Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-03 00:00:00

В жовтні 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визначення частки в спільному сумісному майні в якому вказувала, що згідно свідоцтва про право власності від 12 січня 1978 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 січня 1978 року [PERSON] стала власником 2/3 часток житлового будинку №4 по вул. Колгоспній в м. Вознесенську Миколаївської області, а [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) та [PERSON] власниками по 1/6 частці цього майна кожний. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю від 18 червня 1994 року за №3748 їм на праві спільної сумісної власності також належала й земельна ділянка, площею 0,0475 га., розташована за цією ж адресою та призначена для обслуговування житлового будинку. 09 травня 2008 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина в склад якої входить право власності в спірній земельній ділянці. В той же час невизначеність часток в праві спільної сумісної власності створює [PERSON], як спадкоємцю першої черги за законом, що бажає використати своє право на отримання частки спадкового майна, перешкоди в прийнятті спадщини та оформленні спадкових прав. Тому, враховуючи відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстави невизначеності частки спадкодавця в спільному майні, позивачка просила про задоволення позову, а саме про визначення частки [PERSON] в праві спільної сумісної власності щодо спірної земельної ділянки відповідно до його частки в будинку, для обслуговування якого надавалася ця ділянка. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, направивши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без її участі та повне визнання позову. Суд вважав можливим розглядати справу без участі відповідачки [PERSON], оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення позивачки, відповідачки [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку про необхідність застосування наслідків визнання позову відповідачами, передбачених ст. 174 ЦПК України, оскільки таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 12 січня 1978 року за №61 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 січня 1978 року за №60 [PERSON] стала власником 2/3 часток житлового будинку №4 по вул. Колгоспній в м. Вознесенську Миколаївської області, а [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) та [PERSON] власниками по 1/6 частці цього майна кожний (а.с. 9, 11). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю від 18 червня 1994 року за №3748 їм на праві спільної сумісної власності також належала й земельна ділянка, площею 0,0475 га., розташована за цією ж адресою та призначена для обслуговування житлового будинку (а.с. 6, 20). 09 травня 2008 року [PERSON] помер (а.с. 4). Після його смерті відкрилася спадщина в склад якої входить право власності в спірній земельній ділянці. Невизначеність часток в праві спільної сумісної власності створює [PERSON], як спадкоємцю першої черги за законом (а.с. 5), що бажає використати своє право на отримання частки спадкового майна, перешкоди в прийнятті спадщини та оформленні спадкових прав, що підтверджується письмовою відмовою нотаріуса в оформленні спадкових прав (а.с. 8). Відповідно до ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно п. «в» ч. 2 ст. 89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Майно, що знаходиться в спільній сумісній власності, має особливий правовий режим та повязане з наявністю певних додаткових обмежень щодо його розпорядження, спадкування, тощо. Згідно ст. 89 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до абз. 3 п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22 грудня 1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, видкритті після нього спадщини. В той же час положення ч. 4 ст. 120 ЗК України та п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вказують на те, що частки в праві власності на земельну ділянку співвласників жилого будинку співвідносяться з розміром їхніх часток у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а тому вони підлягають задоволенню.

Outcome: approved