Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-05 00:00:00

18.05.2011 року заявник [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту прибуття в Україну по паспорту колишнього СРСР зразка 1974 року та факт постійного проживання на території України з 1993 року по теперішній час. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона у 1992 році разом з чоловіком та дітьми прибула на територію України, проживала та працювала, на даний час також працює отримує тимчасові заробітки. На час прибуття у неї був паспорт громадянки СРСР, 22.05.1998 року у звязку з обміном вона отримала паспорт громадянки України, взамін паспорт громадянки СРСР у неї вилучено. В 2006 році у звязку з втратою паспорту вона отримала паспорт громадянки України, взамін втраченого вона отримала паспорт серії АН 559951, яким вона користувалась до лютого 2011 року. у лютому 2011 року у неї вилучено паспорт відділом ВГІРФО, оскільки вона не мала документів, що підтверджують її право на отримання громадянства. Паспорт громадки Азербайджану вона не отримувала, так як постійно проживала на території України. вона звернулась до Апостолівського РО ГУМВД України з заявою про надання паспорту, але отримала відмову, у усній формі їй було пояснено, що для отримання необхідних документів для проживання на території України їй потрібно у судовому порядку підтвердити факт постійного проживання на території України з 1993 року. Зацікавлена особа відділ ВГІРФО Апостолівського РВ ГУМВСУкраїни в Дніпропетровській області у судове засідання не зявились, надали заяву про розгляд справи у відсутності представника. Проти задоволення заяви не заперечували і просили суд заяву задовольнити, оскільки [PERSON] 22.05.1998 року у звязку з обміном отримала паспорт громадянки України, взамін паспорт громадянки СРСР у неї вилучено, вона була зареєстрована у [INFO]. В 2006 році у звязку з порчею паспорту вона отримала паспорт громадянки України, взамін втраченого вона отримала паспорт серії АН 559951, яким вона користувалась до лютого 2011 року. У лютому 2011 року у неї вилучено паспорт відділом ВГІРФО, оскільки вона станом на 13.11.1991 року не була зареєстрована на території України та не є громадянкою відповідно до ЗУ Про громадянство. Для отримання посвідки на проживання [PERSON] слід підтвердити факт проживання на території України, однак паспорт громадянки СРСР де є відмітки про реєстрацію знищено. Тому підтвердження даного факту можливо лише в судовому порядку. У судовому засіданні [PERSON] заяву підтримала, пояснила, що вона народилась в республіці Азербайджан, її чоловік народився в Вірменії. У девяностих роках почались військові дії на їх Батьківщині, тому вони змушені були виїхати до України до м. Зеленодольськ до знайомих. З 1992 року вона проживала у м. Зеленодольськ, працювала отримала право на проживання у будинку по вул.. Леніна, де і проживала з родиною. Потім чоловік виїхав з дітьми. [PERSON] залишилась в Україні. 22.05.1998 року у звязку з обміном вона отримала паспорт громадянки України, взамін паспорт громадянки СРСР у неї вилучено. В 2006 році у звязку з втратою паспорту вона отримала паспорт громадянки України, взамін втраченого вона отримала паспорт серії АН 559951, яким вона користувалась до лютого 2011 року. у лютому 2011 року у неї вилучено паспорт відділом ВГІРФО, оскільки вона не мала документів, що підтверджують її право на отримання громадянства. Паспорт громадки Азербайджану вона не отримувала, так як постійно проживала на території України. вона звернулась до Апостолівського РО ГУМВД України з заявою про надання паспорту, але отримала відмову, у усній формі їй було пояснено, що для отримання необхідних документів для проживання на території України їй потрібно у судовому порядку підтвердити факт постійного проживання на території України з 1993 року. факт її проживання можуть підтвердити свідки [PERSON], [PERSON] Суд, вислухавши заявника, її представника, який заяву підтримав, вважав необхідним її задовольнити, приходить до висновку, що заявником не надано належних та достатніх доказів, що підтверджують факт її проживання на території України, як і доказів, що її право було, порушено, не визнано, або оспорено. Так, відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутись до суду за захистом порушеного, не визнаного або оспореного права. Ст. 10 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 11 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Однак, в порушення вимог ст.