Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ЗАТ «Кримський титан» (в особі філії «Вільногірський ГМК») про визнання незаконним наказу про простій робітника, в якому зазначає наступне. Він працює на підприємстві відповідача слюсарем КВП та СЕВТ. 24.12.2008р. за підписом керівника підприємства відповідача було видано наказ за № 324 «Про простій робітників МВ і СЕВТ», відповідно до якого було затверджено акти про простій та йому було змінено графік роботи на період простою з 29.12.2008р., місцем його знаходження визначено під час простою прохідну заводоуправління., оплату простою проводити 2/3 встановленої тарифної ставки 8.10 грн. Позивач вважає цей наказ незаконним і вказує, що акти про простій було затверджено 23.12.2008р., тобто задовго до дати 29.12.2008р., коли він мав знаходитись на прохідній заводоуправління. При цьому більша частина робітників служби КВП та СЕВТ, крім тих, які знаходились у відпустках за власний рахунок, знаходились на своїх робочих місцях, виконували звичайну роботу та отримали заробітну плату в повному обсязі. Більш того, в наказі не визначено закінчення простою, а зазначено тільки дату, з якої він мав знаходитись на прохідній. Крім того, акт простою не було затверджено та погоджено з профспілковою організацією НПГУ, членом та керівником первинної організації якої він є і не було отримано на це згоди профспілки. В акті значиться, що його було складено на підставі службової записки начальника служби СЕВТ від 17.12.2008р. Але в цей день він працював у звичайному режимі, виконував покладену на нього робочою інструкцією роботу і ніякого простою в нього не було, що підтверджується відповідними табелями обліку робочого часу та журналом видачі нарядів на роботу, де зазначається денне завдання. Він вважає, що опинився на простої по тій причині, що він є членом та керівником первинної організації Незалежної профспілки гірників України, яка діє на підприємстві відповідача. Всі інші працівники СЕВТ, які до складу зазначеної профспілки не входять, жодного разу на простої не були і отримували зарплату в повному обсязі. При зазначеному режимі роботи значно змінилися в бік їх погіршення умови оплати його праці, оскільки отримана ним зарплатня значно зменшилась. Зазначеними незаконними діями, що полягають у виданні вищезазначеного наказу відповідачем було завдано йому також і моральної шкоди, яка полягає в тому, що цим наказом порушено гарантовані йому законодавством права як працівника - право на отримання заробітної плати в повному обсязі; за захистом своїх прав та інтересів він змушений звертатись до адвокатів та до суду, що є не звичним для нього проведенням свого часу ; змушений витрачати свій вільний час не на організацію відпочинку та свого дозвілля, а на судовий спір з відповідачем. Все вище перелічене значно погіршило його звичний життєвий тонус, що завдало та продовжує завдавати йому додаткових моральних страждань. Моральну шкоду позивач оцінює розміром 1700 грн. Він просить задовольнити його позов в повному обсязі В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги та викладені в позові доводи підтримав, суду пояснив, що в кінці 2008р. обставини склались так, що потрібно було йти у відпустку за власний рахунок, він заяву на відпустку не писав. Працює він в службі автоматизації і метрології, йому зробили простій. Запропонували на період простою працювати озеленювачем, але він відмовився, нічого іншого не запропонували, він має інвалідність, а йому було запропоновано важку роботу. Він працює по ремонту приборів вимірювання і аналітичних вагів і ці прилади повинні оглядатись кожен день, що він зазвичай і робив. В нього тоді було багато таких приладів в ремонті, таких спеціалістів, як він, тоді було 5 чоловік, але йому невідомо, - хто тоді виконував цю роботу. Було складено графік і інші виходили для виконання цієї роботи, про що є підтвердження в матеріалах справи. Коли вийшли після простою, було багато роботи. Позивач просив задовольнити його позов в повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав, висловив категоричні заперечення проти нього, суду пояснив, що як