Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-14 00:00:00

Позивач, [PERSON], подала до Семенівського районного суду Чернігівської області позов до відповідача, комунального підприємства «Семенівський ринок», у якому просила суд: поновити її на роботі на посаді касира-контролера комунального підприємства «Семенівський ринок»; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 жовтня 2010 року по день ухвалення судом рішення. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] у позові зазначила про те, що вона працювала в комунальному підприємстві «Семенівський ринок» касиром-контролером з моменту створення підприємства, тобто з 05 липня 2006 року. 02 липня 2010 року відповідно до наказу № 18 по вищезазначеному підприємству вона була попереджена про скорочення посади касира-контролера, а згідно наказу № 27 від 30 вересня 2010 року її звільнено з посади на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України за скороченням штату. Однак, вона вважає, що її звільнення проведене без достатніх підстав. Так, наказом № 18 вона була попереджена про звільнення. У наказі зазначено, що на виконання наказу № 17-а від 02 липня 2010 року «Про удосконалення організаційної структури КП «Семенівський ринок»» її попередили про скорочення посади касира-контролера з вересня 2010 року. Однак, відповідно до положень законодавства про працю розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації, може бути проведене лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації. Згоди на її звільнення представник трудового колективу не давав, хоча це передбачено п.п. 3.1.1. колективного договору, відповідно до якого не допускається звільнення працівників з ініціативи підприємства без попереднього погодження з представником трудового колективу (крім випадків, передбачених чинним законодавством України). П. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України передбачена можливість розірвання трудового договору у випадку змін в організації виробництва і праці. В наказі № 18 відповідач попередив її про звільнення у звязку з скороченням штату, але не вказав чому скорочена саме вона. На підприємстві, крім неї, працює ще два касира-контролера. Один з касирів-контролерів був прийнятий на роботу 18 грудня 2009 року, що вказує на те, що відповідачем не були враховані вимоги трудового законодавства, якими встановлене переважне право на залишення на роботі у разі вивільнення працівників при скороченні їх чисельності чи штату, зокрема щодо працівників з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві. У попередньому судовому засіданні ухвалою суду як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача у справі був залучений директор комунального підприємства «Семенівський ринок» [PERSON] (а.с. 24). У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала повністю та пояснила про те, що вона вважає своє звільнення з роботи неправомірним. Вона має середню освіту, однак тривалий час працювала в обійманій посаді на підприємстві. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав повністю та пояснив, що на його думку, всі вимоги позивача є обґрунтованими. Представник відповідача та одночасно третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, директор комунального підприємства «Семенівський ринок» [PERSON], у судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив про те, що звільнення позивача з роботи він вважає законним. Допитана як свідок [PERSON] у судовому засіданні показала про те, що вона працює касиром-контролером у комунальному підприємстві «Семенівський ринок» і стверджує, що позивач неналежним чином відносилася до своїх посадових обовязків. Допитаний як свідок [PERSON] у судовому засіданні показав про те, що він працює розрубувальником мяса у комунальному підприємстві «Семенівський ринок» та є представником трудового колективу підприємства згідно чинного колективного договору. Як представник трудового колективу він як був згоден, так і безумовно є згоден на звільнення позивача [PERSON] за скороченням штатів. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову повністю за наступних обставин. У справі встановлено, що за даними п. п. 1.2 статуту комунального підприємства «Семенівський ринок» засновником підприємства є Семенівська міська рада Чернігівської області, а власником майна підприємства є Семенівська міська територіальна громада Чернігівської області (а.с. 35). У комунальному підприємстві «Семенівський ринок» дійсно відбулося скорочення штату, що підтверджується даними копії наказу директора підприємства № 17-а від 02 липня 2010 року «Про удосконалення організаційної структури підприємства» (а.с. 33) та показниками штатних розписів за 2009 та 2010 роки, які затверджені Семенівським міським головою Чернігівської області та погоджені з представником трудового колективу указаного підприємства (а.с. 85-87), згідно узагальнених відомостей яких скоротилася одна штатна одиниця за посадою касира-контролера підприємства з 02 вересня 2010 року. Відповідач подав суду докази, котрі свідчать про підстави для проведення скорочення штату працівників. Вони, зокрема, обєктивовані у даних видатків виконання бюджету міста Семенівка Чернігівської області за І півріччя 2010 року (а.