Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-23 00:00:00

В січні 2010 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] і просив визнати за ним право власності, провести поділ та присудити їй 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки, що розташовані по вул. Тельмана, 4 у м. Старокостянтинові. В обґрунтування заявленого позову позивач вказує, що з 19 листопада 1994 року перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], від якого у них народилось двоє дітей: донька [PERSON] та син [PERSON]. В період шлюбу у 05.11.2001 року ними було придбано житловий будинок з господарськими спорудами №4 по вул. Тельмана у м. Старокостянтинові. Незважаючи на те, що договір купівлі-продажу будинковолодіння було оформлено на відповідачку, вказана нерухомість є їх спільною сумісною власністю подружжя. Шлюб між ними було розірвано і вона не можуть дійти згоди щодо власності на будинок. Оскільки в добровільному порядку відповідачка відмовляться провести розподіл спільного будинковолодіння, тому просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину спірного будинковолодіння та провести його розподіл в натурі, вказавши при цьому варіант розподілу. Крім того, стягнути з відповідачки усі понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачка та її представник позов не визнали і пояснили, що вказане домоволодіння не є спільною сумісною власністю, а є особистою власністю [PERSON], оскільки придбано за кошти, які їй дали батьки. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частковому з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 листопада 1994 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, у якому вони перебували до 07 грудня 2009 року. Від шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON] [INFO]. За період шлюбу подружжям [PERSON] 05 листопада 2001 року було придбано житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по вул. Тельмана,4 в м. Старокостянтинів. При цьому договір купівлі продажу було оформлено на відповідачку [PERSON] Вказані обставини підтверджуються: копією паспорта [PERSON], свідоцтвом про розірвання шлюбу між подружжям [PERSON], довідкою про склад сім'ї, договором купівлі-продажу земельної ділянки та будинковолодіння №4 по вул. Тельмана у м. Старокостянтинів. Відповідно до вимог ст. 60 ч.1, 70 ч.1 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Заперечуючи проти позову відповідачка посилалася на те, що спірний будинок є її особистою власністю, оскільки її батьки 30.11.2000 року уклади договір міни, де обміняли свою квартиру на меншу з доплатою та ці кошти дали їй на купівлю будинку. Однак такі покази [PERSON] не підтвердженні жодними доказами, окрім пояснень [PERSON], яка є матірю відповідачки, але суд оцінює їх критично, оскільки вони не підтвердженні доказами та, крім того, вона є заінтересованою особою. Показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] суд не бере до уваги, оскільки вони не повідомили будь-які дані, які б плинули на вишення спору. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Таким чином будинковолодіння №4 по вул. Тельмана у м. Старокостянтинів є спільною сумісною власністю сторін, оскільки придбане під час шлюбу. Доказів на підтвердження того, що відповідачка купила його за особисті кошти вона не надала, не здобуто таких і судом, а тому за кожним із сторін слід визнати право власності на 1/2 частину зазначеного будинковолодіння. Згідно ч.1 ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Для визначення можливих варіантів розподілу спірного житлового будинку судом було призначено будівельно-технічні експертизи, згідно висновків якої визначено чотири можливих варіанти розподілу житлового будинку та господарських споруд. В судовому засіданні позивач та його представник просили розділити будинковолодіння за варіантом №3 (додатковим) висновку судової будівельно-технічної експертизи № 74/2010. При визначенні варіанту розподілу домоволодіння, суд бере до уваги варіант, де найменший відступ від ідеальних часток, найменший обєм робіт по переобладнанню будинку, а також враховує, те, що виконавчий комітет Старокостянтинівської міської ради не заперечує проти переобладнань спірного будинковолодіння. Тому суд вважає за можливе поділити будинковолодіння між сторонами за варіантом 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 70/2010. Відповідно до положень ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до положень ст.79 ЦПК України до судових витрат відносяться зокрема, витрати, повязані із проведенням судових експертиз. Оскільки позов [PERSON] задоволено судом, тому витрати повязані із проведенням експертизи підлягають стягненню на його користь з відповідачки у повному обсязі, як і сплачена сума судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: approved