Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-09 00:00:00

09 серпня 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПП «Віва Фарм», третя особа - [PERSON] про стягнення заробітної плати та серецнього заробітку по цень фактичного розрахунку, невиплаченого з вини власника, а також стягнення моральної (немайнової) шкоци , мотивуючи це тим, що з 01.08.2007 року він працював на приватному підприємстві відповіцача на посаці фармацевта, з місячною заробітною платою 750 грн, з березня 2008 року за добросовісне виконання трудових обов»язків оклад підвищено до 1250 гривень. За період роботи на підприємстві він ніяких порушень дисциплінарного характеру не мав. 02 червня 2010 року у зв»язку з сімейними обставинами вирішив перейти на іншу роботу в м.Київ ЗАТ»Фоззі Фарм» на таку ж посаду з окладом 2500 грн., заяву про звільнення написав згідно чинного законодавства за 2 тижні до звільнення. Третій особі [PERSON] це не сподобалося і він заявив, що трудову книжку поверне після інвентаризації. За виявлену недостачу позивач повинен був сплатити 2300 грн, в іншому випацку йому не буце повернуто трудову книжку і заробітну плату. Внаслідок таких дій відповідачів, позивачу була заподіяна як матеріальну так і моральну шкоду, так як він переніс нервовий стрес, тим більше, що відповіцач поцзвонив на його нове місце роботи в м.Київ і офіційно заявив, щоб позивача не брали на роботу, так як він особисто цопустив розтрату матеріальних цінностей, а тому по вині віцповіцачів він залишився без роботи і грошей, втратив можливість вести звичний спосіб життя, було заплямовано його честь, гіцність, цілову репутацію, різко погіршився його стан зцоров'я. Позивач просить, стягнути з віцповіцача на його користь матеріальну шкоцу: невиплачену заробітну плату та серецній заробіток по цень фактичного розрахунку, невиплаченого з вини власника в сумі 3900 грн.; 10 000 грн. - моральної шкоди та всі судові витрати понесені по справ, а саме 2750 грн., за надання юридичної допомоги адвокатом. 25.10.2010 року було збільшено позовні вимоги позивача і він просить стягнути з відповіцача 21300 грн. 31 коп.. В судовому засіданні позивач та його прецставник підтримали спочатку первісний позов а потім доповнення про збільшення позовних вимог, позивач дав пояснення викладені в позовній заяві. Представник відповіцача, та третя особа заперечують позов повністю та просять суц віцмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. Свідок [PERSON] суду пояснив, що його син [PERSON] працював фармацевтом ПП «Віва Фарм», але вирішив звільнитися для того, щоб перейти на іншу роботу в м.Київ. Зі слів сина він знає, що була написана заява про звільнення, якого змісту не знає, також знає, що роботодавець не віддав синові зароблених коштів, і погрожував, що не віддасть трудової книжки, оскільки сином зроблено розтрату коштів. Узв»язку з цим вирішили звернутися за послугами до юриста, щоб подати документи до суду. Взявши адвоката, сина, поїхали до смт.Ружин на місце роботи позивача з вимогою видати трудову книжку, на, що отримали відповідь, що її не видадуть поки син не розрахується за розтрату. Після цього вони поїхали до доми, синові стало погано, оскільки він перехвилювався, привозив лікаря з Ружинської ЦРЛ [PERSON]. Свідок [PERSON], мати позивача, суду дала аналогічні покази до даних свідком [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснив, що він проживає в [INFO], та добре знає свого односельця [PERSON] та його батьків. Одного дня будучи по справах в смт.Ружині, біля аптеки, що знаходиться в центрі Ружина побачив батька позивача, запитав в нього чи він не їде до доми в с.Мовчанівку, оскільки мав намір його підвезти. Той повідомив, що він з сином приїхали до даної аптеки, оскільки в ній працював раніше його син [PERSON], але на даний момент він звільнився і вони приїхали, щоб забрати трудову книжку. Оскільки трудову книжку роботодавець не віддав вони звернулися за послугами до адвоката [PERSON], та потім з ним знову приїхали до аптеки, де між ними та власником аптеки відбулася розмова. Потім [PERSON] з сином сіли в автомобіль і поїхали в с.Мовчанівку, по дорозі позивачу стало зле. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює бухгалтером ПП «Віва Фарм», позивач працював у них на підприємстві уже рік чи два точно сказати не може, але працевлаштовувався тоді коли вона уже працювала, на посаду фармацевта по трудовій книжці. 1 червня 2010 року [PERSON] написав заяву на звільнення, дану заяву він цього ж дня переписував, по якій причині свідкові невідомо, після того пропрацював до 15-го червня до обіду, після того на роботу більш не виходив. 9-го липня згідно наказу керівника підприємства свідком було нараховано позивачу заробітну плату, відпускні, та зроблено запис до трудової книжки. При звільнені [PERSON] було виплачено всі необхідні суми. Позивача було звільнено у зв»язку з невиходом на роботу, оскільки 16- го червня [PERSON] на роботу не вийшов з невідомих причин, було складено відповідну комісію та відповідні доповідні записки, листки непрацездатності позивачем надані не були. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює фармацевтом ПП «Віва Фарм» з 2009 року, [PERSON] знає як свого колегу в минулому. 01 червня він написав заяву на звільнення, але, щось там було не так, тому переписав заяву на звільнення вдруге. Потім свідок пішла до доми і не бачила, що [PERSON] писав у заяві. Працював позивач на даному підприємстві до 15 червня, 16-го червня він на роботу не вийшов. З [PERSON] та [PERSON] було створено комісію яка доповіла, що 16 червня [PERSON] на робочому місці відсутній, про аналогічне було письмово вказано 17- го, 18-го червня. Про те яким чином був звільнений позивач та причина свідок пояснити не може. З письмових пояснень свідка [PERSON] вбачаться, що на даному підприємстві вона не працює другий рік, тому з приводу даного спору нічого вагомого пояснити не може. Суд, вислухавши пояснення позивача, його передставника, представника відповідача, третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до трудової книжки позивача, 01.08.2007 року було прийнято на посаду фармацевта рецептурного відділу ПП «ВіВа Фарм», підстава наказ №33 від 01.08.2007 року, (а.с.26). З заяви позивача від 01.06.2010 року на ім'я керівника ПП «ВіВа Фарм» [PERSON] вбачається, що він просить звільнити його з роботи по власному бажанню з 02.06.2010 року (а.с.39). З пояснень представника відповідача вбачається, що позивач написав дану заяву 01.06.2010 року про звільнення його з роботи за власним бажанням з 02.06.2010 року, але (Млмт^ даного числа вийшов на роботу і пропрацював до 16.06.2010 року, що підтверджується самим позивачем. Відповідно до ч. 1ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Згідно з ч.2 вказаної статті якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не праві звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Оскільки позивач сам підтверджує, той факт що після того як вказав у заяві про звільнення його з посади з 02.06.2010 року, пропрацював до 16-го червня, 16-го червня 2010 року на роботу не вийшов, напередодні відповідної заяви не написав. А тому відповідно до наказу №Г-1 від 16.06.2010 року (а.с.30) було створено комісію у складі керівника підприємства, бухгалтера, та фармацевта для встановлення обставин відсутності [PERSON] на робочому місці. За результатами перевірок від 16.06.2010р., 17.06.2010р.. 18.06.2010 року ( а.с. 31-33) [PERSON] був відсутній на робочому місці з невідомих причин. Відповідно до повідомлення від 09.07.2010 року ( а.с. 34) [PERSON] на роботу не вийшов, приходив 29.06.10р. з вимогою видати трудову книжку, однак листок непрацездатності чи інші документи, що підтверджують поважну причину невиходу на роботу за період відсутності не надав. В зв»язку з такими обставинами, комісія зробила висновок про те, що [PERSON] був відсутній на робочому місці 16.06.2010 року протягом більш ніж трьох годин без поважних причин, що визначається прогулом. А тому згідно наказу №148 від 09.07.2010 року (а.с. 29) та наказу №161 від 22.09.2010 року (а.с.137) про внесення змін до наказу №148, [PERSON] було звільнено з посади фармацевта з 16.06.2010 року за ініціативою працедавця на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, тобто за прогул без поважної причини. Оскільки в судовому засіданні не добуто доказів того, що позивач мав намір використати своє право на продовження роботи протягом двох тижнів після подання заяви про звільнення за власним бажанням, суд дійшов висновку, що адміністрація відповідача при його звільненні діяли відповідно до норм діючого трудового законодавства. При наявності у позивача листка непрацездатності як причини невиходу на роботу він мав би офіційно повідомити про це адміністрацію підприємства. Відповідно до ст. 116 КЗпП України "При звільненні працівника виплата всіх сум,що належать йому від підприєммства,установи,організації,провадиться в день звільнення.Якщо працівни к в день звільнення не працював,то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред"явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.". Відповідно до ст. 117 КЗпП України "В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки,зазначені в ст.116 цього Кодексу при відсутності спору про їх розмір підприємство,установа,організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку". Позивач просить стягнути із відповідача ПП «Віва Фарм» відповідно до ст.117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 3900 гр. [PERSON],що позивач не надав суду доказів того,що на час звільнення з ним не був проведений повний розрахунок,він не отримав належні йому до сплати суми,що належать йому від підприємства,то відповідно відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Крім того суд не задовольняє збільшені позовні вимоги надані позивачем суду 25.10.2010 року, оскільки дане збільшення випливає з позовної вимоги про скасування незаконного наказу про звільнення, яке суд не розглядає. В судовому засіданні було встановленого позивачу було виплачено відповідачем належні до виплати кошти з оплати праці та компенсації у відповідності із ст. 116 КЗпПУ, що підтверджується: табелем обліку використання робочого часу за червень 2010 року (а.с.36), розрахунком відпускних [PERSON] за період роботи з 01.08.2009 року по СААЛАЇҐП-І 15.06.2010 року (а.с.38), розрахунковим листом за червень місяць (а.с.79), банківським звітом (а.с.68), показами свідка [PERSON]. Що стосується питання видачі позивачу належно оформлену трудову книжку,то в судовому засіданні було встановленого відповідачем не було видано позивачці трудову книжку при звільненні в строки та порядок передбачений ст.47 КЗпП України. Дана обставина стверджується в судовому засіданні поясненнями сторін. Але дану вимогу позивач не ставить у своїй позовній заяві, а тому суд не виходить за межі позовних вимог. Відповідно до ст.233 ч 1 КЗпП України "Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного,районного в місті,міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права,а у справах про звільнення-в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки". Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України моральна шкода відшкодовується працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. [PERSON] те, що в судовому засіданні не було встановлено порушень законних прав позивача при його звільненні з роботи, позов в частині стягнення моральної шкоди також задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України "Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі,якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань,втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя". Позивач просить стягнути із відповідача моральну шкоду в сумі ІООООгр. Дані вимоги не підлягають до задоволення поскільки позивач не надав суду доказів того,що винними діями відповідача йому було заподіяно моральну шкоду, в чому дана моральна шкода полягає та який її розрахунок. Відповідно не підлягають до задоволення витрати за надання юридичної допомоги адвокатом. На підставі ст.ст.38, 40, 116, 117, 232, 233, КЗпП України,

Outcome: dismissed