Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-28 00:00:00

В квітні 2008 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про розподіл сумісного нажитого майна, визнання договору дарування частково недійсним, та визнання права власності на 'А частку житлового будинку. Свої вимоги мотивував тим, що між ним та відповідачкою [PERSON] було укладено шлюб 19.06.1998 року, та в період спільного проживання на спільні кошти ними був побудований житловий будинок за адресою: м.Миколаїв, вул. 10 Лінія,111, проте даний будинок не був зданий в експлуатацію. 07.05.2007 року він розлучився зі своєю дружиною, а восени 2007 року [PERSON] без його згоди подарувала будинок своїй матері - [PERSON], на який вона визнала право власності рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 19.10.2007 року. Вважає, що договір дарування будинку [PERSON] укладений відповідачкою [PERSON] лише з метою позбавлення його права на поділ сумісно нажитого у шлюбі майна. В звязку з зазначеним, просив визнати договір дарування житлового будинку №8877 від 24.12.2007 року частково недійсним, розподілити сумісне майно подружжя, визнавши за [PERSON] право власності на 1А частку житлового будинку за адресою: м.Миколаїв, вул.10 Лінія,111, з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруд. Ухвалою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 10.11.2010 року справу за вищевказаним позовом було розєднано, виділивши в самостійне провадження позовні вимоги [PERSON] про визнання договору дарування №8877 від 24.12.2007 року недійсним. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] та позивач позовні вимоги підтримали та уточнили. Просили визнати повністю недійсним договір дарування житлового будинку посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] 24.12.2007 року за реєстровим №8877 та відмовились від вимоги про визнання за позивачем права власності на 'А частину цього будинку. Відповідачка та її представник - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] з 1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано в судовому порядку в травні 2007 року (а.с.7). Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.10.2007 року визнано право власності на житловий будинок за адресою: м. Миколаїв, вул.. 10 Лінія, 111, за [PERSON] 24 грудня 2007 року згідно договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] 24.12.2007 року за реєстровим №8877, [PERSON] подарувала житловий будинок №111 по вул. 10 Лінія в м. Миколаєві своїй матері [PERSON] (а.с.8) Однак, ухвалами Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.12.2008 року та 08.01.2009 року, якими вищезазначене рішення Заводського районного суду м. Миколаєва було скасоване за нововиявленими обставинами. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України, умовою чинності правочину є те, що зміст правочину не може суперечити ЦКУкраїни, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Як вбачається зі змісту ч.1 ст.658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Отже, оскільки рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.10.2007 року про визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок №111 по вул. 10 Лінія в м. Миколаєві було скасовано, то відповідно договір дарування вищезазначеного житлового будинку від 24.12.2007 року за реєстровим №8877, відповідно до якого [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок, є таким, що укладений з порушенням вимог чинного законодавства, тобто недійсним. Крім того, [PERSON] помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, а саме: щодо своїх прав на будинок, оскільки вважала, що він належить їй на праві власності. На підставі ст.215 ЦК України та

Outcome: approved