с. 89) та відомостях копій довідок за підписом Семенівського міського голови Чернігівської області, згідно яких Семенівська міська рада Чернігівської області недонарахувала 6,7 тисяч гривень відрахувань на утримання ринку в грудні 2009 року і вона з 01 липня 2010 року неспроможна здійснювати відрахування частини ринкового збору на утримання ринку у звязку з відсутністю коштів (а.с. 96-97). Аналіз питання про доцільність скорочення штату касирів-контролерів у контексті розглядуваного спору суд вважає неприпустимим, позаяк відповідач в силу вимог ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України наділений беззастережним правом самостійно визначати чисельність працівників і штатний розпис на свій розсуд. Згідно ст. 492 Кодексу законів про працю України [PERSON] була персонально і своєчасно, тобто не пізніше ніж за два місяці перед вивільненням, попереджена належним чином про наступне звільнення з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, на що вказують дані копії наказу № 18 від 02 липня 2010 року по комунальному підприємству «Семенівський ринок» (а.с. 5) та акту від 02 липня 2010 року про відмову позивача від підпису стосовно попередження (а.с. 108). Позивач звільнена з роботи за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України у звязку із скороченням штатів працівників за наказом по комунальному підприємству «Семенівський ринок» № 27 від 30 вересня 2010 року. Відповідно до положень ч. 1 ст. 42 і ч. 2 ст. 492 Кодексу законів про працю України при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією (кваліфікація працівника це освітньо-кваліфікаційний рівень працівника, який на основі освіти здобув спеціальні уміння та знання та має відповідний досвід їх застосування для вирішення професійних завдань у певній галузі) і продуктивністю праці (продуктивність праці це, передусім, дані про виконання працівником норм виробітку, розширення ним зони обслуговування, збільшення працівником обсягу виконуваної роботи, суміщення професій, дисциплінованість працівника). Із цього приводу у справі встановлено, що під вищевказане скорочення, крім позивача, підпадали ще два працівники, а саме касири-контролери [PERSON] та [PERSON]. Проте, вони мають більш високий рівень кваліфікації, оскільки позивач при тривалому, як і в інших указаних працівників стажі роботи, має середню освіту, що не заперечується позивачем, а втім [PERSON] має вищу освіту (копія належного їй диплома на а.с. 126), а [PERSON] має середню спеціальну освіту (копія відповідного диплома на а.с. 127). Позивач мала нижчу у порівнянні з іншими вищезазначеними можливими претендентами на скорочення продуктивність праці, адже виступала основним винуватцем завдання комунальному підприємству «Семенівський ринок» матеріальних збитків (при веденні касових операцій у дні її роботи), що підтверджується копією рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 27 вересня 2010 року, згідно якого з [PERSON] стягнуто на користь підприємства, де вона працювала, 605 гривень 95 копійок на відшкодування майнової шкоди (а.с. 63-67). Виходячи з вимог ч. 2 ст. 42 Кодексу законів про працю України сімейний стан і інші обставини (в тому числі тривалий безперервний стаж роботи на конкретному підприємстві, на який посилається позивач), що дають право для залишення на роботі, враховуються лише в тому разі, коли працівники мають однакову кваліфікацію і продуктивність праці. Проте, за кваліфікацією і продуктивністю праці [PERSON] та [PERSON] позивача [PERSON] переважають. Отже, позивач при скороченні штатів касирів-контролерів не мала переважного права на залишення на роботі. За змінами у штатному розписі позивач не могла виконувати іншу роботу в комунальному підприємству «Семенівський ринок», оскільки всі вакансії на час її звільнення були зайняті, а отже скороченню у розглядуваному випадку підлягала тільки позивач. У комунальному підприємстві «Семенівський ринок» відсутня первинна профспілкова організація (профспілковий представник), що у судовому засіданні сторонами визнано, а тому в силу правил ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України дана обставина доказуванню не підлягає. Згідно ч. 1 ст. 431 Кодексу законів про працю України без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку звільнення з підприємства, де немає первинної профспілкової організації. Таким чином у даному випадку ніякої згоди з боку професійних спілок на звільнення позивача, як це вона стверджує у позові, потрібно не було. Доводи позивача, викладені у позові, стосовно начебто не погодження її звільнення з представником трудового колективу підприємства на порушення умов колективного договору, не мають під собою реального підґрунтя, оскільки повністю спростовуються даними вищеназваної копії наказу № 17-а від 02 липня 2010 року «Про удосконалення організаційної структури підприємства» (а.с. 33), з якої убачається, що згода на звільнення позивача надана не тільки допитаним у судовому засіданні повноважним представником трудового колективу [PERSON], але й усім трудовим колективом, про що вчинено відповідні підписи. За таких обставин суд зауважує, що звільнення позивача проведене відповідно до норм законодавства про працю та згідно правил локальних актів комунального підприємства «Семенівський ринок», а отже, для задоволення кожної з вимог позивача, як то поновлення її на роботі або стягнення на її користь з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, правові підстави відсутні.

Outcome: dismissed