Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним рішення сільської ради та свідоцтва про право власності на нерухоме майно мотивуючи тим, що у 1996 році на наданій їй сільською радою земельній ділянці, розташованій в с.Колеснікове по вул.Ватутіна,91 Рокитнянського району і яка виділена їй в натурі, вона розпочала будівництво житлового будинку. По закінченню будівництва право власності на будинок вона не отримала за браком часу. Разом з тим, у 2008 році вона дізналася, що невістка [PERSON] подала до суду заяву про поділ житлового будинку і з цього часу дізналася, що право власності на житловий будинок без її згоди за рішенням Насташівської сільської ради надано її синові [PERSON] та видано свідоцтво на право власності. В зв»язку з цим просить визнати недійсним рішення сільської ради про визнання права власності та визнати недійсним свідоцтво про право власності. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали свої позовні вимоги та пояснили, що будинок будувався для старшого сина [PERSON], який проходив службу в Збройних Силах, але потім за згодою позивачки відповідач [PERSON] з дружиною та дитиною вселився у вказаний будинок, де проживає і досі. Відповідачка [PERSON] після розірвання шлюбу мешкає з дочкою окремо, а в будинку мешкає [PERSON] з новою сім»єю. До сільської ради за оформленням документів на сина вона не зверталася і до МБТІ документи не здавала. Представник Насташівської сільської ради позов не визнав та пояснив, що у 1996 році за заявою позивачки їй була надана земельна ділянка неподалік від її будинку для будівництва нового будинку, так як позивачка має свій будинок. У 2005 році позивачка звернулася до нього з приводу узаконення будівництва на її сина [PERSON] Він направив її до секретаря сільської ради і на засіданні виконавчого комітету сільської ради було визнано за сином позивачки право власності на будинок та згодом видано свідоцтво на право власності. Відповідач [PERSON] позов визнав та пояснив, що будинкок будувала мати, він допомагав. Тимчасово вселився в будинок із відповідачкою [PERSON] та дитиною. За наполяганням дружини оформив право власності на будинок та оформив договора з комунальними підприємствами. Мати про це не знала. Відповідач [PERSON] позов не визнала та пояснила, що у 2000 році спільно з відповідачем [PERSON] вселилася в будинок, який вона та її родичі також допомагали будувати. На вказаний будинок було видано свідоцтво на право власності на [PERSON], цим займалася позивачка. У 2008 році вона подала до суду про поділ будинку і за рішенням суду за нею визнано 1/2 даного будинку та виділені кімнати в натурі. Представник відповідачки [PERSON] суду пояснив, що дані, викладені в позовній заяві, не відповідають дійсності, так як відповідач [PERSON] визнав, що житловитй будинок будувала мати, а право власності оформлено на нього. Він же як власник будинку оформляв договора з РЕМ та ФЕГГ, про що було відомо позивачці і що вона підтвердила в судовому засіданні. Те що оформленням права власності займалася позивачка, підтвердила свідок [PERSON] і з розписки наданої МБТІ, вбачається, що документи отримала у 2005 році позивачка. Крім того, позивачка пропустила строк звернення до суду, так як рішення сільської ради і свідоцтво про право власності на будинок були видані у 2005 році, позивачка ж звернулася до суду у 2009 році. Просить відмовити у задоволенні позову. Свідок [PERSON] суду показала, що рішенням сільської ради за заявою позивачки у 1996 році їй була надана земельна ділянка для будівництва житлового будинку, так як позивачка є багатодітною матір»ю. У 2000 році будівництво будинку було завершено і в нього вселився відповідач [PERSON] із сім»єю. У 2005 році до неї звернулася позивачка з проханням оформити документи на будинок на сина. Заяви вона не писала. Свідок винесла дане питання на засідання виконкому, доповіла про звернення позивачки і рішенням виконкому було визнано право відповідача [PERSON] на житловий будинок та видано свідоцтво про право власності. Чому позивачка стверджує, що вона не зверталася до неї, пояснити неможе, але вона особисто видавала їй документи сільської ради для подання до МБТІ. [PERSON] не звертався за виділенням йому земельної ділянки біля будинку. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суду показали, що вони приймали участь у будівництві даного спірного будинку. Заслухавши сторони, їх представників, свідків, суд вважає, що підстав для задоволення позову немає. Як встановлено в судовому засіданні, у 1996 році на наданій позивачці сільською радою земельній ділянці, розташованій в с.Колеснікове по вул.Ватутіна,91 Рокитнянського району і яка виділена в натурі, та розпочала будівництво житлового будинку. По закінченню будівництва у вказаний будинок вселилися син позивачки [PERSON], його дружина - відповідачка [PERSON] та їх дочка. У 2005 році позивачка звернулася до сільської ради за визнанням права власності. При цьому повідомила, що хоче оформити право власності на сина - [PERSON], після цього на засіданні виконкому рішенням №62 від 28.10.0/5 було визнано за [PERSON] право власності на будинок та згодом видано свідоцтво на право власності. Він же уклав з Рокитнянським РЕМ та ФЕГГ договори на постачання електроенергії та газопостачання. Після розірвання шлюбу [PERSON] з [PERSON] та поділ між ними у 2008 році спільного будинку, позивачка у 2010 році звернулася до суду з вказаним позовом про визнання недійсними документів, які стверджують право власності її сина на житловий будинок, мотивуючи тим, що дані документи видані без її згоди. Суд вважає, що в даному випадку позивачка вчасно була обізнана про рішення виконкому і про видачу свідоцтва на право власності на будинок на її сина [PERSON], так як в судовому засіданні вона підтвердила, що знала про укладення [PERSON] договорів на газо та електропостачання, так як укладення даних договірів можливе тільки із власником будинку. Те ж підтвердила свідок [PERSON]І та відповідач - представник сільської ради [PERSON], що у 2005 році позивачка зверталася до них за оформлення права власності на житловий будинк на її сина. Відповідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені заКОНОМ. Тобто звернення позивачки до керівникоів сільської ради за оформленням права власності на будинок, побудований позивачкою, є виявом доброї волі позивачки і тому суд не вбачає в даному випадку яких-небудь порушень закону при прийнятті рішення про визнання права власності із відповідачем [PERSON] зі сторони відповідача -- Насташівської сільської ради, так як процедура прийняття рішення дотримана, а те, що відсудня письмова заява позивачки, не є підставою для изнання недійсними рішення виконкому та свідоцтва про право власності. Крім того, як пояснив в судовому засіданні представник відповідачки, позивачка звернулася до суду із порушенням строку звернення, так як відповідачка довідалася про рішення сільської ради у 2005 році і отримала, зі слів секретаря сільської ради, на руки рішення виконкому сільської ради про визнання права власності на її сина, а звернулася до суду тільки у 2010 році, що є підставою для відмови у позові, якщо про це заявила сторона у справі.

Outcome: dismissed