Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Центральної районної лікарні Надвірнянського району, третя особа [PERSON] про визнання незаконними наказів про звільнення, поновлення на роботі , стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги і суду пояснила , що наказом № 178-к від 23.12.1985 року по Надвірнянськіому ТМО її було прийнято на посаду дільничного лікаря-педіатра дитячої лікарні з 24.12.1985 року. Наказом № 22-к від 11.03.1992 року по Надвірнянській ЦРЛ її переведено на посаду заступника головного лікаря по дитинству і рододопомозі ЦРЛ з 14.03.1992 року. 21.04.2010 року її звільнено із займаної посади наказом № 28-к по статті 36 п.1 КЗпП України за згодою сторін. Пізніше по лікарні було видано наказ за тим же № 28-к, але вже датований 20.04.2010 року. 21.04.2010 року головним лікарем районної лікарні було видано наказ за № 128 «Про дисциплінарне стягнення», згідно п.1 якого її звільнено із займаної посади заступника головного лікаря ЦРЛ з ОХМД, з 21.04.2010 року за згодою сторін. Всі три накази про звільнення являються незаконними, так як видані з грубим порушенням трудового законодавства України, виходячи з наступних підстав. 20.04.2010 року Координаційною радою головного управління охорони здоров»я облдержадміністрації з питань материнської та дитячої смертності, розглядалось питання про надання медичної допомоги породіллі [PERSON] Після закінчення засідання її та інших лікарів закликали до одного з кабінетів управління охорони здоров»я Івано-Франківської ОДА, де під психологічним тиском вона написала заяву від 20.04.2010 року про звільнення її з роботи , не вказуючи в заяві підставу звільнення. О 17.00 год. 20.04.2010 року вона подала заяву в канцелярію головного лікаря, в якій просила вважати її заяву про звільнення недійсною, тому що вона написана в стані сильного психологічного стресу. Однак незважаючи на її заяву 21.04.2010 року було видано наказ про її звільнення. Впевнена, що коли відкликала заявою свою первинну заяву на звільнення, наказу за № 28-к від 20.04.2010 року не було в наявності. Просить постановити рішення, яким визнати незаконними п.1 наказу головного лікаря Надвірнянської ЦРЛ за № 28-к від 20.04.2010 року про звільнення її з роботи, п.1 наказу головного лікаря Надвірнянської ЦРЛ за № 28-к від 21.04.2010 року про звільнення з роботи та п.1 наказу за № 128 від 21.04.2010 року «Про дисциплінарне стягнення» , поновити її на роботі і виплатити середньомісячний заробіток за вимушений прогул та моральну шкоду Представник відповідача, третя особа позов не визнали , суду пояснили, що 20.04.2010 року [PERSON] добровільно написала заяву про звільнення її з роботи з 21.04.2010 року за згодою сторін. Психологічного тиску на неї з боку головного лікаря не було, заяву писала добровільно. В той же день було винесено наказ по лікарні про звільнення позивача , наказ № 28-к п.1 від 20.04.2010 року. Наказів за № 28-к від 21.04.2010 року та № 128 від 21.04.2010 року «Про дисциплінарне стягнення» не існувало взагалі, таких наказів головним лікарем не виносилось. Підписатись про ознайомлення з наказом № 28-к від 20.04.2010 року та отримати трудову книжку 21.04.2010 року позивач відмовилась, про що було складено акт, наказ надіслано їй додому , з яким вона ознайомилась. Вважають, що позов позивача є безпідставним, звільнення проведено з дотриманням норм чинного трудового законодавства, просять в позові відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково наступних підстав: Згідно наказу № 178-к від 23.12.1985 року по Надвірнянському ТМО [PERSON] було прийнято на посаду дільничного лікаря-педіатра дитячої лікарні з 24.12.1985 року. Наказом № 22-к від 11.03.1992 року по Надвірнянській ЦРЛ позивача переведено на посаду заступника головного лікаря по дитинству і рододопомозі ЦРЛ з 14.03.1992 року. 20.04.2010 року [PERSON] звільнено із займаної посади наказом № 28-к по статті 36 п.1 КЗпП України за згодою сторін, про що в книзі наказів по кадрах від 20.04.2010 року під № 12 значиться запис : наказ № 28-к про звільнення з роботи [PERSON] та інших. Посилання позивача на те, що існували наказ № 28-к від 21.04 2010 року та наказ № 128 від 21.04.2010 року нічим не підтверджено в судовому засіданні. Суд не бере до уваги пояснення свідків [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON]М, [PERSON] про те, що існували накази за № 28-к від 21.04.2010 року про звільнення з роботи [PERSON] та за № 128 «Про дисциплінарне стягнення» від 21.04.2010 року, тому що такі накази в оригіналі сторонами не предоставлено суду, вони відсутні також в книзі наказів по кадрах та в книзі наказів по загальній діяльності. На засіданні профкому Надвірнянської ЦРЛ від 26.04.2010 року розглядалась заява [PERSON] та інших лікарів про незаконне звільнення їх з роботи наказом головного лікаря від 20.04.2010 року за 28-к., накази за № 28-к та за № 128 від 21.04.2010 року на профкомі не обговорювались. Пояснення позивача, що заяву на звільнення вона написала під психологічним тиском не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, вони спростовані поясненнями свідків [PERSON] та Сем»яніва Е.І., які були присутні при написанні позивачем заяви. Таким чином, дослідивши всі зібрані по справі докази, суд прийшов до переконання, що фактично [PERSON] звільнена з займаної посади згідно наказу № 28-к від 20.04.2010 року, який належним чином видано і зареєстровано в книзі реєстрації наказів. Судом встановлено, що позивач написала заяву про звільнення її із займаної посади, не вказуючи підставу звільнення. Звільнена [PERSON] за ст.. 36 п.1 КЗпП України, за згодою сторін. Відповідно до ст..36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6.11.1992 року із подальшими змінами, повинна бути домовленість між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП (за згодою сторін). Оскільки в заяві [PERSON] від 20.04.2010 року не зазначено по якій підставі слід її звільнити, то визначена в резолютивній частині наказу Надвірнянської ЦРЛ за № 28-к від 20.04.2010 року правова підстава звільнення за згодою сторін в односторонньому порядку суперечить вимогам чинного трудового законодавства. Враховуючи вищенаведене, дослідивши всі зібрані по справі докази, суд вважає, що [PERSON] звільнено з займаної посади з порушенням трудового законодавства, її слід поновити на роботі та стягнути в її користь 40601,76 грн. ( згідно довідки Надвірнянської ЦРЛ від 21.12.2010 року) середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди до задоволення не підлягають із-за недоведеності. В позові про визнання незаконними наказів за № 28-к від 21.04 2010 року та за № 128 від 21.04.2010 року слід відмовити, так як їх не існує. На підставі ст.ст.36 п.1,221, 231, 233, 235, 237, 237-1 КЗпП України, п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6.11.1992 року із подальшими змінами,

Outcome: approved