Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-21 00:00:00

12 липня 2010 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із позовом до [PERSON] про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу. Ухвалою суду від 30 листопада 2010 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача залучено АТ «Страхова компанія «Україна». В обґрунтування позовних вимог, які були уточнені в подальшому, представник позивача послався на наступне. 22 липня 2008 року між позивачем та ЗАТ «ОТП Банк`укладено договір №32-31/00/0444 добровільного страхування транспортних засобів та водіїв і пасажирів від нещасного випадку. За умовами договору застрахованим транспортним засобом є автомобіль «Toyota Avensis» д/н [NUMBER] . Внаслідок ДТП, яка сталася 01 вересня 2008 року з вини відповідача, вказаному автомобілю спричинені механічні ушкодження, а отже завдана майнова шкода в розмірі 4918,03 гривень. На виконання взятих на себе зобов`язань за зазначеним договором страхування позивач 16 жовтня 2008 року виплатив ЗАТ «ОТП Банк`зазначену суму страхового відшкодування. Оскільки цивільна відповідальність відповідача була застрахована в АТ «СК «Україна», яке здійснило часткове відшкодування шкоди позивачу в розмірі 3078,36 гривень, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача 1839,67 гривень. Також представник позивача просив суд покласти на відповідача судові витрати. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника позивача надійшло письмове клопотання про розгляд справи за своєї відсутності, в якій представник також зазначив, що позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Від представника третьої особи надійшли до суду письмові пояснення, в яких зазначається, що АТ «СК «Україна», яким здійснено страхування цивільної відповідальності відповідача як власника наземного транспортного засобу, було здійснено виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 3078,36 гривень на підставі заяви позивача від 14 червня 2010 року. За таких обставин, суд вважає за можливе на підставі ст.ст.169 ч.4, ст.224 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України, а також без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності дост.197 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та ЗАТ «ОТП Банк»22 липня 2008 року укладено договір №32-31/00/0444 добровільного страхування транспортних засобів та водіїв і пасажирів від нещасного випадку. За умовами даного договору страховик взяв на себе зобов`язання здійснити страхову виплату страхувальнику у разі настання страхового випадку, одним із яких є ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу автомобіля «Toyota Avensis» д/н [NUMBER] . Строк дії договору з 10 годин 00 хвилин 22 липня 2008 року до 31 липня 2009 року включно. При настанні зазначеного страхового випадку розрахунок суми страхового відшкодування здійснюється на основі ремонтної калькуляції СТО або висновку автотоварознавчої експертизи. Викладені обставини підтверджується копією договір №32-31/00/0444 добровільного страхування транспортних засобів та водіїв і пасажирів від нещасного випадку від 22 липня 2008 року. Також судом встановлено, що між відповідачем, як страхувальником, та АТ «СК Україна», як страховиком, 24 червня 2008 року укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів шляхом видачі полісу №ВС/0445943. За змістом даного договору страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особами, відповідальність якої застрахована. Лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, є 25500 грн., а розмір франшизи 510 грн. Забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «Міцубісі`д/н [NUMBER] , страхова премія сплачена відповідачем 23 червня 2008 року, а строк дії договору до 23 червня 2009 року. Викладені фактичні обставини підтверджуються копією полісу №ВС/0445943. 01 вересня 2008 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля під керуванням відповідача та автомобіля «Toyota Avensis»д/н [NUMBER] . Так, відповідач у вказаний день та близько 08 години 10 хвилин, керуючи автомобілем «Міцубісі`д/н [NUMBER] , рухався заднім ходом по вул. Новорічній в м. Дніпропетровську, де в порушення вимог п.10.9 Правил дорожнього руху України не переконався в безпеці свого руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Toyota Avensis»д/н [NUMBER] , спричинивши пошкодження вказаним транспортним засобам. Викладені фактичні обставини ДТП, а також вина відповідача в її скоєнні встановлені постановою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2008 року, якою відповідач був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Оскільки дана постанова суду наразі набрала законної сили, викладені в ній фактичні обставини спричинення майнової шкоди, вина відповідача у її спричиненні відповідно до ст.61 ч.4 ЦПК України є преюдиційно встановленими та не підлягають доказуванню. Факт належності автомобіля «Toyota Avensis»д/н [NUMBER] ЗАТ «ОТП Банк`та отримання даним авто механічних ушкоджень внаслідок зазначеної ДТП підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, копією довідки про учасників ДТП, копією довідки ДАІ №008312. Згідно копії наявного в матеріалах справи звіту №183 про незалежну оцінку вартості відновлювального ремонту ДТЗ з урахуванням фізичного зносу від 23 вересня 2008 року із додатками, копії протоколу огляду транспортного засобу №183 від 04 вересня 2008 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Avensis»д/н [NUMBER] в результаті його пошкодження під час ДТП складає 4918,03 гривень. На підставі положень договору добровільного страхування №32-31/00/0444 від 22 липня 2008 року, зазначених вище документів, заяви про сплату страхового відшкодування від 22 липня 2008 року та розрахунку розміру страхового відшкодування, копії яких також наявні в матеріалах справи, складено страховий акт №32/05/409. Згідно даного акту, копія якого є в матеріалах справи, ДТП від 01 вересня 2008 року за участю забезпеченого автомобіля «Toyota Avensis»д/н [NUMBER] визнана страховим випадком, а сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті, становить 4918,03 гривень. Факт виплати страхового відшкодування підтверджується копією платіжного доручення №21919 від 16 жовтня 2008 року. Судом також встановлено, що позивачем 01 квітня 2010 року була направлена відповідачу, а 07 травня 2010 року АТ «СК «Україна`письмова вимога щодо сплати зазначеної суми страхового відшкодування в порядку регресу. У відповідь на зазначені вимоги АТ «СК «Україна`було частково відшкодовано позивачу сума страхового відшкодування в розмірі 3078,36 гривень. Викладені обставини підтверджуються копією письмової вимоги від 01 квітня 2010 року, копією заяви про виплату (страхового) відшкодування в порядку регресу від 07 травня 2010 року, копією страхового акту №2008-09-01/002, розрахунку страхового відшкодування від 01 липня 2010 року. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування». Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норми ст.11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, акти цивільного законодавства. Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Положеннями ст.1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ст.1191 ч.1 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Щодо страхування як виду цивільно-правових відносин, то викладена норма ст.1191 ЦК України, яка має загальний характер, конкретизована положеннями ст.993 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування», якими встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому відповідно до змісту ст.984 ЦК України, ст.ст.2, 3 Закону України «Про страхування», положень зазначеного вище договору страхування №32-31/00/0444 від 22 липня 2008 року страховиком в даному випадку є позивач у даній цивільній справі, а страхувальником ЗАТ «ОТП Банк». Страхове відшкодування, як визначено в ст.9 Закону України «Про страхування» страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. В свою чергу, страховий випадок відповідно до ст.8 вказаного закону подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, приймаючи до уваги викладені норми діючого законодавства та вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача, суд виходив з наступного. В судовому засіданні знайшов підтвердження факт настання страхового випадку, виплати позивачем, як страховиком, за даним випадком страхового відшкодування в якості компенсації страхувальнику понесених матеріальних збитків, в зв`язку з чим до позивача в порядку регресу перейшло право вимоги до винної особи (відповідача) відшкодувати завдані збитки. При цьому, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами застрахована в АТ «СК «Україна», яке здійснило виплату позивачу в порядку регресу суми страхового відшкодування в розмірі 3078,36 гривень, з відповідача підлягає стягненню різниця між фактично відшкодованою АТ «СК «Україна» сумою та розміром страхового відшкодування, сплаченим позивачем страхувальнику за договором страхування №32-31/00/0444 від 22 липня 2008 року. Підсумовуючи викладене, суд вважає за можливе задовольнити в повному обсязі позовні вимоги позивача в уточненій редакції, стягнувши з відповідача на користь позивача суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 1839,67 гривень. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені ним при зверненні до суду судові витрати по сплаті судового збору (державного мита) на суму 51 гривня та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 гривень, сплата яких підтверджується відповідними платіжними дорученнями. На підставі викладеного,

Outcome: approved