Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати свідоцтво про право власності на житловий будинок, видане Боянчуцької сільської радою Заставнівського району Чернівецької області 20.03.2001року на ім.»я [PERSON], свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Заставнівською нотаріальною конторою 31.03.2001 року, зареєстроване за №1243 на ім»я [PERSON], свідоцтв про право на спадщину за законом, видане Заставнівською державною нотаріальною конторою 12.12.2006 рок, зареєстроване за №2609 на ім.»я [PERSON], свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 14.12.2006 року, зареєстроване за № 2620 на Ім.»я [PERSON], а також договір дарування, що укладений 13.01.2007 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу, зареєстрований за № 167 недійсними. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що його бабі [PERSON] належав житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по вул. Івасюка, 12 с. Боянчук Заставнівського району. 13.06. 1981 року [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений секретарем сільської ради та занесений в реєстр за № 27, яким все своє майно заповіла йому. 02.07. 1981 року [PERSON] померла. Позивач посилається на те, що 16.11. 1984 року він отримав в Заставнівській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину по заповіту, яке зареєстроване в реєстрі за № 1148, і в послідуючому зареєстрував його в Горошовецькій сільській раді Заставнівського району, де в господарських книгах був занесений як власник господарського номеру. Позивач посилається на те, що в період із грудня 1983 року по травень 1990 року він навчався в Чернівецькому медичному інституті, проживав у гуртожитку, а на вихідні приїжджав в господарство, підтримував його в належному стані. Із 1990 року проживав в господарстві із своєю дружиною [PERSON] 22.03. 1991 року він отримав дозвіл на будівництво гаража, виготовив будівельний паспорт і побудував гараж до 1993 року. Позивач посилається на те. що проживав в господарстві в с. Боянчук Заставнівського району до кінця 1996 року, а після цього там проживав його батько, оскільки між останнім та матір»ю часто виникали суперечки. Позивач [PERSON] посилається на те, що 31.03. 2001 року його колишня дружина [PERSON], котра працювала держаним нотаріусом Заставнівської нотаріальної контори, видала свідоцтво про право на спадщину за законом на ім»я його батька [PERSON] на той же житловий будинок із господарськими спорудами, що і він отримав свідоцтво на спадщину за заповітом у 1984 році. 20.03. 2001 року Боянчуцька сільська Рада видала свідоцтво про право власності на будівлі, що адресою с.Боянчук вул.В.Івасюка,12 на ім»я [PERSON], котра померла в 1981 році. Позивач посилається на те, що після смерті його батька [PERSON], котрий помер 09.04. 2006 року, 12.12. 2006 року було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину цих же будівель [PERSON] і 14.12. 2006 року було видане свідоцтво право на спадщину за законом на ? частину на [PERSON]. Позивач вважає, що оскільки його батько не був власником вказаного житлового будинку, тому після його смерті не могла відкритись спадщина на вказане майно, і свідоцтва, видані в порядку спадкування відповідачам є недійсними. Позивач вважає недійсним і договір дарування від 13.01 2007 року, згідно якого [PERSON] подарувала [PERSON] ? частину вказаного вище будинку, оскільки сторона в договорі набула право власності в порушення закону. Відповідачкою [PERSON] заявлений зустрічний позов, в якому вона просить визнати заповіт від 30.06.1981 року, посвідчений секретарем виконкому Горошовецької сільської ради Заставнівського району, занесений в реєстр №27, яким [PERSON] заповіла своє майно [PERSON] та свідоцтво про право на спадщину по заповіту, видане 16.11. 1984 року на ім»я [PERSON] Заставнівською державною нотаріальною конторою, зареєстроване в № 1148 недійсними. В обгрунтування вказаних вимог посилається на те, що [PERSON] мати її покійного чоловіка [PERSON]. 30.06. 1981 року вона склала заповіт, яким заповіла все своє майно своєму онуку [PERSON]., 02.07. 1981 року [PERSON] померла. [PERSON] посилається на те, що заповіт був складений, коли [PERSON] була виписана із лікарні у важкому стані, остання не могла розмовляти, не розуміла своїх дій. Позивачка посилається на те, що відповідно до вимог законодавства, якщо заповідач внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за його дорученням у його присутності і в присутності нотаріуса або посадової особи, яка посвідчує заповіти, прирівняні до нотаріально посвідчених, заповіт може підписати інший громадянин. При цьому зазначаються причини, з яких заповідач не міх підписати заповіт власноручно. [PERSON] посилається на те, що в заповіті відсутній підпис власника, не зазначено, що [PERSON] не розмовляє, а тому відсутнє волевиявлення останньої на складання заповіту, що є підставою для визнання його недійсним. Померла не давала доручення на підписання заповіту іншій особі. Крім наведеного [PERSON] посилається на те, що заповіт був оформлений та посвідчений з порушенням вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад № 1/5 від 10.01. 1976 року, згідно якої для посвідчення заповіту секретарем виконкому сільської ради необхідне рішення виконкому сільської ради про наділення її повноваженнями на вчинення нотаріальних дій, в тому числі посвідчення заповіту. Крім цього [PERSON] на час смерті [PERSON] проходив службу в армії і не міг відповідно до закону прийняти спадщину. [PERSON] посилається на те, що [PERSON]І не доглядав за спадковим майном, а тому її чоловік [PERSON] оформив спадщину на себе як спадкоємець першої черги. В судовому засіданні позивач [PERSON]І та його представник підтримали позовні вимоги, обґрунтували вищенаведеним, зустрічні позовні вимоги не визнали. Позивач пояснив, що після повернення із армії оформив своє спадкове право на житловий будинок із господарськими спорудами в с. Боянчук Заставнівського району згідно заповіту після смерті своєї баби [PERSON] Проживав в будинку не постійно, оскільки навчався, до 1996 року проживав разом із сім»єю, побудував в господарстві гараж, посадив сад. Пізніше будинком користувався його батько. Позивач [PERSON]І вказав, що йому не було відомо про те, що батько оформив спадщину після смерті [PERSON] не себе, а також про те що після смерті останнього спадщину оформили його мати та сестра, відповідачі по справі. Оскаржувані ним свідоцтва, договір дарування порушують його право власності, видані всупереч закону, а тому просить визнати їх недійсними. Вважає, що строк позовної давності , тобто строк на звернення до суду за захистом порушеного права ним не пропущено. Відповідачка [PERSON] не визнала позовних вимог. Відповідачка [PERSON] та її представник позовні вимоги не визнали, зустрічні вимоги підтримали, мотивували їх вищенаведеним. Представник Боянчуцької сільської ради на початку судового розгляду заперечив проти позовних вимог [PERSON], в послідуючому інший представник позовні вимоги визнав повністю. Судом встановлено, що предметом спору між сторонами по справі є житловий будинок із господарськими спорудами, розташований в с. Боянчук Заставнівського району вул.В.Івасюка,12, котрий належав [PERSON], померлій 03.07. 1981 року. Правовстановлюючого документу на право власності остання за життя не отримувала. Належність житлового будинку [PERSON] сторонами не заперечується. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори 16.11.1984 року на підставі заповіту, посвідченого Горошовецькою сільською радою 30.06. 1981 року і зареєстрованого в реєстрі за № 27 спадкоємцем майна померлої [PERSON] є [PERSON]., котрий, згідно довідки Горошовецької сільської ради, виданої 1984 року для пред»явлення в нотаріальну контору вступив в управління спадковим майном, а саме доручив батьку [PERSON] розпорядитись хатнім майном, доглядати будинок. Спадкове майно, як зазначено у вказаному свідоцтві, складається із житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого в с. Боянчук Заставнівського району, що належав померлій [PERSON] на підставі довідки №506 Горошовецької сільської ради від 29.08. 1984 року. Спадкова справа Держаним нотаріальним архівом у Чернівецькій області суду не представлена, згідно довідки туди передані свідоцтво та довідка сільської ради. Згідно виписок із господарських книг Боянчуцької сільської ради за період 1980 -1995 року (а.