Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-29 00:00:00

[PERSON] предявила позов до відповідача, зазначивши, що перебувала у трудових відносинах з приватним підприємцем [PERSON] з 01 квітня 2008 року по 08 червня 2010 року на посаді менеджера по підбору персоналу за трудовим договором від 01.04.2008року зареєстрованим в Павлоградському міськрайцентрі зайнятості. Після розірвання трудового договору та звільнення її з посади, відповідач не розрахувався з нею у повному обсязі, а саме: не виплатив належні їй суми за невикористану відпустку за 2009-2010 роки в розмірі 1 219 грн. 32 коп., а також не виплатив заробітну плату за травень 2010 року в сумі 585 грн. 59 коп. та не сплатив за лікарняні листи від 18.05.2010 року за період з 18.05 по 25.05. 2010 року і за період з 27.05 по 07.06.2010 року. Посилаючись на те, що при звільнені розрахунку з нею проведено не було, просить задовольнити заявлений позов. В судовому засіданні представник -позивача підтримав позовні вимоги. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що 18.05.2010 року позивачка звернулася з заявою про звільнення з роботи за власним бажанням, з 19.05.2010 року припинила трудові відносини та була знята з податкового, пенсійного та соціального обліку. Відомостями нарахування заробітної плати підтверджується підписами позивачки щодо всіх отриманих сум. Кожна заява від позивача стосовно надання відпустки були задоволені та після сплати податків і зборів сплачені суми за використану відпустку. Крім того, в період з 18.05.2010 по 25.05.2010року та з 24.05.2010 року по 07.06.2010 року позивачка була тимчасово непрацездатна, але лікарняних листів не надала. Таким чином при звільнені всі суми, які належали до виплати позивачці сплачені у повному обсязі. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши у сукупності докази надані сторонами як обґрунтування позовних вимог так і заперечення проти них, вважає встановленими наступні обставини. В судовому засіданні встановлено, що 01 квітня 2008 року на підставі трудового договору № 04900800320, зареєстрований від 01 квітня 2008 року в Павлоградському міськрайцентрі зайнятості була прийнята на посаду менеджера по підбору персоналу. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] була звільнена з посади менеджера за власним бажанням, на підставі чого трудовий договір знятий з реєстрації Павлоградським МРЦЗ від 08.06.2010 року. Як встановлено в судовому засіданні 16.04.2009 року [PERSON] зверталася з заявою про надання відпустки з 23.04.2009 року по 23.05.2009 року /л.д.20/. відпустка за вказаний період була надана, що підтверджується табелем обліку робочого часу за квітень та травень 2009 року /а.с.65,66/. За використану відпустку [PERSON] після утримання обовязкових платежів була сплачена сума в розмірі 512 грн. 38 коп. що підтверджується відомістю нарахування заробітної плати та підписом позивачки про отримання. Від 11.03.2010 року також позивачка звернулася з заявою про надання чергової відпустки з 16.03.2010 року по 26.03.2010 року /а.с. 19/. відпустка була надана, що підтверджується табелем обліку робочого часу за березень 2010 року. За використану відпустку була виплачена після утримання податків і зборів сума в розмірі 780 грн. 93 коп., що підтверджується відомістю нарахування заробітної плати та особистим підписом позивачки /а.с.45-49/. Отже в цій частині позовні вимоги спростовані матеріалами справи в звязку з чим не підлягають задоволенню. Також не знайшли свого підтвердження доводи позивачки стосовно не сплати їй заробітної плати за травень 2010 року, оскільки як вбачається з матеріалів справи /а.с.51/відповідно до даних книги нарахування заробітної плати, [PERSON] отримано заробітну плату у розмірі 664 грн. 79 коп. , про що свідчить також підпис останньої. Отже, в звязку з встановленими обставинами доводи позивачки в цій частині позову не знайшли свого підтвердження, тому не підлягають задоволенню. Стосовно стверджень позивачки щодо не сплати їй лікарняних листів за період з 18.05.2010 року по 25.05.2010 року, а також з 27.05.2010 року по 07.06.2010 року, судом встановлено, що дійсно позивачка знаходилася на лікарняних листах і отримувала лікування з 18.05.2010 року по 25.05.2010 року - амбулаторне, лікарняний лист № 778877 та з 27.05.2010 року по 07.06.2010 року - стаціонарне лікування в терапевтичному відділенні, лікарняний лист № 779093, що підтверджується довідкою СМСЧ №7. Отже, на момент звільнення тобто станом на 08.06.2010 року не було виплачено сум по непрацездатності, вказані обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню виходячи з наступного: для розрахунку заборгованості по лікарняним листам беремо до уваги 6 міс. до настання страхового випадку, а саме кількість робочих днів (листопад 2009 року, грудень 2009 року, січень 2010 року - квітень 2010 року) кількість робочих днів за вказаний період складає 126 та враховуємо оклади за вказаний період згідно наданих відомостей, тому:, (744 грн.+744грн.+869грн.+869грн.+869грн.+ 884 грн.= 4 979 грн.), 4 979 грн. : 126 раб. дн.= 39 грн. 52 коп. - середньоденна заробітна плата позивачки. Отже, по лікарняному листку за період з 18.05.2010 року по 25.05.2010 року заборгованість складає: 6 днів х 39 грн. 52 коп.= 237 грн. 12 коп., по лікарняному листку за період з 27.05.2010 року по 07.06.2010 року заборгованість складає: 8 днів х 39 грн. 52 коп.= 316 грн. 16 коп. Всього заборгованість за двома лікарняними складає 553 грн. 28 коп. Насамперед, по лікарняному листку за період з 27.05.2010 року по 07.06.2010 року - 5 днів за даним лікарняним сплачує підприємство, де працює особа, а три дня сплачує Фонд соціального страхування, але вся сума повинна бути сплачена підприємством, в рахунок відрахувань в Фонд соціального страхування. Відповідно до ст.ПбКЗпП при звільнені працівника відбувається виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, організації, установи, які провадяться в день звільнення. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила, що працювала бухгалтером в ПП «[PERSON]. О.І.» без запису до трудової книжки, крім неї ніхто бухгалтерію на той час не вів, тому їй відомо, що повного розрахунку з позивачкою не відбулося, лікарняні сплачені не були. Суд не може використати пояснення свідка бо відомості про вказані обставини спростовуються матеріалами справи, також пояснення свідка не містять фактичних даних, виходячи з яких можна встановити наявність обставин, на які посилаються. Позивачка просила стягнути на її користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку та відшкодувати моральну шкоду. Як вбачається із заперечень позивача та його пояснень в судовому засіданні, позивачкою не були надані лікарняні листи для виплат. Оскільки фактичного розрахунку в день звільнення не відбулося з вини позивачки, яка не надала своєчасно лікарняні листи, тому вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто по день винесення даного рішення суд находить не обґрунтованими і тому такими, що не підлягають задоволенню. Тож, враховуючи фактичні обставини справи, суд доходить до висновку про те, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню, оскільки позивачкою доведений факт порушення відповідачем зобовязання в частині здійснення розрахунків за лікарняними листами. Відповідно до вимог ст.237-1 КЗоТ України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормального життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Встановленні в судовому засіданні обставини, свідчать про те, що при звільнені позивачки з роботи відповідачем, позивачка не отримала всі належні їй суми, чим відповідачем були порушені законні права позивачки і оцінює завдану моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved