overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-28 00:00:00

З позовом до суду звернувся прокурор Троїцького району Луганської області, який вказав, що прокуратурою Троїцького району Луганської області у грудні 2010 року було проведено перевірку дотримання вимог чинного законодавства в ЗАТ «Троїцький ОПЗ» стосовно своєчасної виплати заробітної плати. За результатами проведеної перевірки було встановлено, що [PERSON] працював на вказаному підприємстві на посаді слюсаря по 03 грудня 2010 рік, однак станом на 15 грудня 2010 рік залишилася несплаченою заборгованість по заробітній платі, яка складає 4531 гривня 79 копійок. Позивач неодноразово звертався до адміністрації вказаного товариства щодо погашення заборгованості належної йому заробітної плати, однак грошей так і не отримав у звязку з відсутністю грошових коштів у касі товариства. Просить стягнути вказану заборгованість по заробітній платі. Прокурор у судовому засіданні просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача до суду не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, заперечень проти позовних вимог до суду не надходило. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно довідки, виданої закритим акціонерним товариством «Троїцький ОПЗ» № 350 від 15 грудня 2010 року [PERSON] працював на вказаному товаристві слюсарем і заборгованість по заробітній платі складає за червень - листопад 2010 року - 4531 гривня 79 копійок. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, повинна бути здійснена в день звільнення. Відповідач порушив норми цієї статті. При таких обставинах суд вважає, що позов повинен бути задоволений у повному обсязі, відповідач підлягає стягненню заборгованості по виплаті заробітної плати на користь позивача у сумі 4531 гривня 79 копійок. На підставі ст. 116 КЗпП України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-28 00:00:00

З позовом до суду звернувся прокурор Троїцького району Луганської області, який вказав, що у грудні 2010 року відповідач здійснив незаконну порубку одного дерева породи сосни звичайної на території Малоолександрівської сільської ради Троїцького району Луганської області, яке є власністю держави, національним скарбом України та належить державному обліку і охороні, внаслідок чого була заподіяна матеріальна шкода державі на суму 173 гривні 04 копійок, яка до теперішнього часу не відшкодована і яку він просить стягнути з відповідача. Прокурор у судовому засіданні просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач до суду не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, заперечень проти позовних вимог до суду не надходило. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п. 4.6 Правил утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів України, затверджених наказом ДКЖКГ № 70 від 29.07.1994 року: знесення та пересадка дерев в населених пунктах може здійснюватися лише при наявності спеціального дозволу (ордера). Як було встановлено судом, зазначене дерево було вирубане відповідачем без отримання ордеру на таку вирубку, без погодження з органами охорони навколишнього природного середовища, та без рішення виконкому Малоолександрівської сільської ради Троїцького району луганської області на таку вирубку. За вказаним фактом працівниками Троїцького РВ УМВС України в Луганській області було проведено перевірку в порядку ст. 97 КПК України відносно відповідача та 13.12.2010 року дільничним інспектором Троїцького РВ УМВС [PERSON] прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи відносно відповідача за ст. 246 КК України, у звязку з відсутністю в діях останнього, враховуючи малозначність спричиненої шкоди, складу злочину на підставі п. 2 ст. 6 КПК України. Відносно відповідача було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 65 КУпАП. Відповідно до ст. 12 Закону України « Про охорону навколишнього природного середовища» громадяни України зобовязані відшкодувати шкоду, спричинену негативним впливом на навколишнє природне середовище. При таких обставинах суд вважає, що позов повинен бути задоволений у повному обсязі, відповідач підлягає стягненню шкоди, заподіяної знищенням лісових насаджень у сумі 173 гривні 04 копійки, як вбачається з матеріалів справи, розрахунок шкоди був здійснений відповідно до Постанови КМУ № 665 від 23.07.2008 року. На підставі ст. 12 Закону України « Про охорону навколишнього природного середовища», Постанови КМУ № 665 від 23.07.2008 року,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-28 00:00:00

