Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, що з 27.05.1986 року по 02.01.2009 року працювала кладовщиком - нормировщиком Іванівської районної друкарні, регулярно отримувала заробітну плату, однак в жовтні та листопаді 2008 року в повному обсязі заробітна плата виплачена не була, а саме за жовтень 2008 року позивач недоотримала - 686, 45грн., за листопада 2008 року - 431, 26 грн, а загалом - 1117, 71 грн. Керівництво друкарні не заперечувало проти заборгованості по заробітній платі, проте її звернення до керівництва друкарні позитивних результатів не надали, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з Іванівської районної друкарні заборгованість по заробітній платі, яка складає загалом - 1117, 71 грн. Під час судового розгляду позивач збільшила розмір позовних вимог, просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, в тому числі за жовтень, листопада 2009 року в сумі 3 239,02 грн., і моральну шкоду в сумі 20 000грн. Представник відповідача, що діє на підставі довіреності від 11 червня 201 Ороку проти позову заперечує, оскільки друкарня «Степові зорі» протягом жовтня, листопада 2008 року працювала без бухгалтера друкарні, директора, технолога, отже діяльність друкарні не здійснювалась, робочий час працівників друкарні, що інколи з'являлися на підприємство, не табелювався, заробітна плата не виплачувалась. Представник відповідача згодний надати матеріальну допомогу, в сумі, що заявлена в позовній заяві. Суд, дослідивши матеріали справи, прийнявши до уваги твердження позивача, заперечення відповідача, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. З 27.05.1986 року по 02.01.2009 року позивач працювала кладовщиком -нормировщиком Іванівської районної друкарні, на підтвердження зазначеного надала на огляд суду трудову книжку. На звернення позивача до Головного управління праці та соціального захисту населення перевіркою встановлено, що насправді бухгалтерія друкарні знаходиться в неналежному стані, у зв'язку з чим керівнику підприємства винесено припис щодо усунення виявлених порушень, (а.с.18.) До матеріалів справи приєднано лист Територіальної інспекції праці, за яким встановлено, що на день звільнення позивачеві не виплачені всі належні суми при звільнені, що є порушенням ст.. 24 Закону України «Про оплату праці». Згідно з ч.2 ст. 124 Конституції України суди вирішують будь - які індивідуальні трудові спори щодо оплати праці в порядку, передбаченому гл. XV КЗпП України Отже суд приходить до висновку, що в порушення ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» своєчасно не проводилась виплата [PERSON] заробітної плати, а саме за жовтень та листопада 2008 року. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і трудового договору на підставі укладеного трудового договору. Працівник має право на оплату своєї праці у встановлені строки та з певною періодичністю. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів (ст. 24 Закону України «Про оплату праці»), що відповідач не виконав. Згідно з вимогами ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника оплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Отже працівник звільнений 02.01.2009 року, однак заробітна плата за зазначений період в сумі 1 444,15грн. і досі не виплачена, що є порушенням ст. 23 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строк визначений ст.. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» та ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам витрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що у разі затримки виплати заробітної плати роботодавці зобов'язані нарахувати та виплатити робітникам компенсацію втрати чистини заробітної плати. Нарахування компенсації за затримку виплати заробітної плати за період з 01.01.2001 року здійснюється згідно Закону України «Про компенсацію громадянам витрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», і Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, за якими сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділеної на 100. Таким чином при розрахунку суми компенсації застосовується нарахована заробітна плата за мінусом суми податку з доходів фізичної особи, а також зносів до соціальних фондів. Отже, виходячи з наведеного суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заробітної плати піддягають частковому задоволенню, а саме: за жовтень 2008 року заробітна плата складає - 686, 15 х приріст індексу споживчих цін за період невиплати доходу в % співвідношенні - 20.7 % : 100 + 142, тобто сума компенсації, отже разом сума складає - 818,18грн; за листопада 2008 року заробітна плата складає - 758, 00 х 18,9 - компенсація втрати частини грошових доходів - 143,26 а, разом - 901,26 грн., отже задоволенню підлягає сума- 1 719,44грн. [PERSON] була звільнена 02.01.2009 році, і в жовтні та листопаді 2009 році не працювала. В порушення зазначених норм Закону на момент розгляду справи позивачу не сплачена заборгованість по заробітній платі, однак виходячи з наведеного суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог та стягнення суми заборгованості в розмірі 3 239, 02грн. Суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.І ст. 11 ЦПК України). Частиною 2 ст. 10 ЦПК встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору, згідно з п.1 ч.І ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» та п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України, судовий збір та витрат з інформаційно-технічного розгляду справи про виплаті працівнику заробітної плати має бути стягнутий з відповідача пропорційно до задоволених вимог за п.2 ч. З ст. 88 ЦПК України, Отже сума судових витрат підлягає стягненню з відповідача в розмірі, встановленому п.п.а) п.1 ст. З Декрету Кабінету Міністрів «Про державне мито» від 21 січня 1993 року за № 7-93 з наступними змінами, з розрахунку - 1 відсоток ціни позову, але не менше 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 51 грн., та витрати з інформаційно-технічного розгляду справи в сумі - 120грн. Судом, ухвалою судді від 30 квітня 2009 року залишено без розгляду частину позивних вимог, щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 20 000грн, у зв'язку з невиконанням [PERSON] ухвали від 14 грудня 2009 року про залишення позовної заяви без руху. Позовна заяву в частині стягнення заборгованості в сумі 3 239, 02грн. підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial