overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-27 00:00:00

Представник позивача, уточнивши позовні вимоги, звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації. В обґрунтування позову вказав, що гуртожиток № 1 по вул. Караваева № 13 в м. Дніпропетровську належить на праві приватної власності позивачу. 21.03.1994 року відповідач була зареєстрована до гуртожитку на підставі ордеру. З 1990 року відповідач не проживає у гуртожитку, що підтверджується актом від 22.02.2008 року. Представник позивача просив суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням у гуртожитку № 1 по вул. Караваєва № 13 в м. Дніпропетровську; зобовязати відділ громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області зняти з реєстрації відповідача у гуртожитку № 1 по вул. Караваєва № 13 в м. Дніпропетровську. Представник позивача надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, у заяві підтримав уточнені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про день, місце і час слухання справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заперечень по справі не надала. Представник відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, заперечень по справі не надав. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що гуртожиток № 1 по вул. Караваєва № 13 в м. Дніпропетровську належить на праві приватної власності позивачу на підставі дублікату наказу Фонду державного майна України та Переліку нерухомого майна, що передається у власність ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського» № 71/3-120 від 22.03.1999 року. 21.03.1994 року відповідач була зареєстрована до гуртожитку на підставі ордеру. З 1990 року відповідач не проживає у гуртожитку, що підтверджується актом від 22.02.2008 року. Згідно ч.І ст. 71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 391 Цивільного Кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-27 00:00:00

Представник позивача, уточнивши позовні вимоги, звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації. В обґрунтування позову вказав, що гуртожиток № 1 по вул. Караваева № 13 в м. Дніпропетровську належить на праві приватної власності позивачу. 22.08.1986 року відповідач була зареєстрована до гуртожитку на підставі ордеру. З 1995 року відповідач не проживає у гуртожитку, що підтверджується актом від 22.02.2008 року. Представник позивача просив суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням у гуртожитку № 1 по вул. Караваєва № 13 в м. Дніпропетровську; зобовязати відділ громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області зняти з реєстрації відповідача у гуртожитку № 1 по вул. Караваева № 13 в м. Дніпропетровську. Представник позивача надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, у заяві підтримав уточнені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про день, місце і час слухання справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заперечень по справі не надала. Представник відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, заперечень по справі не надав. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що гуртожиток № 1 по вул. Караваєва № 13 в м. Дніпропетровську належить на праві приватної власності позивачу на підставі дублікату наказу Фонду державного майна України та Переліку нерухомого майна, що передається у власність ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського» № 71/3-120 від 22.03.1999 року. 22.08.1986 року відповідач була зареєстрована до гуртожитку на підставі ордеру. З 1995 року відповідач не проживає у гуртожитку, що підтверджується актом від 22.02,2008 року. Згідно ч.1 ст. 71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 391 Цивільного Кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-27 00:00:00

Представник позивача, уточнивши позовні вимоги, звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації. В обґрунтування позову вказав, |що гуртожиток № 5 по пр. Петровського № 27 в м. Дніпропетровську належить на праві приватної власності позивачу. 10.12.1996 року відповідач був зареєстрований до гуртожитку на підставі ордеру. З 1997 року відповідач не проживає у гуртожитку, що підтверджується актом від 11.02.2008 року. Представник позивача просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку № 5 по пр. Петровського № 27 в м. Дніпропетровську; зобовязати відділ громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області зняти з реєстрації відповідача у гуртожитку № 5 по пр. Петровського № 27 в м. Дніпропетровську. Представник позивача надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, у заяві підтримав уточнені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, місце і час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень по справі не надав. Представник відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, заперечень по справі не надав. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що гуртожиток № 5 по пр. Петровського № 27 в м. Дніпропетровську належить на праві приватної власності позивачу на підставі дублікату наказу Фонду державного майна України та Переліку нерухомого майна, що передається у власність ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського» № 71/3-120 від 22.03.1999 року. 10.12.1996 року відповідач був зареєстрований до гуртожитку на підставі ордеру. З 1997 року відповідач не проживає у гуртожитку, що підтверджується актом від 11.02.2008 року. Згідно ч.1 ст. 71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шеати місяців. Згідно ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи [такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 391 Цивільного Кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-27 00:00:00

[PERSON]. звернулася до суду з позовом до Бринської сільської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері. Позовні вимоги мотивує тим що, 15.01.2004 року померла її мати [PERSON],яка проживала в [INFO]. 03.10.2001 р. Бринською сільською радою посвідчено заповіт,яким мати все своє майно, заповіла їй та її сестрі [PERSON] (сестра [PERSON] змінила прізвище на Аннюк). Спадковим майном після смерті матері є житловий будинок з господарськими будівлями,розташований на земельній ділянці в с. Бринь по вул. Галицька,70, грошові вклади,земельні паї та інше майно. В даний час бажає оформити своїх права на спадкове майно після смерті матері,однак перешкодою до цього є те,що вчасно вона не звернулася в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. Причиною цьому було те,що після смерті матері перебувала у стресовому стані,доглядала за хворою дочкою [PERSON] визнати причини поважними та поновити їй строк для подання заяви в нотаріальну контору для прийняття спадщини - три місяці. Позивач в судове засідання не з'явився надіславши суду заяву в якій просить справу розглядати без її участі,позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не прибув а надіслав суду листа в якому просить справу розглядати у його відсутності. За змістом ч,3 ст. 1272 Цивільного кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] ,яка є матір'ю позивача померла 15.01.2004 р. ( а.с. 6,10).Прізвище позивача змінено з [PERSON] на [PERSON] у зв'язку із одруженням ( а.с.4). З копії заповіту від 03.10.2001 р. посвідченого Бринською сільською радою вбачається,що мати позивача - [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] і [PERSON] в рівних долях. ( а.с. 7). Даний заповіт не змінювався і не скасовувався. З копії свідоцтва про право власності на будинковолодіння вбачається,що будинок № 70 по вул. Галицька в с. Бринь Галицького району належить на праві приватної власності [PERSON] ( а.с.8). У зв'язку з тим, що позивач після смерті матері хворіла, здійснювала догляд за хворою дочкою суд вважає, що позивач з поважних причин пропустила строк для прийняття спадщини і тому їй слід визначити додатковий строк для прийняття спадщини - три місяці. На підставі наведеного, ст.ст. 1235,1272 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-27 00:00:00

22.12.2010 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] 1.1, про розірвання шлюбу. З позовної заяви поданої позивачемСкобель Н.М.. вбачається, що 19.07.2004 року зареєстровано шлюб з відповідачем. У шлюбі народилося двоє дітей: дочка [PERSON],[INFO] та син [PERSON],[INFO] які проживають з нею. Сімейне життя не склалося по тій причині, що чоловік залишив сім'ю проживає з іншою жінкою, протягом двох років як сім'я спільно не проживають. Вважає,що проживати разом не будуть,їхній шлюб носить формальний характер і тому просить шлюб розірвати,дітей залишити проживати з нею. Позивач в судове засідання не з'явилася. Згідно поданої заяви, позовні вимоги підтримує повністю з викладених у позовній заяві підстав і просить справу розглянути без її участі. Не заперечує проти винесення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча у встановленому законом порядку був повідомлений про час та місце судового засідання. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 19.07.2004 року у відділі РАЦС Галицького районного управління юстиції ( а.с.5 ). У шлюбі народилося двоє дітей: дочка [PERSON],[INFO] та син ВладиславД3.09.2008 р.н. ( а.с.6-7). Сімейне життя у подружжя не склалося по тій причині, що у них відсутнє взаєморозуміння, відповідач залишив сім'ю тому два роки,проживає з іншою жінкою. За таких обставин суд прийшов до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер і його слід розірвати, дітей залишити проживати з матір'ю. Питання про зміну прізвища позивачем не ставилося. На підставі вищенаведеного та ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-27 00:00:00

Сторони по справі з 30 серпня 1997 року перебувають у шлюбі і від цього шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], який проживає та знаходиться на повному і постійному утриманні позивачки. Так як батько добровільно ніякої допомоги на утримання дитини не надає, [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання їх спільної дитини. Позивачка позовні вимоги підтримала та просила суд стягувати з [PERSON] аліменти на утримання їх спільної дитини в розмірі 1/4 частини доходу відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі та згідний сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини від його заробітку, Суд, вивчивши заяву позивачки, матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав, Відповідно до ст..180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягненняними повноліття. Відповідно до свідоцтвапро народження (№ 062110 від 26.10.2000 року) батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], Судом встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO] призиває разом з матір'ю та перебуває на повному її утриманні. За ст.. 183 СК України частка заробітку батька, яка буде стягуватися на аліменти на дитину, визначається судом. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON]потрібно задовольнити і вважає, що розмір стягування повинен становити 1/4 частину всіх доходів відповідача, але не менше 20% встановленого законодавством прожиткового мінімуму ДЛЯ ДИТИНИ відповідного віку. При цьому суд враховує, що відповідач погодився допомагати позивачці в утриманні дитини та сплачувати аліменти в розмірі частики від його заробітку. Суд вважає за необхідне стягти з відповідача судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України, На підставі зазначеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-27 00:00:00

[PERSON] (в подальшому позивач) звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовною заявою до [PERSON] (в подальшому відповідач) про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, так як вони мають різні погляди на життя. З 23 лютого 2009 року подружжя проживає окремо. Від шлюбу є неповнолітній син, який на даний момент проживає з матірю. Спільного господарства вони не ведуть. Майнового спору між сторонами немає. Будучи належним чином сповіщеними про день час та місце слухання справи позивач та відповідач в судове засідання не зявились, подавши до суду заяви про слухання справи у їх відсутності, позивач позов підтримує і просить шлюб розірвати, а відповідач позов визнає. Суд вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів, щоб вирішити даний спір по суті у відсутності позивача та відповідача, а тому ухвалив слухати справу у їх відсутності. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як встановлено в судовому засіданні сторони 04 червня 2005 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 665. Дошлюбне прізвище позивачки Суська. Сторони перебувають у першому шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою. Майнового спору подружжя не має. Суд вважає, що надання сторонам строку для примирення не дасть позитивних результатів. Суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин не підтримують, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечить інтересам сторін та неповнолітньої дитини, моральним засадам суспільства, що мають істотне значення, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-27 00:00:00

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, і від цього шлюбу мають повнолітню дочку: [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою та перебувають на її повному і постійному утриманні. [PERSON] на даний час являється студентом другого курсу денної форми навчання Черкаського медичного коледжу І-II рівня акредитації за рахунок коштів держбюджету, і в зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. Оскільки відповідач ніякої допомоги на дитину не надає [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання. Позивачка на своїх позовних вимогах наполягає та просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку. Відповідач позовні вимоги визнав повністю, та погодився з тим, що він повинен допомагати позивачці в утримуванні доньки. Суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення. Відповідно до вимог ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син які продовжують навчання в зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. В даний час донька обох сторін: [PERSON], [INFO] навчається на 2-му курсу денної форми навчання Черкаського медичного коледжу І-II рівня акредитації за рахунок коштів держбюджету, що стверджується довідкою з місця навчання від 03.11.2010 року № 2303/04-03. Вона потребує матеріальної допомоги, оскільки позивачка повністю несе витрати на її утримання. Сам відповідач не заперечує проти виплат аліментів. За ст.. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і ( або ) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Відповідач являється працездатною, здоровою людиною, працює та отримує зарплатню. Тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] та стягувати з [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини доходів відповідача але не менше 30 % прожиткового мінімуму для особи відповідного віку щомісячно до закінчення донькою навчання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що з 18.09.1980 року він перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох доньок, які вже повнолітні. Вже довгий час вони з відповідачкою проживають як чужі люди. У кожного своє життя, свій бюджет. У них пропало відчуття любові, відсутні спільні інтереси. Фактичні шлюбні відносини між ними припинено. За наведених обставин їх шлюб носить лише формальний характер, подальше його збереження та примирення неможливі та будуть суперечити його інтересам, оскільки кожен з них будує власне особисте життя. Сім`я фактично розпалася. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність та прийняття рішення про розірвання шлюбу. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про день та час слухання справи сповіщалася належним чином, про причини неявки суд не повідомляла. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В суді встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 18.09.1980 року, від шлюбу мають двоє повнолітніх дочок. Останнім часом сторони шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Тому на думку суду, є недоцільним збереження такої сімї. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS]. Квартира належить на праві приватної власності. КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва виконує функції з утримання будинку і прибудинкової території, надає житлово-комунальні послуги та проводить розрахунки з квартиронаймачами житлових приміщень будинку за надані комунальні послуги. Внаслідок систематичної несплати відповідачами коштів за фактично отримані житлово-комунальні послуги за ними утворилась заборгованість, яка станом на 01.01.2010 року складає 9\~668,76 грн. На неодноразові бесіди з працівниками ЖРЕО № 405 на предмет повної сплати заборгованості відповідачі не реагували, але частково сплачували борг. Договору реструктуризації заборгованості не укладали. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та задоволення позовних вимог, щодо ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі документів не заперечував. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В суді встановлено, що відповідачі зареєстровані в [INFO], що підтверджено довідкою Ф-3, виданою 11.01.2010 року, № 4. Станом на 01.01.2010 року у відповідачів виникла заборгованість по квартирній платі та комунальних послугах у розмірі 9\~668,76 грн. З наданого розрахунку встановлено, що відповідачами за вказаний період оплата здійснювалася не систематично та не в повному обсязі. Відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК України наймач повинен своєчасно щомісячно, в установлені строки, вносити квартплату та плату за комунальні послуги, в установлених сумах. Повнолітні члени сімї наймача несуть солідарну майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із договору найму. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони всі понесені нею та документально підтверджені судові витрати. В даному випадку позивачем було сплачено витрати за інформаційно-технічне забезпечення 30 грн. і дана сума має бути відшкодована на їх користь відповідачами. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. В даному випадку з відповідачів в дохід держави має бути стягнуто судового збору 96,69 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved