які підлягають судовому захисту шляхом покладення обов'язку повернути у володіння позивача предмет застави. Разом з тим, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди не грунтуються на законі. Право на відшкодування моральної шкоди встановлюється договором або спеціальним законом, який регулює спірні відносини. Нормами цивільного законодавства, якими регулюються відносини за договорами кредиту та банківського рахунку право на відшкодування моральної шкоди за порушення договірних зобов'язань не передбачено. Таким чином право на відшкодування моральної шкоди у спірних відносинах позивач не має. За правилами ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Наданими суду квитанціями підтверджуються судові витрати позивача у розмірі 120 гривень сплачених на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. За правилом ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, від стягується з відповідача у дохід держави пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: partial