Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-08 00:00:00

Позивачка звернулася з даним позовом до суду, посилаючись на те, що 05 вересня 2007 року вона була прийнята на роботу на посаду оператора з мікроклімату цеху № 1 у виробничий комплекс ЗАТ «Енран». На підставі її заяви, наказом приватного Акціонерного товариства «Екран» від 02.02.2009 року позивачці встановлено неповний робочий час з графіком роботи 8 год на місяць та оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу з 02.02.2009 року . Позивачка вказує, що на роботу вона приходила 1 раз в місяць у зручний для неї час. 20 жовтня 2010 року позивачка отримала з підприємства лист про те, що наказом підприємства від 28.09.2010 року її звільнено з роботи з 12 березня 2010 року за прогули без поважної причини, які мали місце 12 квітня, 13 травня, 14 червня , 14 липня, 13 серпня та 14 вересня 2010 року Позивачка зазначає, що вона про своє звільнення дізналася через місяць після того, як керівником підприємства був виданий наказ про її звільнення. Вважає, що звільнення є незаконним, оскільки вимогу відповідача про необхідність надати певні документи про її відсутність12 квітня, 13 травня, 14 червня , 14 липня, 13 серпня та 14 вересня 2010 року вона не отримувала та при появі на роботі 30 вересня 2010 року, після того як вже був підписаний наказ про звільнення, позивачка у відділі кадрів завірила копії необхідних їй документів. До того ж графік виходу на роботу установлений не був, а тому вона з»являлася на роботу 1 раз в неділю на свій власний розсуд. Зважаючи на те, що її незаконно було звільнено з роботи, позивачка просить визнати незаконним її звільнення з Приватного акціонерного товариства «Екран» з 28 вересня 2010 року з посади оператора меблевого виробництва, поновити на роботі в Приватному акціонерному товаристві «Екран» на посаді оператора меблевого виробництва, стягнути з Приватного акціонерного товариства «Енран» на її користь невиплачену заробітну плату з 01 квітня 2009 року по теперішній час, а також середній заробіток за час вимушеного прогулу. У судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги. Просила визнати протиправним та скасувати наказ Приватного акціонерного товариства «Екран» № 8 від 02.02.2009року про встановлення неповного робочого часу [PERSON] в кількості 8 год на місяць; визнати незаконним звільнення [PERSON] з Приватного акціонерного товариства «Екран» з 12 березня 2010 року з посади оператора з мікроклімату цеху №1, здійсненого за наказом Приватного акціонерного товариства «Екран» № 91 від 28 вересня 2010 року; поновити [PERSON] на роботі в Приватному акціонерному товаристві «Екран» на посаді оператора з мікроклімату цеху № 1 з 12 березня 2010 року; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Екран» на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату з 01 квітня 2009 року по теперішній час середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 21 305, 0 грн., та моральну шкоду у розмірі 10 000, 0 грн., допустити негайне виконання рішення суду в межах стягнення платежу за один місяць. Представник відповідача позові не визнав, просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Посилався на те, що позивачка була прийнята на роботу на посаду оператора мікроклімату цеху № 1 у виробничий комплекс ЗАТ «Енран», який знаходиться в с. старі Петрівці Вишгородського району Київської з окладом згідно штатного розпису - 560, 0 грн. на місяць. У зя»язку зі Світовою економічною кризою та спадом виробництва, позивачку за її згодою було переведено на режим неповного робочого часу з графіком роботи 1 день (8 год) в місяць з 02 лютого 2009 року з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу. Представник відповідача зазначає, що позивачка працювала неповний робочий час, до того ж на роботу без поважної причини не з»являлася, у зв»язку з чим її було звільнено. Зважаючи на викладені вище обставини, представник відповідача просить відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вислухавши дуку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що 05 вересня 2007 року позивачка була прийнята на роботу на виробничий комплекс ЗАТ «Екран на посаду оператора з мікроклімату цеху №1, згідно наказу № 330 від 28.09.2007р. За заявою позивачки, наказом Приватного акціонерного товариства № 8 від 02 лютого 2009 року, позивачці встановлено режим неповного робочого часу з графіком роботи 8 годин на місяць та оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу. Відповідно до ст. 56 КЗпП, за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватися як при прийнятті на роботу так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Оплата праці в цих випадках здійснюється відповідно до відпрацьованого часу. Суд вважає, що наказ № 8 від 02 лютого 2009 року слід визнати незаконним та скасувати, оскільки позивачці був встановлений неповний робочий час - 8 год на місяць, в той час, як ст.56 КЗпП передбачено неповний робочий день або неповний робочий тиждень . Крім цього, відповідач не встановив позивачці графік виходу на роботу, як це було передбачено наказом. Відповідно до ст. 115 КЗпП, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором , але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Судом встановлено, що з 05.09.2008 року по 28.09.2010 року позивачка заробітну плату не отримувала, оскільки відповідач проводив зарахування заробітної плати в рахунок погашення заборгованості за надані ним позивачу послуги з монтажу та установці метало пластикових вікон, що підтверджується актом прийому -передачі продукції та робіт згідно з контрактом - замовленням № 006301095 від 21.07.2008 року та карткою розрахунків за замовленням 006301005 від 21.07.2008 року., що є порушенням ст. 115 КЗпП. Наказом № 91 від 28 вересня 2010 року голови правління ЗАТ «Екран» [PERSON]- оператора з мікроклімату цеху № 1 звільнено з роботи з 12 березня 2010 року за неодноразовий прогул на роботі 12 квітня, 13 травня, 14 червня, 13 серпня, 14 вересня 2010 року протягом всього дня, відповідно до п.4 ст.40 КЗпП. Відповідно до пункту 4 ст.40 КЗпП, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу ( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Згідно ст. 43 КЗпП, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1; 2-5; 7 етапі 40 КЗпП може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу ( профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», прогулом визнається відсутність працівника на роботі протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин ( наприклад у зв»язку з поміщенням до медвитверезника, самовільним використанням без погодження власником або уповноваженим органом днів відгулів, чергової відпустки, залишенням роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов»язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). . невихід працівника у зв»язку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин. В матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували звільнення позивача за згодою профспілкового комітету чи виборного органу. До того ж звільнення відбулося з 12 березня 2010 року за прогули, які мали місце 12 квітня, 13 травня, 14 червня , 14 липня, 13 серпня та 14 вересня 2010 року 2010 року, що є порушенням вимог трудового законодавства. До того ж, в матеріалах справи відсутній графік виходу на роботу, а тому неможливо встановити, коли саме позивачка повинна була приходити на роботу та чи була вона відсутня без поважних причин на робочому місці протягом трьох годин чи робочого дня 12 квітня, 13 травня, 14 червня , 14 липня, 13 серпня та 14 вересня 2010 року 2010 року . Зважаючи на викладені вище обставини, суд вважає, що звільнення позивачки з роботи є незаконним, а тому вона підлягає поновленню на роботі. Згідно ст. 235 КЗпП, у разі звільнення працівника без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше, ніж за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Оскільки позивачка незаконно звільнена з роботи з 12.03.2010 року суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу, тобто з 12.03..2010 року по 01 червня 2011 року у розмірі 13 088, 0 грн ( 960, 0 грн. - заробітна плата х 13 місяців +608 грн. (з 13.03.2010 року по 31.03.2010 року) - за час вимушеного прогулу =13 088, 0 грн.)

Outcome: partial