Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-01 00:00:00

В жовтні 2010 р. ПАТ «УкрСиббанк»звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач вказує на те, що 18 січня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір № 11285900000 про надання споживчого кредиту. Згідно договору банк надав [PERSON] кредит у сумі 22700,00 дол. США, що еквівалентно 114635 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом 13,9 % річних з кінцевим терміном повернення 16 січня 2015 року. Додатковою угодою № 1 від 23 квітня 2009 року змінено схему погашення кредиту. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 18 січня 2008 року був укладений договір поруки між банком та [PERSON], згідно якого поручитель відповідає за виконання [PERSON] усіх її зобовязань перед банком в повному обсязі. Відповідачі зобовязання за вказаним договором належним чином не виконують, у звязку з чим станом на 6 вересня 2010 року існує заборгованість перед банком в сумі 21699,48 дол. США, що еквівалентно 171603 грн. 86 коп. Посилаючись на викладене, а також на положення ст.ст. 526,530, 536, 549, 610, 611, 1054 ЦК України, позивач просив стягнути на свою користь з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 21699,48 дол. США, що еквівалентно 171603 грн. 86 коп., а також сплачені позивачем судові витрати. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявилися. Про час і місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що визначення зобовязань за договором про надання кредиту в іноземній валюті суперечить валютному законодавству України, просила суд відмовити у задоволені позову. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача [PERSON], вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. З матеріалів справи вбачається, що 18 січня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір № 11285900000 про надання споживчого кредиту. Згідно договору банк надав [PERSON] кредит у сумі 22700,00 дол. США, що еквівалентно 114635 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом 13,9 % річних з кінцевим терміном повернення 16 січня 2015 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 18 січня 2008 року був укладений договір поруки між банком та [PERSON], згідно якого поручитель відповідає за виконання [PERSON] усіх її зобовязань перед банком в повному обсязі. Відповідно до п. 1.2.2 кредитного договору позичальник зобовязався повернути кредит в повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту. Згідно п. 3.4.1 кредитного договору позичальник зобовязався використати кредит на зазначені в цьому договорі цілі, а також повернути суму кредиту і сплатити плату за кредит й інші грошові платежі на рахунок банку. Додатковою угодою № 1 від 23 квітня 2009 року, укладеною між банком та [PERSON], змінено схему погашення кредиту, відповідно до якої позичальник з дати підписання додаткової угоди зобовязується повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 252,62 дол. США 23 числа кожного місяця. Відповідно до п. 4.1 договору за порушення термінів погашення кредиту та/або відсотків за кредит або комісій позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу. Відповідачі зобовязання за вказаним договором належним чином не виконують, у звязку з чим станом на 6 вересня 2010 року існує заборгованість перед банком в сумі 21699,48 дол. США, що еквівалентно 171603 грн. 86 коп., яка складається із: заборгованості за простроченим кредитом 19213,77 дол. США (151946 грн. 34 коп.), заборгованості за строковими та простроченими процентами за користування кредитом 2356,13 дол. США (18632 грн. 75 коп.), пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та по процентам за користування кредитом 129,58 дол. США (1024 грн. 77 коп.). За таких обставин суд вважає, що позов Банку є обґрунтованим та на підставі ст.ст. 526, 536, 549, 553, 575, 610, 611, 651 ЦК України підлягає задоволенню. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Що стосується заперечень представника відповідачки [PERSON], вони є безпідставними та необґрунтованими. Ст.99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому [PERSON] держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. [PERSON] законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»(далі-Декрет КМУ). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому згідно зі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщенням залучених коштів від свого імені на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Відповідно до ст.5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій [PERSON] банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операції з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього ж Декрету. Згідно з п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджено Постановою правління НБУ №275 від 17 липня 2001 р. (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за №730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу [PERSON] банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких: неторгівельні операції з валютними цінностями; операції з готівкою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюється в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставах укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами; ведення рахунків клієнтів(резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України. З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті, а отже й отримання коштів по їх поверненню. У Банка - позивача наявна банківська ліцензія та дозвіл, видані [PERSON] банком України на здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 ч.2 та ч.4 ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», а тому суд приходить до висновку, що надання відповідачем кредиту в іноземній валюті не суперечить діючому законодавству. Крім того, підпунктом «в»п.4 ст.5 Декрету КМУ передбачено наявність індивідуальної ліцензії на надання одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо термін і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. В той же час на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п.1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 р. №483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких [PERSON] видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції за валютними цінностями). Таким чином, у звязку з відсутністю нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню сплачені при подачі позову судові витрати (120 грн. ІТЗ та 1700 грн. 00 коп. судовий збір) у рівних частках з кожного з відповідачів.

Outcome: approved