Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-29 00:00:00

В серпні 2009 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ВАТ «Агропостачсервіс» про стягнення боргу, в якому зазначив, що 01.07.2003р. сторони досягли згоди щодо позики грошей в сумі 17 100 грн. За зазначеним договором, позивач надав відповідачеві обумовлену договором суму для здійснення виробничого циклу на підприємстві та виконання обов'язкових платежів. Відповідач прийняв на себе зобов'язання щодо повернення грошей в сумі зазначеній в договорі до 30.12.2006р. У встановлені договором строки відповідач зобов'язання з повернення позики не виконав, отже позивач зазначає, що заборгованість за зазначеними договорами на момент пред'явлення позову до суду становить 17 100грн. Крім того, просить стягнути з відповідача 3 відсотки від суми за весь час користування позикою за кожний день прострочення зобов'язання, а також моральну шкоду, яку позивач оцінює в 50 000 грн. Позивач позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, про причини неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені таки факти та відповідні їм правовідносини. 01.07.2003р., відповідач - ВАТ "Агропостачсервіс" в особі головного бухгалтера [PERSON], отримав від [PERSON] 7Я. грошові кошти в сумі 17 100 грн. для здійснення виробничого циклу на підприємстві та виконання обов'язкових платежів. В якості письмових доказів, до матеріалів справи приєднано договір позики від 01.07.2003р., який підписаний сторонами. В судовому засіданні, судом оглянутий вказаний договір займу, який є письмовою формою правочину. Факт передачі грошей позивачем підтверджено квитанціями до прибуткових касових ордерів. Договором займу від 01.07.2003р. встановлений строк виконання зобов'язань, яким є дата- 30.12.2006р. Позивач надав суду докази про неодноразові звернення до адміністрації товариства, яки не надали позитивного результату, - заяву від 10.07.2007р. на адресу керівництва ТОВ "Агропостачсервіс" з проханням повернути йому суму позики в місячний термін. Заява отримана адміністрацією товариства 17.07.2007р. Відповідно до ч.1 ст.14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Відповідач свої обов'язки боржника з повернення грошей у власність кредитора не виконав, оскільки займані гроші не повернув. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.525 ЦК України одночасна відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Суд дійшов висновку, що відповідач не виконав належним чином свого обов'язку боржника и кредитор має право на вимогу коштів в будь який момент, оскільки відповідно до ч.З ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визнані родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядок, що встановлений договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч.1 ст.1048 ЦК України). З наведеного, суд визнає право на вимогу позичальника на повернення суми коштів та процентів за договором. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невиконання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, що встановлено ст.15 ЦК України. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бутиб визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі та інші способи, що встановлені договором або законом. На думку суду, в даному випадку належить захистити порушені права позивача у визначений ним спосіб - шляхом стягнення суми боргу 17 000 грн. з урахуванням 3 % річних (17 100грн. х 3% : 365 дн. х 1430 дн.) в сумі 1 998 грн. 08 коп. За ч.1 ст.1167 моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Судом роз'яснено позивачу положення ст.Ю ЦПК України, відповідно до якої цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яки вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та ст.11 ЦПК України згідно з якою суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд також роз'яснив ст.60 ЦПК України, згідно з якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на яки вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Під час розгляду справи судом, позивач не надав будь-яких допустимих та належних доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди, тому суд не має права виходити з припущень. З наведеного, в частині вимог щодо стягнення моральної шкоди, позовна заява не підлягає задоволенню. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач підтвердив понесені судові витрати квитанцією № 35 від 20.08.2009р. відділення № 85 АКБ «ІМЕКСБАНК» м. Одеса (місцезнаходження: смт Іванівка, вул. Леніна, № 72), МФО 328284, рах.№31116095700200, призначення платежу: сплата витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. Тому, задоволенню підлягають позовні вимоги в частині стягнення з відповідача судових витрат на користь позивача в сумі 30 грн.

Outcome: partial