завжди в кінці року виходить постанова КМ України щодо роботи в період новорічних свят, тому у них на підприємстві було видано наказ про надання відпусток згідно із законодавством про відпустки. Це пов'язано з економічною кризою та з тим, що в інших країнах новорічні та різдвяні свята наступають раніше, на підприємствах тих країн в той час не працюють, тому комбінату немає кому відвантажувати свою продукцію, неможливо забезпечити роботою всіх працівників, суттєвим також є той факт, що статистикою доведено, що в ці дні найвищий процент травматизму, тому і вирішили, щоб робітники по можливості пішли у відпустки. Начальник служби позивача доповів ситуацію, надав графік чергувань, деяких працівників залишили обслуговувати обладнання, інші пішли у відпустки. Ніхто нікого не змушував іти у відпустку, а роз'яснювали ситуацію, що склалася на підприємстві, сприяли вирішенню питань без конфліктів і люди писали заяви. На підприємстві в той час основне обладнання не працювало. В підрозділі, де працює позивач, виникла така ситуація, коли позивачеві неможливо було надати в той час роботу, тому що її стало менше і її розподіляли між іншими працівниками. Було видано наказ по підприємству, складались акти по простою, але не всього відділення, а окремих працівників, комісія зробила аналіз роботи по СЕВТ, 25.12.2008р. [PERSON] отримав цей наказ. В колективному договорі підприємства є пункт 3.12, що стосується оплати праці робітників в період простою. 5,6,8 та 9 січня 2009р. [PERSON] був у відпустці без збереження заробітної плати, в подальшому акти не складались, а потім знову продовжували їх складати. Представник відповідача зауважив, що немає жодного нормативного документа про те, що акти про простої повинні узгоджуватись з профспілкою. В той період позивачу було запропоновано роботу озеленювача, це значить виконувати роботу по прибиранню території, відгортати сніг, підмітати, там використовуються звичайні знаряддя праці, товщина сніжного покриття тоді була зафіксована 12см, тобто робота не була б складною і там би він отримав зарплату в такому розмірі, як на попередньому місці роботи. А так йому було оформлено простій і він отримав згідно законодавству заробітну плату в розмірі 2/3 тарифу, однак при цьому він отримав більше, ніж інші працівники, які пішли у відпустки за свій рахунок. Трудові права позивача не були порушені, просто в той час не було роботи і було неможливо всіх забезпечити роботою. Позивач відмовився виконувати запропоновану йому роботу, він просто знаходився на прохідній ГМК і в порівнянні з іншими працівниками перебував в кращих умовах. Правомірність виданого адміністрацією наказу перевірена судом апеляційної інстанції по аналогічній цивільній справі за позовом Копаненка, рішення суду залишено в силі. Представник відповідача просить відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. Матеріалами справи встановлено наступне. Як вбачається з копій окремих сторінок трудової книжки позивача, він працює на філії «Вільногірський ГМК» ЗАТ «Кримський титан» (а.с.3-5). Адміністрацією підприємства відповідача позивачеві було заздалегідь повідомлено про передбачуваний простій і запропоновано з метою запобігання простою тимчасове переведення на іншу роботу (а.с. 9). 27.11.2008р. було видано наказ № 298 по підприємству відповідача по організації роботи комбінату в період з 29 по 31 грудня 2008р., 2,5,6,8,9 та з 12 по 16 січня 2009р., що підтверджується його копією (а.с.6,7). 24.12.2008р. було видано наказ №324 по філії «Вільногірський ГМК» ЗАТ «Кримський титан» про простій робітників металургійного виробництва і служби експлуатації засобів вимірювальної техніки (МВ і СЕВТ) - а.с.8. 23.12.2008р. складено акт про простій у службі експлуатації засобів вимірювальної техніки, що видно із його копії, який отримано позивачем 25.12.2008р. (а.с. 10). У вказаному підрозділі було складено графік чергувань, де задіяно три працівника (а.с. 11). До матеріалів справи надано копії табелів обліку робочого часу служби експлуатації засобів вимірювальної техніки за грудень 2008р., січень 2009р. (а.с.37-47) та листки обліку простоїв за29.12.2008р.