Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. На підтвердження свого позову зазначає, що на початку осені 2011 року він домовився із відповідачем про придбання домоволодіння № 30 по вул. Радянська в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області про що 15.12.2010 року між ними було складено письмову розписку про виконання умов договору купівлі-продажу. Договір купівлі-продажу між сторонами не було укладено в зв»язку з тим, що право власності на домоволодіння належало чоловікові відповідача, [PERSON] , який помер 30.11.1999 року. За домовленістю відповідач в якнайкоротші строки повинна була оформити на своє ім»я свідоцтво про право на спадщину та в подальшому оформити правочин між сторонами у відповідній до діючого законодавства формі. Але до цього часу відповідач не звернулась до нотаріальної контори та всяким чином ухиляється від такого звернення. Позивач звернувся до відповідача для оформлення права власності на спадкове майно з подальшим укладенням правочину між ними, але відповідач відмовилась від подальшого оформлення спадкового майна на своє ім»я, хоча умови такого правочину між ними вже було виконано. Відповідач повинен оформити спадщину на своє ім»я, і тільки після цього сторони мали б змогу укласти відповідний правочин, але відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення правочину. Позивач до суду не з»явився , надавши письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, свої позовні вимоги підтримує у повному розмірі і просить позов задоволити. Відповідач до судового засідання не з»явився, але надав письмовий лист про те, що не заперечує проти задоволення позовних вимог у повному розмірі. Вивчивши доводи позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що на початку осені 2011 року позивач домовився із відповідачем про придбання домоволодіння № ЗО по вул. Радянська в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області паро що 15.12.2010 року між ними було складено письмову розписку про виконання умов договору купівлі-продажу. Відповідно до цієї розписки позивач передав відповідачу загалом грошову суму у розмірі 13 900,00 ( Тринадцять тисяч дев»ятсот грн. 00 коп.) гривень, а відповідач відповідно передала позивачу у власність домоволодіння за вищезгаданою адресою, шляхом передачі всіх прав на утримання домоволодіння та розпорядження ним, де останній на цей час проводить ремонтні роботи та веде господарство, тобто фактично умови купівлі-продажу між сторонами було виконано. Договір купівлі-продажу між сторонами не було укладено в зв»язку з тим, що право власності на спірне домоволодіння належало чоловікові відповідача, [PERSON], який помер 30.11.1999 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Домоволодіння належало спадкодавцю на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлю № 3417 виданого 23.03.1990 року виконкомом Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області на підставі рішення виконкому селищної ради за № 105 від 15.12.1989 року та зареєстрованого в Павлоградському МБТІ від 23.03.1990 року за № 1-84. За домовленістю між сторонами відповідач в якнайкоротші строки повинна була оформити на своє ім»я свідоцтво про право на спадщину та в подальшому оформити правочин між ними у відповідній до діючого законодавства формі. Але до цього часу відповідач не звернулась до нотаріальної контори та всяким чином ухиляється від такого звернення. Відповідач є єдиним спадкоємцем першої черги на майно померлого [PERSON] Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 Цивільного Кодексу України в редакції від 01.01.1964 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст.. 548 Цивільного Кодексу України в редакції від 01.01.1964 року для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного Кодексу України в редакції від 01.01.1964 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Відповідно до ч. 4 ППВСУ «Про практику розгляду судами України справ про спадкування » передбачений ст.549 Цивільного Кодексу України в редакції від 01.01.1964 року шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Відповідно до відмітки в паспорті відповідача та довідки із сільської ради, відповідач на момент емер спадкодавця була зареєстрована за місцем проживання у спірному домоволодінні та відповідно розпоряджалась ним до часу продажу на користь позивача. Отже враховуючи, що відповідач проживала на момент смерті спадкодавця [PERSON] разом із ним та продовжила розпоряджатись належним йому домоволодінням, то потрібно її вважати такою, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, тобто можливо визнати за нею право власності на спірне домоволодіння отримане нею в порядку спадкування. В подальшому спадкоємець за законом фактично отримавши спадкове майно правомірно розпорядився ним на свій розсуд шляхом продажу домоволодіння на користь позивача. Для підтвердження укладення правовідносин, що відбулись, між ними було складено письмову розписку, відповідно до якої позивач передав на користь відповідача грошові кошти, а остання відповідно передала на його користь домоволодіння. Саме з моменту складення розписки позивач проживає в спірному домоволодінні, використовує земельну ділянку надану для обслуговування придбаного домоволодіння та ведення присадибного господарства на свій розсуд. Тобто позивач вступив у повне володіння нерухомим майном та фактично став його власником. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України - якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, позивач та відповідач передали майно один одному у володіння. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає, або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити певну суму грошей, умови вказаної статті сторони виконали. Стаття 392 ЦКУ передбачає, що власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності позивача не визнається державними органами через відсутність свідоцтва про право на спадщину, яке не можливо отримати через відмову державного нотаріуса посвідчити відмову брата позивача від частки в спадковому майні на користь позивача. Отже враховуючи, що всі умови правочину між сторонами виконано, право відповідачів на спадкове майно з правом подальшого повного розпорядження таким майном обґрунтовано, суд вважає за доцільне визнати право власності на нерухоме майно за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved