Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації. Свої вимоги мотивує тим, що йому на праві особистої власності належить житлова квартира [ADDRESS] - Святошинського району Київської області. На початку січня 2011 року відповідач спірну квартиру звільнив, але знятись з реєстрації обліку не бажає. З моменту звільнення квартири відповідач не реагує на вимоги у добровільному порядку знятися з реєстрації обліку у належній житловій квартирі, при цьому позивач вимушений нести нічим не виправдані додаткові матеріальні витрати. Тому просив постановити рішення, котрим усунути перешкоди в користуванні ним належною на праві особистої власності, квартирою №34 в будинку №4 по вул. Садова в селі Новосілки Києво-Святошинського району Київської області з боку [PERSON], шляхом зняття з реєстрації останнього за зазначеною адресою. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Відповідач до суду не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.. 224 ЦПК України. Судом встановлено, що позивачу на праві особистої власності, згідно договору купівлі - продажу посвідченого нотаріусом Києво - Святошинського районного нотаріального округу [PERSON] від 29 грудня 2010 року, зареєстрованого в реєстрі під номером 7128, належить спірна квартира [ADDRESS] - Святошинського району Київської області, яка належним чином зареєстрована у Комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації Києво -Святошинської районної ради Київської області», про що свідчить витяг від 08.02.2011 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно. На початку січня 2011 року відповідач спірну квартиру звільнив, але не знявся з реєстрації обліку , але у добровільному порядку знятися з реєстрації обліку не бажає. Оскільки, відповідач не є членом моєї сім'ї, позивач не укладав з ним ні договору оренди, ні договору найму на зазначену житлову квартиру. Фактично такими діями відповідача позивач позбавлений можливості вільно розпоряджатись і користуватись своєю власністю, на власний розсуд визначати порядок користування та використання належного йому житлового приміщення. Відповідно до частини першої статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 387 Цивільного кодексу України встановлено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Частиною 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. До способів захисту цивільних прав та інтересів вказана стаття відносить, зокрема, припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно ст.391 ЦК України яка передбачає, що власник майна має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Ст. 72 Житлового кодексу Української РСР передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Враховуючи наведене на підставі ст.ст. 321, 391 Цивільного кодексу України, ст..ст.10, 64, 65, 71, 72 Житлового кодексу Української РСР, ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні,

Outcome: approved