З позовом до суду звернувся прокурор Троїцького району Луганської області, який вказав, що прокуратурою Троїцького району Луганської області у грудні 2010 року було проведено перевірку дотримання вимог чинного законодавства в ЗАТ «Троїцький ОПЗ» стосовно своєчасної виплати заробітної плати. За результатами проведеної перевірки було встановлено, що [PERSON] працював на вказаному підприємстві на посаді охоронця по 08 грудня 2010 рік, однак станом на 14 грудня 2010 рік залишилася несплаченою заборгованість по заробітній платі, яка складає 9618 гривень 69 копійок. Позивач неодноразово звертався до адміністрації вказаного товариства щодо погашення заборгованості належної йому заробітної плати, однак грошей так і не отримав у звязку з відсутністю грошових коштів у касі товариства. Просить стягнути вказану заборгованість по заробітній платі. Прокурор у судовому засіданні просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача до суду не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, заперечень проти позовних вимог до суду не надходило. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно довідки, виданої закритим акціонерним товариством «Троїцький ОПЗ» № 319 від 14 грудня 2010 року [PERSON] працював на вказаному товаристві охоронцем і заборгованість по заробітній платі складає за червень - листопад 2010 року - 9618 гривень 69 копійок. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, повинна бути здійснена в день звільнення. Відповідач порушив норми цієї статті. При таких обставинах суд вважає, що позов повинен бути задоволений у повному обсязі, відповідач підлягає стягненню заборгованості по виплаті заробітної плати на користь позивача у сумі 9618 гривень 69 копійок. На підставі ст. 116 КЗпП України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-28 00:00:00

[PERSON] просить встановити факт належності [PERSON], яка померла 13 червня 2009 року в с.Тополівка Теплицького району, Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯА №357504, в якому було помилково вказано прізвище як [PERSON], що потрібно їй для оформлення спадщини після смерті матері. В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримала заявлені вимоги. Пояснила, що внести виправлення в державний акт щодо неправильного прізвища неможливо. Померла [PERSON] була її матірю, вона є спадкоємцем після її смерті, але через розбіжність у прізвищах немає можливості оформити спадщину. Представник заінтересованої особи - Тополівської сільської ради в судове засідання не зявився, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника сільської ради, проти задоволення вимог [PERSON] не заперечують. Свідок [PERSON] у своїх показаннях підтвердив, що знає заявника [PERSON] близько двадцяти років, проживали раніше в селі Велика Карпівка Одеської області. Підтверджує, що [PERSON] також проживала в Одеській області, отримала там земельну ділянку під час розпаювання землі, потім переїхала проживати в с.Тополівка, де і проживала до смерті. Свідок [PERSON] підтвердила, що знала [PERSON] більше десяти років, як листоноша приносила їй додому пенсію, у відомостях її прізвище було записано як [PERSON]. Дослідивши матеріали справи, заслухавши заявника та показання свідків, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого Кіровською сільською радою Роздільнянського району Одеської області батьками „Миколайчук Татьяны Павловны(російською мовою) вказано „[PERSON] и [PERSON](російською мовою). 09 червня 1954 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і прийняла прізвище [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб №00007156284 від 17 грудня 2010 року, наданим відділом ДРАЦС Теплицького РУЮ. 21 липня 2005 року Роздільнянською районною державною адміністрацією Одеської області на імя [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯА №357504, який підтверджує право на земельну ділянку площею 8,78 га на території Буцинівської сільської ради. [PERSON] померла 13 червня 2009 року в с.Тополівка Теплицького району Вінницької області, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть. Факт, що [PERSON] і [PERSON] є однією особою також підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-28 00:00:00

14.12.2010р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO], щомісячно в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів, починаючи з 14.12.2010р. та до повноліття дітей, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, мотивуючи свої вимоги тим, що 07 березня 1992 року Сировською сільською радою Врадіївського району Миколаївської області було зареєстровано їх шлюб, актовий запис № 1. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO], батьком яких являється [PERSON] - відповідач по справі. Діти проживають з нею та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча повинен надавати, в звязку з чим вона звернулася до суду із зазначеним позовом. Позивачка в судове засідання надала заяву в якій просила розглядати справу в її відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити його. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти його задоволення,- Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши надані суду письмові докази, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, оцінивши в сукупності досліджені докази, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 07 березня 1992 року в Сировській сільській раді Врадіївського району Миколаївської області, актовий запис № 1 від 07.03.1992 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO], батьком яких являється [PERSON] - відповідач по справі, що підтверджується копіями свідоцтв про народження, які знаходяться в матеріалах справи. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. З ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, баї їжа і (або) у твердій грошовій сумі. Таким чином, враховуючи вище викладене, матеріальне становище відповідача, те, що він на утриманні має двох неповнолітніх дітей, працює та отримує постійний заробіток, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, в силу сі. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в сумі 51грн. на користь держави, та стягнути з відповідача витрати з інформаційно- технічного забезпечення розгляду цивільних справ в сумі 120грн. 00коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-28 00:00:00

У липні 2010 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить шлюб з [PERSON] розірвати. В обґрунтування предявлених позовних вимог вказала, що з відповідачем по справі вона знаходиться у шлюбі з 29 грудня 2001 року. Шлюб у них перший. Від цього шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Неповнолітній син мешкає разом з нею та після розірвання шлюбу також буде жити і виховуватись нею. На утримання дитини відповідач зобовязаний до сплати аліментів. Між сторонами спору стосовно розподілу спільного майна немає. Сімейних стосунків вони не підтримують та проживають окремо з початку 2010 року. На протязі всього спільного проживання між ними виникали сварки та скандали при вирішенні самих різних побутових питань. За час спільного проживання вони переконались, що у них різні погляди на сімейне життя, що свідчить про різність їхніх характерів. За минулий час між сторонами спроби для поновлення сімейних стосунків не було. Вважає, що їхня сім'я розпалась остаточно та поновлена бути не може. Просить позов задовольнити. Відповідач предявлений позов визнав та також просив його задовольнити. Пояснив, що їхня сімя розпалась остаточно. За минулий час між ними спроб для поновлення сімейних стосунків не було. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 цього Кодексу. У судовому засіданні було встановлено, що сторонами сімейні стосунки припинені з початку 2010 року. За минулий час між ними спроб для поновлення сімейних стосунків не було. Сторони вважають, що їхня сімя розпалась остаточно. Просять суд їхній шлюб розірвати. При таких обставинах суд оцінюючи всі докази зібрані по справі в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який між ними було зареєстровано 12 серпня 1989 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. Який проживає разом з матірю. Позивач вказує, що між ним та відповідачкою по справі припинені шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного господарства у зв'язку з тим, що між ними відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на життя. На даний час сторони проживають окремо, спроб для примирення не приймають. Посилаючись на вищевказані обставини вважає, що подальше спільне проживання і збереження сім'ї стало неможливим. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, на примирення не погодився. Відповідач в судовому засіданні на розірвання шлюбу погоджується, проти надання часу для примирення і збереження сімї категорично заперечує. Заслухавши пояснення позивача, відповідачки, вивчивши матеріали справи, суд знаходить за необхідне позов задовольнити частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч.І ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 цього ж Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 12 серпня 1989 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.4). Спір про поділ майна подружжя буде вирішувати в судовому порядку. Кошти на утримання сина відповідач сплачує добровільно. Шлюб у сторін перший. З наданих доказів та пояснень сторін в судовому засіданні вбачається, що сім'я сторін розпалася остаточно і зберегти її неможливо, що спричинене відсутністю взаєморозуміння між подружжям, різних поглядів на життя. З жовтня 2010 року подружжя проживають окремо, проти надання їм часу для примирення і збереження сімї категорично заперечують. Наведене свідчить, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення. За таких обставин шлюб має бути розірвано. Щодо стягнення з відповідачки мита при^реєстрації розірвання шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану, то в цій частіші в задоволенні позеру с!рід відмовити, оскільки розірвання шлюбу за рішенням суду не потребує такої реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України документом,що засвідчує факт розірвання шлюбу судом,є рішення суду про розірвання шлюбу,яке набрало законної сили. А тому,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку, посилаючись на те, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого і мають дитину, яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач же припинив усяку турботу про матеріальне забезпечення дитини, що і змушує її звернутися до суду з цим позовом. Відповідач в своїй письмовій заяві позов визнав, просить розглянути справу за своєї відсутності, в звязку з чим суд, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України при наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи, чи інтереси інших осіб. А тому,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до Комунального підприємства «Надра Кіровоградщини» та із урахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 4 525 грн. 33 коп., компенсацію 725 грн. 64 коп., за несвоєчасність виплати заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що при звільненні з роботи за згодою сторін відповідач не провів із нею належних до виплати грошових розрахунків. В судове засідання позивач не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі позовні вимоги повністю підтримала. Відповідач про час і місце судового засідання судом повідомлявся, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Встановлено, що позивач відповідно до наданих доказів була прийнята на роботу і призначена на посаду з 28 жовтня 2008 року на посаду бухгалтер-фахівець першої категорії Кіровоградської філії «Кіровоградоблпаливо» ЗАТ «Енерговугілля» м. Кіровоград (а.с.5). З 01 лютого 2009 року підприємство змінило назву на КП «Кіровоградоблпаливо», аз 01 лютого 2010 року має назву КП «Надра Кіровоградщини». Звільнилась з посади 19.05.2009 року за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. На день звільнення з роботи з КП «Надра Кіровоградщини» відносно [PERSON] борг по невиплаченій заробітній платі склав суму у розмірі 4 525 грн. 33 коп. (а.с. 3,4). При звільненні, відповідач в порушення вимог ст. 116 КЗпП не здійснив повний розрахунок зі звільненим працівником, якому було нараховано, але не виплачено заробітну плату. Згідно ст. ст. 47, 116 КЗпП України на підприємство покладається відповідальність повного розрахунку по заробітній платі з позивачем в останній день звільнення з роботи. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України зі звільненим працівником повинен був здійснений розрахунок в день звільнення. Тому, нарахована але не виплачена заробітна плата підлягає стягненню на користь позивача. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено сплату компенсації працівникам за втрату частки заробітної плати у зв'язку із порушенням термінів її виплати. Така індексація проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги. В свою чергу відповідач не надав суду належних доказів факту проведення розрахунку з позивачем і наявність обставин, які б свідчили про відсутність його вини в затримці проведення розрахунку при його звільненні. В порядку ст. 88 ЦПК судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення боргу по заробітній платі, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-28 00:00:00

07 грудня 2010 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначає, що 25 грудня 2003 року вона уклала шлюб з [PERSON] і від цього шлюбу дітей вони не мають. Позивачка в своїй заяві, також стверджує, що одруження з відповідачем виявилось невдалим, спільне життя не склалося, шлюбні відносини між ними фактично припинені з квітня 2009 року. При цьому, позивачка зазначає, що вона тривалий час проживає з іншим чоловіком, з яким має намір створити сім'ю, а [PERSON] проживає з іншою жінкою, однак в добровільному порядку через органи реєстрації актів цивільного стану відповідач шлюб розривати не хоче, а тому позивачка просить суд розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем. В судове засідання позивачка не зявилася, але від неї до суду надійшла заява за вх. №\~01-16/5373 від 27 грудня 2010 року про підтримання нею своїх позовних вимог та розгляд справи без її участі.. Відповідач, також в судове засідання не зявився, надавши суду заяву за вх. №\~01-16/5374 від 27 грудня 2010 року про визнання ним позовних вимог та слухання справи без його участі. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, врахувавши думки позивачки і відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про одруження серії 1-ВЛ №208043, виданого міським відділом реєстрації актів громадянського стану № 1 Харківського обласного управління юстиції, 25 грудня 2003 року між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], укладений шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження міського відділу реєстрації актів громадянського стану № 1 Харківського обласного управління юстиції 25 грудня 2003 року зроблено актовий запис за № 2825. (а.с. 5) Сторони з квітня 2009 року по теперішній час сумісно не проживають та не ведуть спільне господарство, шлюбні відносини між ними фактично припинилися через непорозуміння, сварки та відсутність намірів проживати разом. В звязку з вищевикладеним, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сімї є неможливими, їх сімя розпалася і відновлена бути не може, а тому шлюб, укладений між позивачкою та відповідачем необхідно розірвати. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивачки судові витрати по справі.

Outcome: approved