Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів - Комунального лікувально - профілактичного закладу «Чернігівська обласна лікарня» та лікаря цього лікувального закладу [PERSON], в якому просить стягнути на його користь 100 000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я. Обгрунтував позивач свої вимоги тим, що з 16.02.2010 року по 23.02.2010 року знаходився на стаціонарному лікуванні в КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня». Лікарем [PERSON] здійснене некваліфіковане оперативне втручання, внаслідок якого погіршились функції руки. Позивач в судовому засіданні підтримав заявлений позов та просив його задовольнити, стягнути з обох відповідачів 100 000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, яку він пов'язує із втратою можливості працювати ушкодженою рукою. Позивач зазначив, що лікар йому гарантував позитивний результат оперативного втручання, але гарантій не дотримався. Представник КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» подав в судове засідання заперечення, в яких просить відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів позивача. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що позивач у період з 16.02.2010 року по 23.02.2010 року проходив лікування у КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» та йому було здійснено оперативне втручання - висічення долонного апоневрозу, яке відбулося 19.02.2010 року. Із заперечень на позовну заяву, наданих представником КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» вбачається, що згідно протоколу операції після виділення та видалення деформованого долонного апоневрозу 4-ий та 5-й пальці розігнуті до повного розгинання. 20.02.2010 року стан хворого відповідав ступеню важкості перенесеної операції, а вже 22.02.2010 року був задовільний. 23.02.2010 року [PERSON] був виписаний із лікувального закладу з рекомендаціями у виписці з історії хвороби для подальшого амбулаторного лікування. У подальшому [PERSON] не приходив ні на огляд, ні на консультування. Звертаючись до суду з позовом про відшкодування майнової шкоди, позивач послався на статтю 1166 ЦК України. Згідно ч.І ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди з лікаря [PERSON] є безпідставними, оскільки він виконував свої трудові обов'язки, а відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним трудових (службових) обов'язків. Позивачем не надано доказів заподіяння йому матеріальної шкоди (не зазначено в чому вона полягає і як обрахована позивачем), не доведено неправомірності дій лікаря, не надано доказів існування причинно - наслідкового зв'язку між заподіяною шкодою та діями лікаря. За таких обстави, враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача.

Outcome: dismissed