Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду 17.12.2009 року із позовом, в якому зазначила, що з 27.09 2009 року вона працювала продавцем у приватного підприємця [PERSON] Про те, чи був виданий наказ про прийняття її на роботу їй не відомо З 13.11.2009 року її було звільнено, без ознайомлення з відповідним наказом. Звільнення вважає незаконним і необгрунтованим, тому строк, що сплив із зазначеної дати і до дня поновлення її на роботі, становить вимушений прогул. Середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу на день пред'явлення позову становить 30 днів * 63,56 грн. = 1 906,80 грн.,виходячи з наступного розрахунку: за 36 робочих днів (з 27.09.2009 року 01 11.2009 року включно) її заробіток становить 2288 грн.; середньоденний заробіток 63,56 грн. В звязку з цим просить суд поновити її на роботі продавцем у приватного підприємця [PERSON] та стягнути з нього на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.11.2009 року до дня поновлення її на роботі у розмірі 1906,80 грн. 04.10.2010 року позивач уточнила свої вимоги та просила суд поновити її на роботі продавцем у приватного підприємця [PERSON] та стягнути з нього на її користь заробітну плату у розмірі 1427 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.11.2009 року по 04.10.2010 року у розмірі 14181 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000 грн. (а.с. 18), 01.12 2010 року позивач уточнила свої вимоги та просила суд поновити її на роботі продавцем у приватного підприємця [PERSON] та стягнути з нього на її користь заробітну плату у розмірі 1427,02 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.11.2009 року по 06. 12. 2010 року у розмірі 16965 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000 грн. (а.с.27). В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов з підстав викладених у позовній заяві та уточненнях до неї та просили поновити [PERSON] на роботі продавцем у приватного підприємця [PERSON] та стягнути з нього на користь заробітну плату у розмірі 1427.02 грн. середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.1 1.2009 року по 06.12.2010 року у розмірі 16965 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000 грн. Відповідач заперечував проти позову та пояснив, що він не приймав [PERSON] на роботу, вона була на випробувальному терміні, після чого не пройшла його. Будь-яких документів щодо прийняття її на роботу чи звільнення він не виносив Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази наявні в матеріалах справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 27.09.2009 по 13.11.2009 року працювала продавцем у приватного підприємця [PERSON], без належного оформлення, тобто видання наказів про прийняття на роботу та звільнення й надання можливості ознайомлення з ними, що суперечить вимогам ст.47 КЗпП України, згідно з якою власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Суд вважає також встановленим те, що відповідач не вніс жодних відомостей про роботу [PERSON] на посаді продавця в магазині «Абсолют» до її трудової книжки, що не відповідає вимогам ст.48 КЗпП України, згідно з якою трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п'яти днів після прийняття на роботу. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. У відповідності з ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Згідно із ст. 116 цього ж Кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатом зазначених сум В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Відповідно до ст. 117 цього ж Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в пій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Провина [PERSON]В у скоєнні грубого порушення законодавства про працю відносно [PERSON] доведена у вироку Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 24.09 2010 року (а.с.29-30 - копія вироку). Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрало, законної сили або постанова суду, про адміністративне порушення обовязкові для суду що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та вчинені вони цією особою. Факт роботи [PERSON] на посаді продавця в магазині «Абсолют» підтверджується також аудіо записом її розмови з власниками магазину та безпосередньо роздруківкою цього запису (а.с.32-34,36), робочим зошитом із записами (а с.43). Оскільки відповідач документально не оформив прийом на роботу [PERSON], але фактично допустив її до роботи, то цю обставину можна вважати укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу. Трудовий договір породжує тривалі правовідносини між власником або уповноваженим ним органом (підприємством, установою, організацією) і працівником Водночас закон, у принципі, визнає за його сторонами право одностороннього розірвання трудового договору і припинення існуючих між сторонами трудових відносин відповідно до правил, установлених законодавством про працю. Власник, на відміну від працівника, позбавлений права на свій розсуд розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк. Власник вправі із своєї ініціативи звільнити працівника тільки за умови, що є підстави, з якими закон пов'язує виникнення нього права на розірвання трудового договору. Однак, відповідач розірвав трудовий договір без наявності правових підстав. З наказом про звільнення не ознайомив, в день звільнення трудову книжку не видав, розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України не провів. З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги вимоги ст.ст.235-236 КЗпП України належить поновити [PERSON] на попередньому місці роботи та стягнути на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу, яка з 13.11.2009 року до дня постановления рішення у справі, тобто 06.12 2010 року складає (195 (робочі дні) X 87 гри. (середньоденна заробітна плата) = 16965 грн., а також заробітну плату за час роботи з 27.09.2009 по 13.11.2009, яка складає (21 (робочий день) X 87 грн. (середньоденна заробітна плата) - 400 грн. (виплачена сума) = 1427,02 грн. (а.с. 18,27 - розрахунки). В частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди слід відмовити, так як у судовому засіданні позивачем не надано відповідних доказів на підтримку вказаної вимоги. Оскільки позивач при поданні позову була звільнена від сплати судових витрат, суд вважає, що такі витрати відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 року № 7-93 «Про державне мито» (із змінами і доповненнями) та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ та їх розмірів» від 21.12.05 № 1258 (із змінами і доповненнями) підлягають стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 303,92 грн., які складаються з судового збору у розмірі 1% від ціни позову (1427,02+16965= 18392,02)= 183,92 грн. та витрат пов'язаних з інформаційно-технічним забезпеченням розгляду цивільної справи у розмірі 120 гри На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial