Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення суми боргу за договором позики у розмірі 257 550 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 15.08.2006 року між ними був укладений договір позики, згідно якого відповідач позичив у неї 10100 грн. строком до 15.08.2007 року. Також, згідно другого договору позики від 15.08.2006 року відповідач отримав від неї ще 247\~450 грн. та зобов»язався повернути вказані кошти до 15.08.2007 року. Проте, на момент її звернення до суду відповідач суму позики їй так і не повернув. Станом на день подачі позову до суду 04.01.2011 року сума не повернутої позики становить 511 127 грн. 58 коп. з яких: 257\~550 грн. сума позики, 128\~517 грн. сума з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з вересня 2007 року по жовтень 2010 року, а також 3% річних від простроченої суми 24 709 грн. 34 коп., 85\~350 грн. 79 коп. відсотки згідно облікової ставки НБУ, а також 15\~000 грн. в рахунок моральної шкоди. Оскільки добровільно відповідач суму позики не повертає, вона змушена звернутися до суду з даним позовом, просила стягнути з відповідача суму боргу 511\~127, 58 грн., також суму сплаченого нею при подачі позову судового збору в розмірі 1 700 грн. та 120 грн. витрат повязаних зі сплатою інформаційно-технічного забезпечення судового розгляду справи. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі та просила про їх задоволення, зазначивши, що відповідач ухиляється від повернення коштів, а також навмисно не з»являється до суду, тому просила суд про розгляд справи без участі відповідача в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи, двічі судом було отримано телеграми в яких відповідач просив суд не проводити розгляд справи без його участі, проте не надав суду жодних документів на підтвердження поважних причин його неявки до суду. Тому, суд вважає за можливе відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом було встановлено, що 15.08.2006 року між позивачем та відповідачем по справі був укладений договір позики, згідно якого відповідач позичив у позивача 10100 грн. строком до 15.08.2007 року.(а.с. 12-13). Відповідно до договору позики від 15.08.2006 року відповідач отримав від позивача ще 247\~450 грн. та зобов»язався повернути вказані кошти до 15.08.2007 року.(а.с. 14-15). Як вказала в судовому засіданні позивач по справі, станом на день подачі позову до суду сума не повернутої їй відповідачем позики становить 511 127 грн. 58 коп. з яких: 257\~550 грн. сума позики, 128\~517 грн. сума з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з вересня 2007 року по жовтень 2010 року, а також 3% річних від простроченої суми 24 709 грн. 34 коп., 85\~350 грн. 79 коп. відсотки згідно облікової ставки НБУ. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов"язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає другій стороні ( позичальникові) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Вищевказані договори позики від 15.08.2006 року були укладені сторонами відповідно до вимог діючого законодавства, підписані відповідачем. Крім того, матеріали справи містять звернення відповідача до позивача, в яких він визнає факт отримання зазначених коштів та обіцяє їх повернути (а.с. 20-22). Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення боргу за договором позики обґрунтовані та підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині стягнення процентів в розмірі 3 %, то судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача також повинні бути стягнути відсотки від простроченої суми в розмірі 24709,34 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. Сума індексу інфляції за період з вересня 2007 року по жовтень 2010 року складає 128\~517,45 грн., яка також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, то судом було встановлено наступне. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: п. 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Як зазначила в судовому засіданні позивач, діями відповідача їй була спричинена моральна шкода, яку вона оцінює в 15\~000 грн., що виразилася в переживаннях з приводу вчасного неповернення грошових коштів відповідачем, вона вимушена була звертатися до органів внутрішніх справ. В період, коли їй так були необхідні кошти на лікування сина, у неї їх не було, Крім того, не виконання відповідачем зобов»язання не дає їй змоги і на даний час вирішити певні життєві проблеми. Суд задовольняючи частково позовні вимоги позивача щодо стягнення матеріальної шкоди, вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди дещо завищені, тому задовольняючі позовні вимоги в цій частині, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 700 грн. та витрати по сплаті інформаційно-технічних послуг в сумі 120 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial