Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-18 00:00:00

[PERSON], [INFO], звернулась в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в Городенківському районі про визнання протиправною відмови відповідача щодо перерахунку та виплати їй пенсії у відповідності до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», про зобовязання відповідача здійснити перерахунок та виплатити їй пенсію з урахуванням положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період 09.07.2007 р. по 31.12.2007р., з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р., з 01.01.2009 р. по 31.12.2009 р., з 01.01.2010р. по день прийняття рішення судом. Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» вона має статус дитини війни і згідно з статтею 6 цього закону з 01 січня 2006 р. їй повинна виплачуватись пенсія в розмірі, збільшеному на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Позивачка покликається на ст. 22 Конституції України, якою передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод громадян України; на Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007, яким визнано неконституційними внесені Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік» зміни до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», на Рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, яким були визнані неконституційними положення, що призупиняли дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". В позові [PERSON] зазначає, що з 22.05.2008 р. зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не вносились, тому він є чинним в редакції від 18.11.2004 р. Але, незважаючи на це, відповідач не проводив йому виплату пенсії із збільшенням на 30 %, як дитині війни. [PERSON] зверталася до відповідача з письмовим зверненням про перерахунок пенсії і забезпечення виплати підвищення в повному обсязі, у розмірі 30 відсотків від мінімальної пенсії за віком за 2007, 2008 та 2009 р., однак їй було відмовлено. В судове засідання позивачка не зявилась, до суду подала заяву, про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує, одночасно просить не стягувати з відповідача понесені нею судові витрати, повязані з розглядом справи. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 169 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. Оскільки до суду не поступали клопотання сторін про відкладення розгляду справи, суд розглядає справу в їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, зясувавши таким чином її обставини, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], відповідно до ст. 1 Закону України Про соціальний захист дітей війни, як особа, що є громадянином України, якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років, наділена статусом дитини війни, що стверджено пенсійним посвідченням Серія АЗ № 41654 з відміткою «дитина війни». Статтею 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Пунктом 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року дію ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни було зупинено на 2007 рік та статтею 111 згаданого Закону про бюджет встановлено, що підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Рішенням Конституційного Суду України №6-рп від 09 липня 2007 року визнано неконституційними п.12 ст.71 та ст.111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Пунктом 41 розділу І І Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 р. текст статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни був викладений в новій редакції, якою передбачалось, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Згідно з частиною 4 ст. 14 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" розмір надбавки для інших учасників війни - 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. 22.05.2008 р. Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України, в числі інших, положення п.41 розділу II Внесення змін до деяких законодавчих актів України, яким внесені зміни до Закону України Про соціальний захист дітей війни. Відповідно до пункту 6 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України, воно має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей законів, що визнані неконституційними. Відповідно до ст. 152 Конституції України закони та інші правові акти, які за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином, право позивачки на отримання підвищення пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком, як дитині війни у 2007 році виникло з 09.07.2007 року, у 2008 році з 22.05.2008 року. З матеріалів справи вбачається, що Управління ПФУ виплачувало щомісячно позивачці, як дитині війни, підвищення до пенсії в таких розмірах: з 01.01. 2008 року по 47 грн., з 01.04.2008 р. 48,1 грн., з 22.05.2008 р. з 01 липня 2008р. 48,20, з 01 жовтня 2008р. 49,80 грн. Відповідно до ст. 17 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії основні державні соціальні гарантії встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень. До числа основних державних соціальних гарантій входить мінімальний розмір пенсії за віком, який відповідно до статті 19 цього Закону визначається виключно законами України. Державні соціальні гарантії є обовязковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності. Оскільки листом Управління ПФУ в Городенківському районі № 411/Б-15 від 14.06.2010 р. позивачці було відмовлено в задоволенні заяви про виплату в повному обсязі надбавки до пенсії, як дитині війни, тому суд приходить до висновку, що слід визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в Городенківському районі щодо перерахунку та виплати [PERSON] пенсії, як дитині війни. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Матеріалами справи доводиться, що позивачка звернулась до суду 16.06.2010 року, тому заявлені нею позовні вимоги знаходяться в межах строку позовної давності. Оскільки предметом даного спору є право на отримання позивачкою надбавки до пенсії, тому суд вважає, що вірним способом відновлення порушеного права є покладення на відповідача обовязку провести належне нарахування та виплату позивачці недоплаченого підвищення до пенсії, як дитині війни, в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. та з 22.05.2008 р. по 19.11.2010 р., з врахуванням виплачених [PERSON] сум підвищення до пенсії за цей період. Вихідним критерієм обчислення розмірів щомісячного підвищення до пенсії є розмір мінімальної пенсії за віком, установлений абзацом першим частини першої статті 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Враховуючи, що позивачка відмовилась від судових витрат по справі, тому суд не стягує судові витрати в її користь. На підставі ст. 257 ЦК України, ст.ст. 1,3,6,7,8 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст.ст. 17,19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами», Рішення Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 року, Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», Рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року, Законів України «Про Державний бюджет України на 2009 рік», «Про Державний бюджет України на 2010 рік»,

Outcome: approved