Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-16 00:00:00

01 вересня 2010 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 03 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк») та [PERSON] було укладено Кредитний договір № ML-301/611/2007, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 25000,00доларів США. Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю б/н від 12 листопада 2010 року Публічне акціонерне товариство «ОПТ Банк» відступила, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло вимоги за кредитним договором № ML-301/611/2007 від 03 жовтня 2007 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та відповідачем. В забезпечення виконання умов Кредитного договору 03 жовтня 2007 між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № SR-301/369/2007, відповідно до умов якого остання зобовязалась забезпечувати виконання зобовязань [PERSON] за Кредитним договором № ML-301/611/2007 від 03 жовтня 2007 року. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав, кредитні кошти надав, однак відповідачі взяті на себе зобовязання не виконали, допустили прострочення виконання в наслідок чого за ними станом на 05 серпня 2010 року загальна заборгованість складає 229844,23 грн., а саме: -заборгованість за кредитним коштами 186494,47 грн.; -за відсотками 28897,44 грн.; -пеня за невиконання зобовязань 14452,31 грн. Оскільки відповідачі добровільно здійснювати погашення заборгованості за кредитним договором не бажають, позивач змушений був звернутись до суду та просив стягнути з [PERSON], [PERSON], як солідарних боржників на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» суму боргу за кредитним договором № ML-301/611/2007 від 03 жовтня 2007 в сумі 229844,23 грн. та судові витрати по справі. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надав заяву, в якій просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, будучи присутнім у судовому засіданні 06.04.2011 року, причин своєї неявки у судове засідання не повідомив, письмових заяв про розгляд справи за своєю відсутністю суду не надсилав. Співвідповідачка [PERSON] в судове засідання також не зявилась. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. Причин неявки у судове засідання не повідомила, письмових заяв про розгляд справи за своєю відсутності до суду не надсилала. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у звязку із порушенням його виконання. Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. В ході судового розгляду справи встановлено, що 03 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-301/611/2007, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти в 25000,00 доларів США на споживчі цілі, строком остаточного повернення 03 жовтня 2022 року (а.с. 9-12). Згідно п. 3.1 Кредитного договору за користування кредитними коштами встановлена плаваюча процентна ставка в розмірі 5,49% + FIDR* за кожен календарний рік користування кредитом, із розрахунку 366 (365) днів у році. Кредитні кошти були отримані [PERSON] 03 жовтня 2007 року на підставі Валютного Меморіального ордеру №5 в розмірі 25000,00 доларів США, що в еквіваленті складає 126250,00 грн. (а.с. 13). Згідно статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Однак, в порушення умов Кредитного договору Позичальник свої зобовязання належним чином не виконував, допустив прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів, внаслідок чого за ним, станом на 05 серпня 2010 року загальна заборгованість складає 229844,23 грн., а саме: заборгованість за кредитним коштами 186494,47 грн.; за відсотками 28897,44 грн.; пеня за невиконання зобовязань 14452,31 грн. (а.с. 15). Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] 03 жовтня 2007 року було укладено Договір поруки № SR-301/369/2007 (а.с. 14). Відповідно до п. 1.1 статті 1 Договору поруки поручитель зобовязався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобовязань перед кредитором за Кредитним договором, в повному обсязі таких зобовязань. Згідно п. 1.2 статті 1 Договору поруки поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що Кредитор може звернутись з вимогою про виконання Боргових зобовязань як до боржника так і до поручителя, чи до обох одночасно. Відповідно до статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника, боржник і поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Відповідно до статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню, внаслідок чого слід солідарно стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 229844,23 грн. Крім того згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову були сплачені судові витрати, і його вимоги задоволені, з відповідачів належить стягнути на користь позивача державне мито в сумі 1700,00 грн. та інформаційно технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved