Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до ВАТ Всеукраїнський [PERSON] банк ВіЕйБі Банк, третя особа: приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки. Позивачка зазначала, що 19 лютого 2008 року між нею та ВАТ Всеукраїнський [PERSON] ВіЕйБі Банк, від імені якого діяв заступник директора з роздрібного бізнесу Першої Київської філії ВАТ Всеукраїнський [PERSON] ВіЕйБі Банк [PERSON], був укладений кредитний договір № 274, згідно з яким позивачу були надані кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 95000 доларів США 00 центів, що на день укладення кредитного договору еквівалентно сумі 479750,00 гривень на строк з 19 лютого 2008 року по 19 лютого 2018 року зі сплатою відсотків в розмірі 14%. Згідно п. 1.2 кредитного договору цільове призначення кредиту для особистих споживчих потреб позичальника. 19 лютого 2008 року, з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між іпотекодавцем [PERSON], 1941р.н., іпотекодавцем [PERSON] та іпотекодавцем [PERSON] Анатолієвичем, [INFO] був укладений договір іпотеки, зареєстрований у реєстрі за № 1747, квартири, що складається з трьох кімнат, загальною площею 75,2 м.кв., жилою площею 55,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Тобто ціна спірного кредитного договору повинна бути визначена у національній валюті України, і тільки грошовий еквівалент цієї суми може бути визначеним у доларах США. Ціна кредитного договору, всупереч діючим нормам права була виражена відповідачем в іноземній валюті, а саме доларах США. Згідно п.1.1 кредитного договору позивач здійснював погашення основної заборгованості та процентів за використання кредиту у доларах США у касах банку. В пункті 1.10 ст.1 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств від 28.12.1994 р. № 334/94-ВР визначає проценти як доход, який сплачується (нараховується) позичальником на користь кредитора у вигляді плати за використання залучених на визначений строк коштів або майна. До процентів (відсотків) включаються платежі за використання коштів або товарів (робіт, послуг) отриманих у кредит. Плата за використання кредиту, у вигляді процентів, сплачувалась Позивачем на користь відповідача у іноземній валюті, а саме у доларах США. Отже іноземна валюта використовувалась позивачем, як засіб платежу за кошти надані в кредит відповідачем. У Правилах використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених Постановою Правління [PERSON] банку України № 200 від 30.05.2007, визначено термін - готівкова іноземна валюта - це іноземні грошові знаки у вигляді банкнот і монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави. П. 6.3 цих Правил, зазначає, що фізичні особи, а також юридичні особи - резиденти та іноземні представництва можуть використовувати на території України готівкову іноземну валюту як засіб платежу в разі оплати дипломатичним представництвам, консульським установам іноземних держав дозволів на вїзд (віз) до цих країн фізичним особам, які виїжджають у приватних справах та в службові відрядження. Цей перелік є вичерпним, але розрахунків у іноземній валюті за кредитними договорами, оплати за використання кредитних коштів у вигляді процентів, як і за будь-якими фінансовими зобовязаннями між резидентами України Постановою НБУ № 200 не передбачено, оскільки такі розрахунки заборонені без отримання спеціальних ліцензій на спеціальних умовах, якщо такі передбачені діючим законодавством. Таким чином, єдиним встановленим законами України засобом платежу, який застосовуюється при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня, тому здійснення позивачем плати за використання кредиту у доларах США є незаконним Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю передбачено, що валютні операції проводяться на підставі відповідної ліцензії [PERSON] банку України. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. На час підписання кредитного договору, сторонами не було надано інформації, а відповідно і зазначено у договорі, про наявність у жодної зі сторін індивідуальної ліцензії для здійснення такої валютної операції та використання іноземної валюти, а саме доларів США, на території України як засобу платежу, тому сторони не мали законного права здійснювати таку валютну операцію Посилаючись на викладене позивачка просила суд визнати недійсним договір про надання кредиту № 274 від 19.02.2008 року, укладений між [PERSON] та ВАТ Всеукраїнський [PERSON] ВіЕйБі Банк. Визнати недійсним договір іпотеки, укладений між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та ВАТ Всеукраїнський [PERSON] ВіЕйБі Банк від 19 лютого 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1747. Зобовязати приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна реєстровий запис № 1748, про накладення заборони відчуження нерухомого майна, а саме трикімнатної квартири, загальною площею 75,2 м.кв., жилою площею 55,8 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд про задоволення позову. В судове засідання представник відповідача: ВАТ Всеукраїнський [PERSON] банк ВіЕйБі Банк не зявився, надав суду письмові заперечення, в яких зазначив що ч. 1 ст. 524 К України передбачає, що зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Проте, в ч. 2 вказаної статті передбачено право сторін визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Спеціальною нормою, яка регулює відносити між позивачем та відповідачем є ст. 1054 ЦК України, якою за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти та норми закону України Про банки та банківську діяльність, яким регулюється засади проведення кредитних операцій. Ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю визначає, що валюта України є єдиним законним засобом платежу України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобовязань, якщо інше не передбачено цим договором, іншими актами валютного законодавства України. Тобто даною нормою встановлено пріоритет інших норм цього декрету або інших актів валютного законодавства. Відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю Генеральні ліцензії видаються комерційним банком та іншими фінансовими установами України, національному оператору поштового звязку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Тобто підставою для здійснення відповідачем валютних операцій, в тому числі операцій щодо надання кредитів в іноземній валюті достатньо Генеральної ліцензії [PERSON] Банку України на здійснення валютних операцій. Згідно ст. 627 ЦК України, позивач добровільно на власний розсуд брав іноземну валюту кредитування на умовах запропонованих відповідачем. При укладенні кредитного договору позивачем та відповідачем повністю були дотримані вимоги ст. 203 ЦК України, а тому відсутні підстави для визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним, що передбачені ст. 215 ЦК України. Крім того, в графіку погашення заборгованості до кредитного договору, який погоджений сторонами, зазначено суму платежу по кредиту щомісячно, а також суму сплачених відсотків. Даний графік підтверджує те, що [PERSON] дійсно була повідомлена про реальну вартість кредиту, і знала яку суму зобовязана оплачувати щомісячно. Посилаючись на викладене просили відмовити в задоволені позову позивачки в повному обсязі. В судове засідання третя особа: приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] не зявилась, надала суду заяву в якій просила суд слухати справу без її участі. Судом встановлено, що 19 лютого 2008 року між [PERSON] та ВАТ Всеукраїнський [PERSON] ВіЕйБі Банк, від імені якого діяв заступник директора з роздрібного бізнесу Першої Київської філії ВАТ Всеукраїнський [PERSON] ВіЕйБі Банк [PERSON], був укладений кредитний договір № 274, згідно з яким [PERSON] були надані кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 95000 доларів США 00 центів, що на день укладення кредитного договору еквівалентно сумі 479750,00 гривень на строк з 19 лютого 2008 року по 19 лютого 2018 року зі сплатою відсотків в розмірі 14%. Згідно п. 1.2 кредитного договору цільове призначення кредиту для особистих споживчих потреб позичальника. (а.с.14-20). 19 лютого 2008 року, з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між іпотекодавцем [PERSON], 1941р.н., іпотекодавцем [PERSON] та іпотекодавцем [PERSON] Анатолієвичем, [INFO] був укладений договір іпотеки, зареєстрований у реєстрі за № 1747, квартири, що складається з трьох кімнат, загальною площею 75,2 м.кв., жилою площею 55,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. (а.с.21-30). Ст. 524 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Згідно статті 533 Цивільного кодексу України горшове забовязання повинно бути виконано у гривнях. Пункт 3 цієї статті зазначає, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за забовязаннями дозволяється у випадках, порядку та на умовах визначених законом. Відповідно до ст. 35 Закону України Про [PERSON] банк України гривня (банкноти і монети), як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, який приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів. Таким чином, єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня. Ст. 32 Закону України Про [PERSON] банк України встановлює, що обіг і використання, як засобу платежу, на території України інших грошових одиниць, окрім національної, забороняються. П.1 ст. 3 розділу другого Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю №15-93 від 19.02.1993 р. передбачає, що валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та забовязань, якщо інше не передбачено цим декретом, іншими актами валютного законодавства України. Відповідно до ст. 3 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні гривня як грошова одиниця України (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України. Режим здійснення валютних операцій на території України, загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права та обов'язки субєктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства передбачені Декретом Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю. Під валютними операціями у вказаному Декреті Кабінету Міністрів України розуміються операції, повязані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком: операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України; операцій, повязаних з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобовязань, предметом яких є валютні цінності; операцій, повязаних з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей. Надання відповідачем позивачу грошових коштів (кредиту) в іноземній валюті та проведення позивачем дій відносно виконання своїх обовязків в іноземній валюті (в тому числі, оплата процентів за користування кредитом, різного роду комісій) за своєю правовою природою є валютною операцією. Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю передбачено, що валютні операції проводяться на підставі відповідної ліцензії [PERSON] банку України. П.2 та п.3 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю передбачено, що генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового звязку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання, а саме на здійснення операцій, повязаних з торгівлею іноземною валютою, з правом відкривати на території України пункти обміну іноземних валют, у тому числі на підставі агентських угод з іншими юридичними особами - резидентами. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Згідно із пунктами в), г) ч.