Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-09 00:00:00

26.11.2010 року позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним, по якому просять суд визнати дійсним договір купівлі-продажу № 96/0135 від 7.02.1996 року, по якому відповідач продав, а позивачі купили квартиру [ADDRESS] і Петрова у м. Одесі. Позивачі, звертаючись у суд з позовом вказують, що вони на біржі уклали договір купівлі-продажу вказаної квартири із відповідачем. Позивачі затверджують, що при укладанні договору біржа ввела їх в оману тим, що вказала в договорі, що договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Позивачі просять суд задовольнити їх позов у повному обсязі, а також пояснили, що у теперішній час відповідач по справі ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Позивачі позов підтримали та просили суд задовольнити його у повному обсязі. Відповідач та третя особа - біржа про час, дату та місце судового засідання сповіщались належним чином за останнім відомим місцем знаходження, однак до суду не з*явились. Суд, вислухавши доводи, думку та пояснення позивачів, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає позов підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України у редакції 1963 року, який діяв на момент укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири. По справі встановлені наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що 7.02.1996 року позивачі на біржі уклали договір купівлі-продажу вказаної квартири з відповідачем, по якому відповідач продав позивачам вказану квартиру, а вони сплатили йому повну вартість квартири до підписання договору купівлі-продажу. Відповідач передав позивачам зазначену квартиру, вивіз усі свої речі з неї, позивачі зареєстрували договір купівлі-продажу у КП „ОМБТІ і РОН". При укладанні договору біржа ввела позивачів в оману, вказавши, що договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Разом з тим, у відповідності зі ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року, що діяла на момент виникнення правовідносин, при укладені договорів купівлі продажу потрібна нотаріальна форма договору, якщо хоча б однієї зі сторін договору є громадянин. Згідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (у редакції 1963 року) та ст. 220 ЦК України (у редакції 2003 року якщо одна зі сторін повністю або частково виконала договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, і інша ухиляється від нотаріального посвідчення, суд вправі на вимогу однієї зі сторін визнати дійсної. Як вбачається з матеріалів справи, сторони дійшли згоди по всіх істотних умовах договору купівлі- продажу й виконали умови договору. Одночасно, судом приймаються до уваги й положення ЦК України у редакції 2003 року, що діє на момент ухвалення рішення по справі, а саме ст. 204 ЦК України, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним та ст.. 321 ЦК України, згідно до якої право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При таких обставинах суд дійшов висновку, що договір купівлі-продажу квартири підлягає визнати дійсним. На підставі викладеного й

Outcome: approved