Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Закритого Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа без самостійних вимог - нотаріус [PERSON], про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на те, що 22 червня 2007 р. між ним та відповідачем був укладений кредитний договір CVVWGK0000044, відповідно до умов якого ЗАТ КБ «ПриватБанк» зобов»язався надати позичальнику кредит в сумі 15000 доларів США, а позичальник зобов»язався отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути зазначену суму до 21.06.2012 р., сплатити проценти за користування кредитом на основі процентної ставки в розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, виконати інші зобов»язання згідно доданого до договору графіку. Крім того, було укладено іпотечний договір по реєстру № 988 від 17 вересня 2007 року до зазначеного кредитного договору, відповідно до умов якого [PERSON] як іпотекодержатель гарантує собі повернення боргового зобов»язання з боку Позичальника шляхом передачі іпотекодержателю /Банку/ нерухомого майна - житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами загальною площею 43,2 кв.м., розташованого в с.Селятин Путильського району Чернівецької області по вул. Чернівецькій, 14. Під час укладання договору Позичальник був запевнений працівниками Банку, що Договір відповідає всім вимогам закону, однак пізніше, порадившись з юристами, йому стало відомо, що зазначений Договір за своїм змістом не відповідає законодавству і порушує його права, зокрема, ні перед укладенням Договору, ні під час його дії Відповідач не повідомив у письмовій формі про умови надання кредиту та не надав у повному обсязі інформації про умови кредитування. Також Позивач посилається на ч.12 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», де передбачено, що якщо після укладення договору стане очевидним, що послуги, зважаючи на їх ціну /вартість/ та характеристики або інші обставини, явно не задовольняють інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов»язаний негайно повідомити про це споживача, проте [PERSON] не попередив Позивача про те, що вартість кредиту може зрости, ніж очікувалось під час укладення договору. Разом з тим Позивач вказує, що в Розділі 2.3 п.2.3.3 Кредитного Договору містяться умови, які регулюють розірвання Договору лише в односторонньому порядку, і лише в інтересах та з боку Банку. Позивач також не погоджується з умовами розділу 4 Кредитного Договору «Відповідальність сторін», де умови відповідальності Банку взагалі відсутні. Не влаштовує Позивача видача Банком йому кредиту у іноземній валюті, оскільки [PERSON] мав знати, що у Позивача немає прибутку у зазначеній валюті, чим його було введено в оману, і Позивач вважає це нечесною підприємницькою практикою Банку. Зазначені умови договору порушують принцип справедливості та добросовісності, що поставило споживача в невигідні для нього умови. Також Позивач вказує, що [PERSON] при видачі кредиту у іноземній валюті зобов»язаний мати відповідну ліцензію на право здійснення валютних операцій. Крім того, було укладено іпотечний договір по реєстру № 988 від 17.09.2007 р. до Кредитного Договору, відповідно до умов якого іпотекодержатель гарантує собі повернення боргового зобов»язання з боку Позичальника шляхом передачі іпотекодавцем іпотекодержателю нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями, що Позивач вважає також несправедливим. Позивач вважає, що для розгляду справи в суді він не повинен сплачувати судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення, посилаючись на ЗУ «Про захист прав споживачів». У зв»язку з цим Позивач просить визнати кредитний договір CVVWGK0000044 від 22.06.2007 р. недійсним з моменту його укладення та розірвати іпотечний договір по реєстру № 988 від 17 вересня 2007 р. до зазначеного договору; зобов»язати приватного нотаріуса Путильського районного нотаріального округу [PERSON] виключити з реєстру іпотеки та заборони відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав вимоги свого довірителя і пояснив, що дійсно його довіритель отримав кредит в банку в сумі 15000 доларів США і використав його на власні потреби. Отримані кошти Позичальник зобов»язався повернути Банку в зазначений Договором строк. Однак в Кредитному Договорі включені інші умови - сплата процентів, зріс курс долара США з часу отримання кредиту і на даний час, що значно погіршило становище Позивача, а тому він, діючи в інтересах свого довірителя, просить визнати Кредитний Договір недійсним з часу його укладення, однак запевнив, що Позивач поверне Банку суму, отриману при оформленні кредиту в тому ж грошовому еквіваленті. Відповідач ЗАТ КБ «ПриватБанк» просить розглянути справу без участі його представника і на адресу суду направив своє заперечення проти позову, в якому не визнає претензії Позивача і посилається на ст.. 628 Цивільного Кодексу України, яка передбачає, що якщо сторони погодили між собою умови договору та інші умови, то договір діє на цих погоджених умовах. Позивач, підписавши Кредитний Договір, був ознайомлений з умовами надання кредиту та всією інформацією про порядок його отримання, використання та обслуговування. Вся інформація викладена в тексті Кредитного Договору, з чим Позивач у повній мірі погодився, особисто підписавши кожну сторінку, і на момент укладення Договору не існувало ніяких умов, які б примусили Позивача підписати даний кредитний договір на вкрай невигідних умовах. Крім того, відповідач звертає увагу на те, що Кредитний Договір не є абсолютно типовим, і в разі незгоди з окремими положеннями будь-яка із сторін договору має право запропонувати іншій стороні договору доповнити чи змінити ці положення, які, на її думку, можуть обмежувати її права, і при досягненні взаємної згоди внести зміни та доповнення до кредитного договору, однак таких пропозицій з боку позивача не надходило. Що стосується видачі кредиту в іноземній валюті, то це передбачено Декретом КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 р., де також вказано, що [PERSON] України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на право здійснення банківських операцій у іноземній валюті, а тому не потребують індивідуальної ліцензії. Згідно Банківської ліцензії № 22 від 19.03.1992 р. Дозволу № 22 від 19.03.1992 р. та додатку до нього № 22-3, виданих НБУ, ЗАТ КБ «Приватбанк» має право здійснювати операції з валютними цінностями. Відповідач вважає, що всі передбачені умови кредитного договору ним виконані і ніяких правових підстав для визнання зазначеного кредитного договору недійсним немає. Третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус Путильського районного нотаріального округу в судове засідання не з»явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 22 червня 2007 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір, предметом якого є грошові кошти в іноземній валюті. Ст. 203 Цивільного Кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства /ч.1/. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності /ч.2/. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі /ч.3/. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним /ч.5/. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною /сторонами/ вимог, встановлених частинами 1, 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Волевиявлення позивача на укладення спірного договору було вільним, під час його підписання він був ознайомлений з їх умовами та наслідками і принцип свободи договору не був порушений. Посилання [PERSON] на те, що при укладенні оспорюваного договору він був позбавлений можливості запропонувати свої умови договору, є безпідставними, оскільки на підтвердження цієї обставини ним не надано суду доказів. Крім того, застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору, цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування. Не є підставою для визнання договору недійсним надання кредиту в іноземній валюті, оскільки Декрет КМ України від 19.02.1993 р. «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» не містить такої заборони. Пунктом 1.5 Положення про порядок видачі національним Банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого Постановою Правління [PERSON] Банку України від 14.10.2004 р. № 483, передбачено, що використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором чи отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк. Згідно Банківської ліцензії № 22 від 19.03.1992 р. Дозволу № 22 від 19.03.1992 р. та додатку до нього № 22-3, виданих НБУ, ЗАТ КБ «Приватбанк» має право здійснювати операції з валютними цінностями. Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, суд не знаходить підстав для визнання укладеного договору між сторонами недійсним. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed