Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-05 00:00:00

У вересні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договорами позики у сумі 532564.62 гри., пеню у сумі 2564,57 грн. та судові витрати у сумі 1445.65 грн., які були сплачені їм при подачі позову. В обгрунтування позову він вказував, що 22.02.2009р. та 25.02.2009р. уклав з відповідачем договори позики, за якими надав йому грошові кошти на загальну суму 20000 доларів США під 18% річних із терміном повернення по першому договору до 22.04.2009 року, по другому - у строк до 26.04.2009р. Однак відповідач свої зобовязання щодо повернення позики та процентів виконав частково. Станом на 23.11.2009р. за протоколом взаємних розрахунків загальна заборгованість за договором позики склала 16801,60 доларів США, що еквівалентно 132564,62 грн., пені 325,04 доларів США, що еквівалентно 2564,57 грн., а разом 135129,19 грн. Посилаючись на те, що відповідач порушив умови договору та у строк не повернув грошові кошти, він просив стягнути суму боргу в судовому порядку. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві при цьому стверджували, що факт передачі грошей від позивача до відповідача підтверджується показаннями свідків та поверненнями займу за лютий-жовтень 2009р., за квітень 2009р., протоколом №2 від 23.11.2009р. Відповідач позов не визнав, стверджуючи, що позов є необгрунтованим і безпідставним. Не заперечуючи проти підписання ним двох договорів позики від 25.02.2009р. та від 22.01.2009р., а не як зазначав у позові позивач від 22.02.2009р, він заперечував проти факту передачі йому позивачем зазначених грошових коштів у сумі 20000 дол. США, пояснюючи цей факт тим. що будучі приватним підприємцем, він оказував позивачу, який був власником та керівником ТОВ «Судомаркет», транспортні послуги по перевозки людей за кордон, за що позивач систематично перераховував на його рахунок кошти за проведену роботу. Вислухавши пояснення сторін, показання свідків [PERSON] та [PERSON]Г які підтвердили суду факт підписання договору позики між [PERSON] та [PERSON] , який надавав підприємству, де вони працювали, послуги по перевозці людей за кордон, розрахунку між ними, однак факту передачі грошей [PERSON] як фізичній особі [PERSON] у сумі 20000 доларів США не бачили, та дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 22 січня 2009 року між сторонами був укладений письмовий договір позики (возвратно!' фінансової допомоги), на підставі якого позивач зобов'язується протягом двох днів, до 23.01.2009р. , надати відповідачу позику у розмірі 10 000,00 доларів США під 18% річних, а останній зобовязувався їх повернути у строк до 22.04.2009 року. У той час, згідно п. 3.1. цього договору зазначено, що строк надання позики позичальнику складає три місяця з дня підписання договору, однак письмових доказів, що позичальник одержав ці грошові кошти у договорі відсутні (а.с.6 ). Відповідно до договору позики 25/02/2009 ( возвратної фінансової допомоги) від 25.02.2009р. (а.с.10) [PERSON] та [PERSON] підписали договір про те, що позикодавець зобовязується надати позичальнику позику у сумі 10000 доларів США протягом двох днів в строк до 26.02.2009р. з часу підписання договору під 18% річних, а позичальник зобовязується у строк до 22.04.2009р. повернути кошти. Письмових доказів, що позичальник одержав таку суму грошей також відсутні. Згідно ч. 1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець» передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. А відповідно до норми ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений піл впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника і позикодавцем або під впливом тяжкої обставини, що відповідає вимогам ч.і ст. 1051 ЦК України. Таким чином, позивач не надав переконливих та достовірних доказів, які б підтверджували, що взяті на себе зобовязання він виконав в повному обсязі, тобто надав відповідачу обумовлені суми позики за двома договорами позики. Ствердження позивача, що доказами того, що він передавав відповідачу за договорами позики 20000 доларів США є письмові записи повернення займу [PERSON] (а.с. \~ \~ \~ \~11, 12, ІЗ ), суд не бере до уваги через те, що то записи про господарську діяльність юридичної особи, а не правовідносини між фізичними особами. Крім цього треба зазначити, що договори позики також складені, як для господарської діяльності і у п.7.1. цих договорів зазначено, що усі спори, які виникають у ході виконання умов договору, сторони зобовязуються передати на розгляд господарського суду. Таким чином, суд вважає позов є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. На підставі от. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне не стягувати з відповідача також і судові витрати, які були сплачені позивачем при подачі позовної заяви.

Outcome: dismissed