Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 16.04.2008 р. між позивачем АТ «Брокбізнесбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №191К-08 про надання позичальнику кредиту в розмірі 60 000(шістдесят тисяч) доларів США, строком по 15.04.2018 року. Представником позивача позовні вимоги збільшувалися неодноразово. 31 травня 2011 року представником позивача було подано остаточну заяву про уточнення позовної вимоги та заявлено клопотання про залишення позову без розгляду в частині розірвання кредитного договору і стягнення в солідарному порядку заборгованості з відповідача [PERSON]. Ухвалою суду від 31 травня 2011 року клопотання задоволено, позовна заява залишена без розгляду в частині розірвання кредитного договору №191К-09 та стягнення в солідарному порядку заборгованості з [PERSON]. В обґрунтування позову представник позивача остаточно зазначає, що відповідачем з моменту отримання кредитних коштів погашення кредиту здійснено лише частково. Станом на 31.05.2011 року заборгованість [PERSON] перед позивачем ПАТ «Брокбізнесбанк» складає 75 264,41 долар США, що еквівалентно 599 902,51 грн.. Посилаючись на те, що відповідач [PERSON] не виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором, а саме несвоєчасно проводить сплату процентів за кредитом та порушують графік погашення кредиту, представник позивача просить позовні вимоги задовольнити /а.с.129-131/. 22 березня 2011 року в судовому засіданні до розгляду справи по суті ухвалою суду було обєднано зустрічний позов [PERSON], [PERSON] до ПАТ «Брокбізнесбанк» про визнання недійсним споживчого кредитного та договору іпотеки в одне провадження з первісним позовом. В зустрічному позові [PERSON] та [PERSON] просили визнати недійсними кредитний договір та договір іпотеки, посилаючись на ч. 1 ст. 203 ЦК України, а саме, що банк не має права використовувати долар США при здійсненні платежів. В судовому засіданні представник позивача просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про причини неявки не повідомили. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 16.04.2008 р. між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №191К-08, копія якого знаходиться у матеріалах справи (а.с.5-11). Згідно п.4.2. договору відповідач [PERSON] зобовязалась здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти, використати кредит за цільовим призначенням, та виконувати всі свої зобовязання у повному обсязі у строки, передбачені договором. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] було порушено умови договору, що стверджується розрахунками заборгованості, вимогою про усунення порушень /а.с.12,30,43,53,61,97-98,110, 132-133/. Встановлено, що відповідачем [PERSON] вимога позивача не виконана і заборгованість за кредитом з нарахованими штрафними санкціями станом на 31.05.2011 р. становить 75 264,41 долар США, що еквівалентно 599\~902,51 грн.. Як видно із вимог, відповідачка попереджалася про необхідність сплатити в повному обсязі прострочену заборгованість за кредитом, однак у добровільному порядку відмовляється виконувати свої зобовязання перед позивачем /а.с.12/. Зважаючи на викладені обставини, суд дійшов таких висновків: \~ Між сторонами в справі виникли та існують правовідносини щодо виконання цивільно правових \~угод, а саме кредитного договору. \~ У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. \~ Статтею 549 ЦК України визначено поняття неустойки, так частиною третьою вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Статтею 1054 ЦК України визначається поняття кредитного договору, так зокрема частиною першою вказаної статті передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові \~у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. У встановлений договорами та законом термін, відповідач [PERSON] взяті на себе зобовязання не виконала, заходів направлених на погашення кредиту, відсотків та пені не приймала. \~ \~ Таким чином, безпідставне невиконання відповідачем [PERSON] своїх договірних зобовязань, порушило право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані в кредит і тому на даний час утворилася заборгованість у сумі 75\~264,41 дол. США, що еквівалентно 599\~902,51 грн. на, яка складається: -заборгованості по кредиту 54\~787,18 дол. США; -заборгованість по процентах 13\~056,69 дол. США -пені за несвоєчасну сплату кредиту 2309,60 дол. США; -пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсотках 2371,58 дол. США; -пеня за невиконання п. 7.2. кредитного договору 2739,36 дол.США. Отже, заявлені Банком вимоги до відповідача [PERSON] є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, наявні підстави згідно ст. 88 ЦПК України для стягнення із відповідача [PERSON] понесених позивачем судових витрат у сумі 1820,00 грн.. Щодо зустрічного позову то суд приходить до висновку, що він не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійснені розрахунків на території України за зобовязаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». \~ Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. \~ Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» \~кошти це гроші у національній або іноземній валюті. \~ Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. \~ Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». \~ Вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями встановлена \~п. в) ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак на сьогодні такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті законодавцем не визначено. \~ Згідно з п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року за \~ \~№ 1429/10028, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). \~ Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитів в іноземній валюті згідно зі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. \~ Згідно з ліцензіями, виданими акціонерному банку «Брокбізнесбанк» \~Національним банком України та дозволами /а.с. 62-64, 73-74) \~ ПАТ «Брокбізнесбанк» мав і має право здійснювати банківські операції, зокрема, надавати кредити в іноземній валюті. Таким чином суд приходить до висновку, що на даний час відсутні правові підстави, визначені ст. ст. 203, 215, 652 Цивільного кодексу України для визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними. \~

Outcome: approved