ст. 10,11 ЦПК України належних та достатніх доказів постійного проживання на Україні з 1993 року [PERSON] суду не надала. Так, свідок [PERSON] підтвердила, що знає [PERSON] ще з того часу, коли проживала на республіці Азербайджан. Потім вона переїхала до України, а після неї [PERSON] з родиною також переїхали до України. вона підтверджує, що з 1993 року [PERSON] проживає на території України оскільки бачила її, спілкувались, деякий час вона проживає у неї без реєстрації. Свідок [PERSON] підтвердив, що знає [PERSON] з дитинства, оскільки вона проживала деякий час у його батьків, потім у інших місцях, з того часу він постійно бачить її у місті. З свідоцтва про народження встановлено, що [PERSON] народилась 25.05.1966 року у Шамахітському районі Азербайджанської СРСР, З свідоцтва про одруження встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 08 вересня 1988 року, прізвище дружини після одруження - [PERSON]. З свідоцтва про розірвання шлюбу встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 07.02.2008 року. З виписки з паспортного столу КП Зеленодольське міське житло, встановлено, що [PERSON] була зареєстрована у м. Зеленодольськ з 17.12.93 року, а 22.05.1998 року знята з реєстраційного обліку у с. М.Костромка. Після чого зареєстрована 30.11.2006 року, знята з реєстраційного обліку 01.12.2006 року. Відомостей про реєстрацію у інші періоди відсутні. З архівної довідки № 361 від 10.03.2011 року встановлено, що згідно з документами будівельно-монтажного управління Криворізької ГРЕС Апостолівського району Дніпропетровської області [PERSON] значиться з червня 1993 року до травня 1995 року (особові рахунки). Суд критично оцінює пояснення свідків, оскільки безперервно з 1993 року безпосередньо за місцем проживання вказаних свідків [PERSON] не проживала. Те, що вказані свідки періодично зустрічались з [PERSON] у м. Апостолвое не підтверджує безспірно факт її проживання у цей час на території України. крім того, сама заявник пояснює, що виїжджала за межі України у цей період для вирішення питань сімї. Суд також звертає увагу на те, що з посвідчення особи на повернення в Україну встановлено, що воно видано 09.09.2010 року на імя громадянки України [PERSON] і є дійсним до 09.10.2010 року. З протоколу огляду від 05.10.2011 року встановлено, що начальником ВГІРФО Апостолівського РВ на підставі повідомлення чергового в порядку ст. 190, 191, 195 КПК України оглянуто та вилучено документ, що є паспорт громадянина України серії АН 559951, виданий 30.11.2006 року Апостолівським РВ ГУМВС на імя [PERSON] [PERSON]. Окрім того, що з наданих доказів видно, що прізвище, імя, по батькові не відповідають даним у її свідоцтві про народження, дії Апостолівського ВГІРФО по вилученню паспорту [PERSON] не оспорила, тобто погодилась, що не має права на отримання паспорту громадянки України. Згідно із ст. 3 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянствавід 04.02.1994 р. № 3929-ХІІ, іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання З листа начальника Апостолівського РВ ГУМВС України встановлено, що [PERSON] на її заяву надано відповідь про необхідність підтвердження факту постійного проживання на території України відповідно до ЗУ Про імміграцію. Порядок надання дозволу на імміграцію та видача посвідки на проживання регулюється розділом третім ЗУ Про імміграцію, зокрема ст. 9 визначає порядок подання заяви про надання дозволу на імміграцію. Стаття 10 визначає підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію, а стаття 11 ЗУ Про імміграціювизначає порядок в'їзду іммігрантів в Україну і видачі посвідки на постійне проживання. Однак [PERSON]А у встановленому порядку не зверталась до Апостолівського РВ для підтвердження факту постійного проживання на території України відповідно до ЗУ Про імміграцію, не отримала відповіді та не оскаржила рішення, дії чи бездіяльність Апостолівського РВ щодо надання посвідки на проживання. Тому, суд приходить до висновку, що право [PERSON] порушено, невизнано або оспорено не було, а достатніх доказів на підтвердження факту проживання не надано.

Outcome: dismissed