Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-21 00:00:00

Позивач просить суд визнати недійсним наказ №8 від 26.10.2009 року стягнути з Державного Кіровоградського сокоекстрактового заводу на її користь 35 грн. 40 коп. незаконно утриманих профспілкових внесків; 8 615 грн. 32 коп. заробітної плати за час простою з січня по жовтень 2010 року та з відповідача директора Державного Кіровоградського сокоекстрактового заводу [PERSON] на її користь на відшкодування моральної шкоди 3000 грн. Вимоги мотивує тим, що вона перебуває в трудових правовідносинах із відповідачем. Наказом №8 від 26.10.2009 року «Про зміну режиму підприємства» відповідач встановив неповний робочий день для всіх працівників з оплатою праці пропорційно відпрацьованому робочому часу на термін з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року. Проте, що її право порушено відповідачем вона дізналась з листа державної інспекції праці від 10.06.2010 року. На даний період підприємство працює в режимі неповного робочого часу, а фактично в простої, оплата праці працівникам проводиться пропорційно відпрацьованого часу, що суперечить умовам колективного договору та ст. 97 КЗпП України . Крім того, з неї незаконно утримувались підприємством щомісячно профспілкові внески. Заяви на їх утримання вона не писала, в первинній профспілковій організації ніколи не перебувала. Вважає, що саме директор підприємства [PERSON], порушуючи її законні трудові права, має відшкодувати їй моральну шкоду в розмірі 3000 грн. В судове засідання позивачка подала заяву щодо розгляду справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, та не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачі - директор Державного Кіровоградського сокоекстрактового заводу [PERSON] та [PERSON] Кіровоградський сокоекстрактовий завод, їх представники в судове засідання не з»явились, повідомлялись, заперечень на позов не подавали. За письмовою згодою з позивачем суд ухвалив постановити по справі заочне рішення. Судом встановлено, що позивачка з 2008 року перебуває в трудових правовідносинах із відповідачем [PERSON] Кіровоградським сокоекстрактовим заводом . Наказом директора [PERSON] від 26.10.2009 року №8 « Про зміну режиму роботи підприємства» працівники підприємства переведені з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року на неповний робочий час. Особисті підписи працівників про ознайомлення зі змістом наказу (попередження про зміну існуючих умов праці вбік погіршення) відсутні, що є порушенням вимог ст.ст. 32, 103 КЗпП України та ст.. 29 Закону України « Про оплату праці» . Наказом не визначено конкретну тривалість неповного робочого часу працівників підприємства. Тобто, умови праці, зазначені в наказі значно погіршують становище праці працівників та умови трудового договору порівняно із законодавством про працю України, зміни істотних умов праці трудового договору внесені наказом №8 в порушення процедури, передбаченої законодавством про працю, а тому є всі правові підстави , приймаючи до уваги, що позивачка помилилась при формулюванні прохальної частини щодо визнання недійсним наказу, визнати незаконним та скасувати наказ №8 від 26.10.2010 року. Підприємство без достатніх правових підстав утримувало із заробітної плати позивача, яка не є членом профспілки та не писала заяву на їх вирахування, профспілкові внески в розмірі, а відтак суд вважає, що утримані суми мають бути повернуті позивачу Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованої заробітної платні за час простою, слід зазначити, що підприємство працює в режимі неповного робочого часу, фактично в простої. Оплата праці працівникам проводиться пропорційно відпрацьованого часу, що суперечить умовам колективного договору та ст. 97 КЗпП України і порушує Про розмір основного заробітку (окладу) позивачу стало відомо тільки з квітня 2010 р. так, як відповідач на вимогу працівників, став надавати розрахункові листи про отриману заробітну плату. Відповідно ст. 95 КЗпП України, законодавчо встановлено розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якої не може проводитись оплата праці, в період не забезпечення роботою оплата праці повинна проводитись в розмірі встановленої зарплати на підприємстві, але не нижче мінімальної заробітної плати встановленої в Україні. 3 1 січня 2010 по 1 жовтня 2010 року підприємство на якому працює позивач фактично не працювало, а тому суд погоджується із наданим розрахунком позивача щодо заборгованої їй заробітної платні за час простою в розмірі 8 615 грн. 32 коп., яка і не була спростовано відповідачем. Вимоги про стягнення із відповідача - директора [PERSON] на користь позивача на відшкодування моральної шкоди не підлягають, оскільки вони є безпідставними та необґрунтованими. В порядку статті 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial