Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-26 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Менської райдержадміністрації про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позов мотивувала тим, що відповідач, внаслідок неправомірної відмови в призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченій сімї з 01.02.2007р. по 01.08.2007р., заподіяв позивачці матеріальну та моральну шкоду. Розмір матеріальної шкоди позивачка визначила, виходячи із суми неотриманої допомоги з урахуванням індексу інфляції, а також витрат на оплату адвоката, витрат на оформлення документів та судових витрат. Розмір моральної шкоди обґрунтовує душевними стражданнями, які позивачка понесла в звязку з протиправними діями відповідача та стресами, які отримала після відвідування судових засідань. Позивачка просить суд стягнути з відповідача 11812,05 грн. матеріальної шкоди та 15000,00 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник управління праці та соціального захисту населення Менської райдержадміністрації [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що відмова у призначенні соціальної допомоги малозабезпеченій сімї [PERSON] була правомірною, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Заслухавши пояснення позивачки, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.2, 4 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, зокрема, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В судовому засіданні встановлено, що між позивачкою та відповідачем виник спір з приводу відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної, на думку позивачки, неправомірними діями відповідача, які виразились у відмові призначити державну соціальну допомогу малозабезпеченій сімї. Судом встановлено, що [PERSON] 09.02.2007 року звернулася до управління праці та соціального захисту населення Менської райдержадміністрації за призначенням державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям. Як слідує з Повідомлення від 23.02.2007р. в наданні державної соціальної допомоги було відмовлено, оскільки середньомісячний сукупний дохід сімї [PERSON] перевищував рівень забезпечення прожиткового мінімуму для сімї (а.с. 37). Не погоджуючись з діями УПСЗ Менської РДА, [PERSON] в червні 2007 року звернулася до Менського районного суду з адміністративним позовом про визнання незаконною відмову призначити соціальну допомогу малозабезпеченій сімї (справа № 2-а-94/07). Постановою Менського районного суду Чернігівської області від 07 серпня 2007 року, яка набрала законної сили 22 жовтня 2008 року та була залишена без змін після оскарження її в апеляційному та касаційному порядку (а.с. 42-45), встановлено правомірність дій управління праці та соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації [PERSON] щодо відмови в призначенні допомоги та відмовлено в задоволенні позову. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановленні ці обставини. Суд приходить до висновку про доведеність правомірності дій управління праці та соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації щодо відмови [PERSON] у призначенні соціальної допомоги малозабезпеченим сімям, оскільки ця обставина, встановлена Постановою Менського районного суду Чернігівської області від 07 серпня 2007 року. За таких обставин, вимоги позивачки про стягнення матеріальної та моральної шкоди є безпідставними та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, кеpуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58-61, 212- 215 ЦПК Укpаїни, суд

Outcome: dismissed