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю індивідуальної ліцензії потребують, в тому числі, операції щодо: надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Таким чином, враховуючи вищевикладене, надання відповідачем та одержання позивачем кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти, як засобу платежу за користування кредитними коштами, можливо при дотриманні сторонами правочину імперативних вимог законодавства, щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії. Відповідно до частини 5 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю, пункту 1.10 Положення Про порядок видачі [PERSON] банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу № 483, одержання індивідуальної ліцензії однією зі сторін валютної операції, означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами індивідуальної ліцензії. Відповіднно до п.1.5 цього Положення, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Нацбанк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями), у випадках передбачених законами України. Як вбачається з кредитного договору, саме позивач звернувся до банку з заявою про видачу кредиту, надав до банку усю необхідну інформацію про свій фінансовий стан, анкетні дані тощо. Тобто ініціатором отримання кредиту був саме позивач. До того ж, як свідчить кКредитний договір отримувачем за валютною операцією (за кредитним договором в іноземній валюті) був теж позивач. На час підписання кредитного договору, сторонами не було надано інформації, а відповідно і зазначено у договорі, про наявність у жодної зі сторін індивідуальної ліцензії для здійснення такої валютної операції та використання іноземної валюти, а саме доларів США, на території України як засобу платежу Кредитний договір між позивачем та відповідачем забезпечений договором іпотеки. Згідно розділу 1 статті 2 ЗУ Про іпотечне кредитування, операціі з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати, основні економічні та правові вимоги виникнення іпотечного боргу мають бути розкриті до укладення договору про іпотечний борг. Ця інформація має бути оприлюднена кредитодавцем у письмовій формі і містити: -опис усіх грошових зборів і витрат, повязаних з установленням іпотеки; -принципи визначення плати за договором про іпотечний борг; -положення про інфляційне застереження; -порядок дострокового виконання основного зобовязання у разі неплатоспроможності боржника або невиконання боржником своїх зобовязань за договором та юридичні наслідки цього невиконання; -право боржника попереджати кредитодавця про можливе невиконання основного зобовязання; -реквізити, ліцензіі та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру фінансових установ чи Державного реєстру банків; -інші умови за рішенням кредитодавця. Ця інформація відповідачем не була надана належним чином, Таким чином, надання і отримання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти як засобу платежу є можливим при дотриманні імперативних вимог законодавства щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії. Відсутність такої ліцензії при укладенні договору є порушенням вимог Закону, зокрема ст.ст.227, 524, 533 ЦК України, п. г ч.4 ст.5 Декрету КМУ Про систему валютного регулювання і валютного контролю та Положення Про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України, як засобу платежу. Крім того, відповідно до ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Оскільки згідно з ст. 1054 ЦК України надання грошових коштів (кредит) є предметом кредитного договору, а отже, істотною умовою цього договору , то недотримання вимог закону щодо даної умови має наслідком визнання такого договору недійсним на підставі ч.1 ст. 215 та ч.1 ст. 203 ЦК України. Отримання індивідуальної ліцензії є необхідною умовою для правомірності видачі та одержання кредиту незалежно від суми грошових коштів, які надаються банком, та строку їх повернення позичальником. Наявність генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій (дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями) не звільняє сторони від обовязку, отримати індивідуальну ліцензію відповідно до приписів п. г ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання та валютного контролю. Відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно ст. 548 ЦК України недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобовязання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. За таких обставин, договір іпотеки нерухомого майна, зареєстрований в реєстрі за № 3887 іпотек теж підлягає визнанню судом недійсними на підставі ч. 2 ст. 548 ЦК України, що в свою чергу має наслідком вилучення запису про реєстрацію заставленого майна з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна. У п.1 ст. 593 Цивільного кодексу України зазначено, що право застави припиняється при припиненні зобовязання, забезпеченого заставою. П.2 ст.593 зазначає, що при припиненні права застави на нерухоме майно, в державний реєстр вносяться відповідні дані. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов в частині вимог про визнання недійсним договору про надання кредиту № 274 від 19.02.2008 року, укладений між [PERSON] та відкритим акціонерним товариством Всеукраїнський [PERSON] ВіЕйБі Банк та визнання недійсним договору іпотеки, укладений між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та відкритим акціонерним товариством Всеукраїнський [PERSON] ВіЕйБі Банк від 19 лютого 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу [PERSON],зареєстрований в реєстрі за № 1747 підлягає задоволенню. Що стосується вимог про зобовязання приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна реєстровий запис № 1748, про накладення заборони відчуження нерухомого майна, а саме трикімнатної квартири, загальною площею 75,2 м.кв., жилою площею 55,8 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], то вони задоволенню не підлягають оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.

Outcome: partial