Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-28 00:00:00

У лютому 2 011 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. Вказувала, що 14 травня 2008 року між її чоловіком [PERSON]. та ЗАТ «Банк НРБ» (нині - ПАТ «Дочірній банк Ощадбанку Росії», далі - банк) був укладений договір про відкриття кредитної лінії, на забезпечення якого за відповідним договором позичальник передав у іпотеку кредитодавцю нежиле приміщення площею 360,2 кв.м за адресою: м.Маріуполь, 7-й проїзд,8, на яке за виконавчим написом нотаріуса від 13 грудня 2009 року звернуто стягнення, відкрито виконавче провадження та складено акт опису й арешту майна. Просила виключити зазначене приміщення з акту опису і зняти з нього арешт, посилаючись на те, що воно придбане її чоловіком лід час шлюбу і вважається спільною сумісною власністю подружжя. Відповідач [PERSON] відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції позов не визнав, наполягаючи на законності дій державного виконавця і відсутності підстав для виключення спірної будівлі з акту опису. Такої ж думки був банк, що брав участь у справі як третя особа. Притягнутий до участі в справі в якості відповідача [PERSON] підтримав вимоги позивачки і вважав їх обґрунтованими. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, щО позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно зі ст.60 Закону України «Про виконавче провадження в редакції Закону від 04.11.2010р. № 2677-VІ особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності і про зняття з нього арешту. Судом встановлено, що 14 травня 2008 року між [PERSON] та банком укладено договір про відкриття не відновлюваної кредитної лінії з лімітом у $400000 під 14 % річних (а.с.7-13). Того ж дня між позичальником і позикодавцем укладено іпотечний договір, за яким на забезпечення кредитних зобов'язань перший передав останньому в іпотеку нежиле приміщення площею 360,2 кв.м. за адресою: м.Маріуполь, 7-й проїзд,8 (а.с.13-16). 30 грудня 2009 року вчинено виконавчий надпис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.17), на підставі якого 15 січня 2010 року відкрите виконавче провадження (а.с.18). 24 червня того ж року державним виконавцем складено акт опису й арешту вказаної будівлі (а.с.19-20). Позивачка перебуває із іпотекодавцем в зареєстрованому шлюбі з 5 вересня 2008 року (а.с.21) Іпотекодавець набув право власності на предмет іпотеки на підставі рішення суду від 20 лютого 2007 року, тобто до реєстрації шлюбу з позивачкою (а.с.13, 65, 73,). Отже спірна будівля не може бути визнана об'єктом права спільної сумісної власності подружжя з підстав, передбачених ст. 60 СК України, на яку посилається позивачка як на правову підставу заявлених вимог. Намагання позивачки набути право власності на частину описаного майна на підставі ст. 74 СК України також виявилися марними, оскільки рішенням Іллічівського районного суду від 25 березня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 22 червня 2010 року відмовлено в задоволенні її позову до [PERSON] про встановлення факту перебування з ним у фактичних шлюбних відносинах та визнанні права власності на частину предмету іпотеки (а.с.65-75). Відповідно до ст. 57 СК України майно, набуте чоловіком до шлюбу є його особистою приватною власністю, якою він згідно з положеннями ст.319 ЦК України розпоряджається на свій розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, зокрема, передавати його в іпотеку. Таким чином, вимоги позивачки позбавлені будь-яких правових підстав, у зв'язку з чим задоволенню не підлягають. Оскільки позивачка обґрунтовувала свої вимоги наявністю у неї права приватної - власності на спірну будівлю, суд вважає цей спір таким, що, має майновий характер і, виходячи з цього та враховуючи оговорену іпотечнім договором вартість предмета іпотеки (2754250 грн.), визначає розмір судового збору відповідно до п. Декрету КМУ «Про державне мито» від 21 січня 1993 року в сумі 1700 грн. Тож з урахуванням 51 грн., сплаченої позивачкою при подачі заяви, з неї на користь держави підлягають стягненню 164 9 грн. судового збору.

Outcome: approved