-31.12.2008р., 02.01.2009р., 12.01.2009р. - 15.01.2009р. (а.с.48-55). 02.01.2009р. позивачем було подано заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати на 5,6,8,9 січня 2009р., що вбачається з її копії (а.с.56), і така відпустка йому була надана, що підтверджується копією наказу №01к від 02.01.2009р. (а.с.57). З копій окремих сторінок журналу нарядів вбачається, що в період з 24.12.2008р. по 02.01.209р. видавались наряди на зміни окремим працівникам (а.с.62-69). Заслухавши пояснення позивача, доводи його представника, представників відповідача та третьої особи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. В ст.34 КЗпП України зазначено, що простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця. В ході розгляду справи було встановлено, що адміністрацією підприємства відповідача 27.11.2008р. було видано наказ № 298 про організацію роботи в період з 29 по 31 грудня 2008р., 2,5,6,8,9 та з 12 по 16 січня 2009р., що підтверджується його копією. В наказі зазначено, що вказані заходи застосовано в зв'язку з фінансовою кризою в Україні та в світі, зупинкою значної частини підприємств гірничо-металургійного комплексу, труднощами збуту продукції комбінату, відсутністю можливості залучення кредитних ресурсів, невизначеності контрактації продукції, яку випускає комбінат, на 2009р. та з метою збереження комбінату як цілісного майнового комплексу, збереження трудового колективу, недопущення масових скорочень працівників зважуючи на виключність становища і застосування термінових заходів антикризового характеру. В наказі зазначено, що при його виданні також враховувались рекомендації Дніпропетровського обласного комітету профспілки ПМГУ з врахуванням того, що на січень місяць 2009р. припадає значна кількість святкових та неробочих днів для створення умов святкування [PERSON] та Різдва Христова, а також для вирішення особистих питань працівникам надавались відпустки без збереження заробітної плати у відповідності до вимог законодавства України про відпустки, при цьому також враховувались положення колективного договору на 2007-2009р.р. Працівникам підприємства, які за характером своєї діяльності не задіяні в підготовці та поданні статистичних показників виробничо-господарської діяльності підприємства, відсутність яких не спричинить негативного впливу на хід виробництва, надавались відпустки без збереження заробітної плати згідно із положеннями трудового законодавства про відпустки на вказаний період часу. Адміністрацією підприємства було дотримано вимоги вказаних норм закону. Позивачеві було запропоновано з метою запобігання простою переведення тимчасово на іншу роботу на вказаний період часу, а саме - до адміністративно-господарського відділу управління за професією «озеленювач», про що він повідомлений письмово. В судовому засіданні позивач підтвердив, що таку пропозицію він отримував, але відмовився від неї. На його думку, відповідач несправедливо з ним поступив, запропонувавши йому такий тимчасовий перевід на іншу роботу, тому що для нього була робота на його робочому місці, крім цього він має чотири дипломи і йому можливо було запропонувати будь- яку іншу роботу по тим спеціальностям, якими він володіє. Як вбачається з табелів обліку робочого часу за вказаний в оскаржуваному наказі періоді часу, переважна більшість працівників аналогічної з позивачем спеціальності та інших спеціальностей перебували у відпустках без збереження заробітної плати, лише декілька працівників були залишені для обслуговування обладнання, тобто виконували свою звичайну роботу, для чого було складено графік чергувань. Зазначена обставина знайшла своє підтвердження при огляді в судовому засіданні журналів видачі нарядів для виконання роботи в зазначений період часу. Представник відповідача пояснив, що інші працівники перебували у відпустках за свій рахунок, оскільки в зазначений в наказі період часу продукція не випускалась і забезпечити всіх працівників роботою було практично неможливо. Однак, позивач стверджував, що крім нього всі працівники аналогічних йому спеціальностей працювали у вказаний період часу, але ця обставина не підтверджується матеріалами справи та встановленими в судовому засіданні обставинами, оскільки підприємство у вказаний в оспорюваному наказі періоді часу працювало в скороченому режимі, оскільки певна кількість працівників перебували у відпустках за свій рахунок та у чергових відпустках. У відповідності з вимогами ч.І ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Позивач не заперечував, що заробітна плата в такому розмірі в зазначений період часу ним була отримана. Оскільки позивач не виявив бажання скористатися правом на відпустку (крім днів, коли за його заявою йому така відпустка була надана) та відмовився від переведення на запропоновану йому роботу за спеціальністю озеленювача, де він міг отримати заробітну плату в повному обсязі, йому було визначено знаходитись під час простою на центральній прохідній заводоуправління. Для обліку робочого часу та для проведення оплати праці позивача в кожен день простою складались листки обліку простоїв. Як пояснив позивач, він оскаржує даний наказ по тій причині, що він особисто не повідомляв адміністрацію підприємства про простій, як це передбачено КЗпП України і до нього незаконно застосували простій, на його думку простій може бути тоді, коли це стосується структурного підрозділу. Однак, судом встановлено, що в даному випадку йдеться не про простій одного працівника, тобто коли працівник повинен повідомляти про це адміністрацію. В оскаржуваному наказі вказано, що в зазначений період часу було зупинено виробництво продукції металургійного виробництва, це викликано відсутністю організаційних та технічних умов, необхідних для виконання роботи. Такий випадок передбачено статтею 34 КЗпП України. Застосовуючи дану норму законодавства, відповідач також керувався положеннями колективного договору на 2007-2009р.р. (п.3.12), якими передбачено керуватись при виникненні подібних випадків. В своїй позовній заяві позивач не ставив вимогу про визнання незаконними табелів обліку робочого часу, він не вказував на те, що вказані в них дані не відповідають дійсним обставинам справи. Він отримав заробітну плату за вказаний період згідно відпрацьованого часу. З цих табелів і з журналів видачі нарядів вбачається, що переважна більшість працівників аналогічної з позивачем спеціальності не притягувались для виконання робіт в структурному підрозділі, де працює позивач, в зазначений період часу. Тобто позивач був не єдиним працівником, кому не знайшлось роботи в той період. Суд не поділяє тверджень позивача в тому питанні, що в даному випадку повинна йти мова про простій з ініціативи працівника. Матеріалами справи підтверджено, що це була вимушена міра, пов'язана із скороченням робіт, викликаних відсутністю організаційних та технічних умов на комбінаті, необхідних для виконання робіт. Позивач надав суду копію посвідчення, згідно з яким він є головою ППО НПГУ філії «Вільногірський ГМК» ЗАТ «Кримський титан» (незалежна профспілка гірників України), але він не навів суду норм законодавства, які б передбачали узгодження з профспілкою питань щодо застосування простою. Він вказував на те, що є інвалідом і не міг виконувати запропоновану адміністрацією роботу, при цьому цю обставину він не підтвердив доказами, тому його доводи з цього питання є голослівними та необгрунтованими. Таким чином, в процесі розгляду справи суд не виявив з боку відповідача факту недотримання вимог законодавства про працю в ситуації, що склалася між сторонами по справі в період з кінця грудня 2008р., на початку січня 2009р. Позивач не навів суду доказів та не обґрунтував свої доводи щодо завдання йому відповідачем моральної шкоди, не довів наявності причинного зв'язку між фактом перебування його на простої та обставинами, які виникли чи могли виникнути з зв'язку з цим. В зазначений період часу він фактично не виконував зовсім ніякої роботи, просто знаходився на прохідній, однак при цьому отримав заробітну плату у відповідності з положеннями колективного договору та чинним законодавством про працю України. З огляду на вищенаведене суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed