Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-08 00:00:00

[PERSON] 23 липня 2010 року звернувся до суду з позовом до відповідача ВАТ КБ «Надра» про захист прав споживачів, розірвання договору, стягнення пені, відшкодування моральної шкоди. Позивач в своїх позовних вимогах посилався на те, що 21 липня 2008 року він уклав з відповідачем договір строкового банківського вкладу в банківських металах №845768/04-Д і на виконання умов цього договору банк прийняв від нього золото в злитках 999,9 проби номіналом 1000 грам у кількості 2 шт., термін дії договору 1 рік. Цей термін закінчився 21.07.2009 року, строк договору не подовжувався. Позивач звернувся до відповідача 24.07.2009 року з проханням повернути йому його золоті злитки, але відповідач цього не зробив, чим порушив його права, в добровільному порядку спір не вирішено. Вважає такі дії відповідача не законними та просив зобовязати відповідача виконати умови укладеного між ними договору та повернути йому банківський вклад, а саме банківський метал: золото в зливках - 999.9 проби номіналом 1000 грамів в кількості 2 (два) шт. та девіденти у розмірі 5% у золотих зливках 999.9 проби номіналом 100 грамів в кількості 1(один) шт., три проценти річних від простроченої суми у золотих зливках 999.9 проби у розмірі 60 грамів, пеню у розмірі трьох відсотків вартості у золотих зливках 999.9 проби у розмірі 21900 грамів, а всього 23960 грамів золота, також стягнути 10000 грн. компенсації моральної шкоди, задовольнивши позов в повному обсязі. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, на задоволенні позову наполягав. Представник відповідача ВАТ комерційний банк «Надра» позовні вимоги не визнав та заперечував проти задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, оцінивши надані докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 21 липня 2008 року між позивачем [PERSON] і відповідачем ВАТ КБ «Надра» було укладено договір № 845768/04-Д строкового банківського вкладу (депозиту) в банківських металах «Золотий вклад для фізичних осіб». На виконання умов п. 2.1 вказаного договору позивач передав, а банк прийняв на вкладний рахунок наступний банківський метал: золото в зливках - 999.9 проби номіналом 1000 грамів в кількості 2 (два) шт. та, а всього 2000 грамів золота. Пунктом 2.3 вказаного договору сторін визначено термін дії договору 1 рік і що дата повернення вкладу 21 липня 2009 року. По закінченні вказаного терміну дії договору позивач звернувся до відповідача з проханням виконати умови договору і повернути вклад в вигляді вказаних золотих зливків, відповідач цього не зробив. Позивач вимушений був звертатися ще декілька разів до відповідача з проханням повернути вклад, але отримав відмову і вимушений був звернутися до суду. Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими частковому задоволенню, виходячи з того, що позивач всі передбачені договором сторін умови виконав в повному обсязі. Статтею 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу, незалежно від його виду, банк зобовязаний видати вклад на першу вимогу вкладника. Згідно п. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесено вклад, застосовується положення про договір банківського рахунку. Відповідно до ст. 1068 ЦК України банк зобовязаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом. Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускаються крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на належну якість продукції. Згідно п. 19 ст. 1 Закону, продукція - це будь-який виріб, робота чи послуга. Згідно п. 13 ст. 1 Закону, належна якість товару, роботи або послуги властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем. Отже, фінансова послуга має відповідати вимогам нормативних актів та умовам договору. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" від 12.04.96 р. № 5, визначено, що Закон України „ Про захист прав споживачів" від 12.05.91 р. застосовується у тому числі із договорів про надання фінансово-кредитних послуг, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, що безумовно є предметом даного позову. Таким чином, на правовідносини сторін за депозитним договором, який фактично є договором про надання фінансових послуг, поширюються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно ч.2 ст. 85 Закону України „ Про банки і банківську діяльність" мораторій на задоволення вимог кредиторів поширюється на зобов'язання, строки виконання яких настали до призначення тимчасової адміністрації. Однак, враховуючи, що строк виконання зобов'язань по депозитному договору настав 21.07.2009 року, тобто після введення тимчасової адміністрації, то дія мораторію на задоволення вимог позивача в даному випадку не поширюється тому, що строк виконання зобов'язань настав після введення мораторію та призначення тимчасової адміністрації. Відповідно до п. 2.3 договору сторін від 21 липня 2008 року банк зобовязується повністю повернути вклад по закінченню терміну договору, тобто 21 липня 2009 року. Таким чином, відразу після закінчення дії договору у відповідача виник обовязок по поверненню вкладу позивачу. Відповідно до розділу 5 договору сторін банк несе відповідальність за неналежне виконання своїх зобовязань. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про законність і обґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача банківського вкладу, а саме: золото в зливках - 999.9 проби номіналом 1000 грамів в кількості 2 (два) шт. та девіденти у розмірі 5% у золотих зливках 999.9 проби номіналом 100 грамів в кількості 1(один) шт., три проценти річних від простроченої суми у золотих зливках 999.9 проби у розмірі 60 грамів. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 100000 гривень, суд, вважає їх такими, які не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з платіжних документів позивачем при подачі позовної заяви до суду сплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., а тому дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial