Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-09 00:00:00

16 травня 2011 року позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів, в якому зазначила, що відповідач є батьком її сина [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки з відповідачем припинені з весни 2006 року з причини зловживання ним спиртними напоями. В даний час вони мешкають окремо та дитина повністю знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у звязку з чим вона вимушена звернутись до суду. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи із дати звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила суд позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 800 гривень щомісячно. Суду пояснила, що вона разом з сином та ще двома своїми дітьми и онуком вимушена мешкати в орендованій квартирі. Син [PERSON] відвідує школу в іншому районі міста, за колишнім місцем її спільного з відповідачем проживання, що тягне щоденні витрати на його проїзд до школи та сніданки. Джерелом їх доходів є її заробітна платня 1200 гривень та невелика зарплатня доньки. Через відсутність коштів для існування син [PERSON] позбавлений можливості відвідувати жодних позакласних занять та секцій. Відповідач за період з 2006 по 2011 рік придбав для дитини лише куртку, костюм вартістю 130 гривень та взуття за 70 гривень, хоча мав в той період дохід у вигляді заробітної платні та мав можливість утримувати дитину. Відповідач проти позову заперечував, посилаючись лише на те, що на даний час він не працює, перебуваючи на утриманні своєї матері, а тому не має можливості сплачувати аліменти в тому розмірі, в якому просить позивачка. Будь-яких доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову не надав. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими та задовольняє позов з наступних підстав. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За свідоцтвом про народження 1-ЖС №052334, виданого виконкомом Шевченківської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області 23.05.2007 року, відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], який народився 10 травня 2001 року. (а.с.4). Відповідно до ст..182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність в нього інших дітей або непрацездатних членів сімї та інші обставини, які мають істотне значення. Згідно ст..184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як встановлено судом, відповідач на даний час не працює, має нерегулярний дохід, у звязку із чим, виходячи з вимог ст.181-182, 184 Сімейного кодексу України, враховуючи, що, він добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, позивачка має на утриманні також іншого сина та доньку з онуком, та одна не може самостійно в достатній мірі забезпечити належне та відповідне забезпечення матеріального, виховного, освітнього та духовного розвитку неповнолітнього сина [PERSON] на достатньому, для його віку, рівні, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з дня її звернення до суду з позовом 16 травня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд не приймає до уваги доводи відповідача про неможливість сплати аліментів через відсутність в нього доходу, оскільки по-перше, обовязок утримання дитини законом покладений в рівній мірі як на матір, так і на батька дитини, по-друге, відсутність постійного місця роботи у відповідача жодним чином не звільняє його від виконання батьківського обовязку по утриманню своєї дитини, по-третє, відповідачем не приведено належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості його працевлаштування; в-четверте, в порушення вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст..60 ЦПК України відповідач взагалі не довів перед судом та не надав відповідних доказів на підтвердження обставин, на які він посилався в обґрунтування своїх заперечень проти позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved