Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-03 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є власницею житлових приміщень в домоволодінні №175 - А по вулиці Люстдорфська дорога в місті Одеса, а відповідач [PERSON], біля її будинку за адресою: місто Одеса, вулиця Люстдорфська дорога, 175 - Б, самовільно влаштував котлован без затвердженої у встановленому законом порядку проектної документації, без дозволу інспекції ДАБК на здійснення будівельних робіт, без дотримання протипожежної безпеки, висновку санітарно-епідеміологічної станції. В наслідок земляних робіт, які провів [PERSON], всередині належних позивачці приміщень потріскались стеля і стіни, виникли тріщини на зовнішній стіні будинку, на асфальтованих та бетонованих доріжках, Згідно акту від 15 липня 2006 року, який складений комісією Київської районної адміністрації Одеської міської ради за адресою: м. Одеса, вулиця Люстдорфська дорога, 175 - Б, самовільно збудовано двоповерховий будинок з підсобними приміщеннями (довжина -11 м, ширина - 4.5 м, висота -7 м), та самовільно влаштований котлован ( довжина -15 м, ширина -7, 5 м, глибина -1,5 м). У зв'язку з вказаним, [PERSON] був направлений припис про необхідність зупинення всіх будівельних робіт та надання проектно-правової документації на будівництво будинку за вищевказаною адресою. Однак, [PERSON] припис проігнорував та у нинішній час будівельні роботи продовжуються. Таким чином, виконання відповідачем будівельних робіт без дозволу відповідних державних органів і служб завдало позивачці матеріальну шкоду у сумі 8.540 гривень 11 копійок, а також моральну шкоду у сумі 10.000 гривень, які позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник підтримали позов та просили суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у позові. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволені позову, хоча підтвердив, що побудував будинок, гараж та котлован без дозволу на виконання будівельних робіт, без затвердженої у встановленому законом порядку проектної документації. Крім того, [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він влаштував котлован на відстані 2 чи 2,5 метрів від будинку позивачки [PERSON]. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 22 ЦК України, особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. На підставі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власницею 23/50 частин домоволодіння №175 - А по вулиці Люстдорфська дорога в місті Одесі, що підтверджується свідоцтвом про право власності на жилий будинок, яке видане 1 грудня 1989 року Київським виконкомом народних депутатів ( а. с. 8). [PERSON] є власником 12/25 частин домоволодіння №175 - Б по вулиці Люстдорфська дорога в місті Одеса, що підтверджується договором дарування від 10 липня 1996 року, який посвідчений державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] ( а. с. 15). У 2006 році представниками Київської районної адміністрації Одеської міської ради була проведена перевірка, якою було встановлено, що [PERSON] за адресою: м. Одеса, вулиця Люстдорфська дорога, 175-6 без затвердженої у встановленому законом порядку проектної документації, без необхідного дозволу самовільно побудував індивідуальний двохповерховий будинок з підсобним приміщенням (сауной) (довжина -11 м, ширина - 4.5 м, висота - 7 м), самовільно влаштував котлован (довжина -15 м, ширина -7, 5 м, глибина -1,5 м). У зв'язку з чим, 15 липня 2006 року представниками Київської районної адміністрації Одеської міської ради був складаний акт ( а. с. 18). Крім того, працівниками Київської районної адміністрації Одеської міської ради [PERSON] був вручений лист щодо зобов'язання припинити здійснення самочинного будівництва та надання у встановлений термін правовстановлюючих документів ( а. с. 17). Однак, [PERSON] вказаний лист проігнорував та продовжував будівництво самовільних приміщень. Як вбачається з листа Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 07 травня 2010 року вих. № И -750, [PERSON] у нинішній час проводить будівельні роботи без затвердженої у встановленому законом порядку проектної документації, без необхідного дозволу на виконання будівельних робіт ( а. с. 21). Відповідно до звіту про оцінку матеріальної шкоди, який виконаний Регіональним агентством з розвитку економіки за 2008 рік, вартість ремонтно-будівельних робіт по відновленню цілісності зовнішньої стіни та оброблюваного покриття, які були пошкоджені за адресою: м. Одеса, вулиця Люстдорфська дорога, 175-А, складає 5.359 гривень 20 копійок ( а. с. 22-46). Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що шкода, яка заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, суд вважає, що неправомірність дій відповідача та причинний зв'язок між ними та завданою шкодою позивачки підтверджується проведеними Київською районною адміністрацією Одеської міської ради перевірками самочинного будівництва [PERSON] та вищезазначеним звітом 2008 року. З урахуванням встановлених обставин, у зв'язку з вказаними діями відповідача, суд вважає, що у відповідача дійсно виник правовий обов'язок відшкодувати позивачці заподіяну шкоду у розмірі 5.359 гривень 20 копійок. Внаслідок неправомірних винних дій [PERSON] позивачка [PERSON] також зазнала втрати нематеріального характеру, які пов'язані з виникненням душевних страждань у зв'язку із пошкодженням належного їй майна, порушенням звичного устрою життя, необхідністю нераціонально витрачати свій особистий час та докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Таким чином, суд вважає, що внаслідок самовільного будівництва, завданої [PERSON] матеріальної шкоди, психіка позивачки зазнала шкідливого впливу та безперечно це обумовило виникнення душевних страждань, які виникли у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача стосовно майна позивачки. [PERSON] пенсіонерка, весь час перебуває у нервовому напруженні, у зв'язку з чим значно погіршився стан її здоров'я, що підтверджується доданими витягами з її медичної картки ( а. с. 55-58). Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, крім іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо пошкодженням її майна. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про відшкодування немайнової (моральної) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 передбачено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. З урахуванням об'єму заподіяної позивачці моральної шкоди, з врахуванням вимог розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 2000 гривень. В іншій частині позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Під час розгляду справи на думку суду представник позивачки [PERSON] довела суду ті обставини, на які вона посилалась як на підставу позовних вимог. При цьому, суд критично оцінює заперечення відповідача [PERSON] проти задоволення позову, оскільки вони не засновані на законі, не підтверджуються зібраними по справі доказами та ними спростовуються. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. У зв'язку з розглядом справи позивачка витратила власні грошові кошти на оплату позовної заяви судовим збором у сумі 185 гривень ( а. с. 1, 3), оплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 гривень ( а. с. 2 ), за проведення дослідження у сумі 1.166 гривень 60 копійок ( а. с. 51), а всього 1.471 гривню 60 копійок з наступного розрахунку : ( 185 + 120 + 1.166, 60 = 1.471,60 ) , які на думку суду слід стягнути з відповідача на користь позивачки. З урахуванням внщенаведеного, оцінивши обставини в їх сукупності, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] слід стягнути (5.359,20 + 2000 + 1.471,60 = 8.830, 80) 8.830 гривень 80 копійок.

Outcome: partial