Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-19 00:00:00

25 березня 2011 року [PERSON] звернулась до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовом до [PERSON] в якому просить визнати право спільної сумісної власності, розділити майно в натурі та визнати за нею право власності на 1\\2 частину квартири, розташованої в будинку № 13, корпус № 1 по вулиці Бєляєва в м. Кіровограді. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, під час якого придбали меблі, посуд, побутову техніку, предмети домашнього вжитку та квартиру, від спільного проживання мають двох неповнолітніх дітей. Також у позові вказується, що останнім часом між нею та відповідачем на побутовому грунті виникають сварки, в ході яких відповідач застосовує фізичне та психологічне насильство, погрожує розпорядитися спільним майном, у звязку з чим вона змушена звернутися до суду з даним позовом. У попередньому судовому засіданні сторони з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок звернулись до суду з спільною заявою про затвердження мирової угоди і представили суду укладену та підписану мирову угоду, згідно з якою вони за взаємною згодою розподілили меблі, посуд, побутову техніку та інші предмети домашнього вжитку, вказали їх перелік та вартість. Після визнання судом мирової угоди та закриття провадження у справі в цій частині позовних вимог, [PERSON] позов підтримала, просила суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, крім того зазначила, що не наполягає на стягненні з відповідача судових витрат. Відповідач позов [PERSON] визнав повністю, фактичні обставини справи, у тому числі право позивача на рівну частку спільного майна не оспорював, проти його поділу не заперечував. Зясувавши обставини справи в межах заявлених позовних вимог, зваживши доводи сторін та дослідивши представлені ними докази, суд прийшов до висновку про те, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. За змістом положень статей 3, 4 та 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні інтереси у спосіб, визначений законам України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд встановив, що [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON], зареєстрованого 06 липня 1996 року Кіровським райвідділом реєстрації актів громадського стану м. Кіровограда, актовий запис № 390, що підтверджується свідоцтвом про одруження ( а.с. 18 ). Сторони мають двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження ( а.с. 19-20 ). Також суд встановив, що квартира № 23, в будинку № 13, корпус № 1, розташованого по вулиці Бєляєва в м. Кіровограді, яка належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 17 квітня 2002 року Кіровоградською міською радою являється спільної сумісної власністю сторін, оскільки приватизована відповідачем у 2002 році під час шлюбу ( а.с. 21 ). Наведені обставини ніким з учасників судового розгляду не оспорюються і відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Відповідно до ч.1 та 4 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності, яка вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. В той же час, згідно зі ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Спільною сумісною власністю також згідно зі ст.60 СК України є майно, набуте подружжям за час шлюбу. В силу ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Як зазначено в ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При вирішенні даного спору по суті, суд виходить з презумпції виникнення права спільної сумісної власності та рівності часток співвласників у їх спільному сумісному майні. Суд вважає встановленим, що частки позивача та відповідача в квартирі були рівними, у звязку з цим є всі підстави вважати, що сторонам, як співвласникам, належить 1/2 частина квартири кожному. В даному конкретному випадку, суд вважає, що невизнане право [PERSON] на рівну частку спільного майна повинно бути захищеним, порядок його поділу відповідає способам захисту цивільних прав, характеру та змісту цивільно-правових відносин, не суперечать закону і не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. У відповідності до ч.6 ст.154 ЦПК України одночасно з ухваленням судового рішення суд вважає за необхідне скасувати вжиті судом заходи забезпечення позову.

Outcome: approved