с. 58 -67) , головою двору після смерті [PERSON] значився [PERSON]. Згідно будівельного паспорту останньому згідно рішення виконкому Горошовецької сільської ради від 22.03. 1991 року виділено земельну ділянку під будівництво гаража та дозволено його будівництво. Судом встановлено, що 20.03 2001 року виконком Боянчуцької сільської ради Заставнівського району на підставі свого рішення від 19.03. 2001 року видає свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок та споруди по вул. В. Івасюка, 12 на [PERSON], котра на той час була померлою. За заявою сина померлої [PERSON] від 31.03.2001 року Заставнівською нотаріальною конторою заведена спадкова справа №235 до майна померлої [PERSON] і тоді ж видано свідоцтво про право на спадщину по закону на ім»я [PERSON], тобто свідоцтво про право на спадщину видано на теж спадкове майно, що і при оформленні спадщини позивачем [PERSON]І по заповіту після смерті [PERSON] 09.04. 2006 року батько позивача [PERSON] помер. Із дослідженої судом спадкової справи № 3411 до майна померлого видно, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка та батька по закону. Згідно довідки Боянчуцької сільської ради спадкоємцями майна померлого [PERSON] є дружина [PERSON], дочка [PERSON], син [PERSON]. В спадковій справі міститься повідомлення нотаріуса [PERSON] та [PERSON] про відкриття спадщини після смерті їхнього батька. Заяви [PERSON] в матеріалах спадкової справи не має. Свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] в рівних частках спірного житлового будинку було видано [PERSON] та [PERSON]. В послідуючому [PERSON] згідно договору дарування від 13.01. 2007 року подарувала матері [PERSON] свою частину будинку. Враховуючи, що [PERSON] в порушення закону оформив спадкове право на спірний житловий будинок по вул. В. Івасюка,12, суд вважає, що подальші розпорядження щодо цього мана є незаконні. В обґрунтування вимог недійсності заповіту відповідачка посилалась на покази свідків, як підтвердження тої обставини, що [PERSON] не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Так, свідок [PERSON] пояснила, що на час посвідчення заповіту в 1981 році працювала секретарем сільської ради, посвідчувала заповіт, при цьому [PERSON] важко розмовляла. Оскільки остання була неписьменна, тому була запрошена листоноша для підпису заповіту від її імені. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] важко говорила, але не раз чула від останньої, що будинок буде онуку. Свідок [PERSON] пояснила, що провідувала [PERSON], коли та перебувала в лікарні, а після приходила додому, щоб зробити укол. При цьому [PERSON] була у важкому стані, пізнавала людей, проте не розмовляла. Свідок [PERSON], пояснила, що у 80-х роках працювала листоношею. [PERSON] за пенсію не розписувалась. При складанні заповіту свідок особисто запитувала [PERSON] , кому остання бажає заповісти будинок. Свідок вказала, що чула у відповідь, що «Колі». При складанні заповіту підписалась від імені [PERSON]. По наведених показах свідків судом за клопотанням відповідачки та її представника для вирішення питання чи розуміла значення своїх дій та могла керувати ними [PERSON]Г при складанні заповіту 30.06. 1981 р. було призначено посмертну судово- психіатричну експертизу, проведення якої стало неможливим із-за відсутності медичних документів. Заінтересованою стороною таких документів суду не представлено, а із довідки Заставнівської ЦРЛ, виданої на звернення суду, медична документація не може бути представлена із-за спливу строку зберігання. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що та обставина, що померла [PERSON] при складанні заповіту була недієздатною в суді не знайшла свого підтвердження, а тому суд вважає, що мало місце дійсне волевиявлення заповідача на розпорядження своїм майном.. При оспорюванні заповіту [PERSON] в позові посилалась на те, що секретар сільської ради при посвідченні заповіту не мала повноважень на вчинення нотаріальних дій, хоча доказів про це суду не зазначила. Заявивши клопотання про витребування таких доказів в процесі дослідження доказів по справі, відомості про неможливість їх отримання не надала. В доповнення вимог щодо визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсними [PERSON]М посилається на те, що позивач [PERSON] у передбаченому порядку не прийняв спадщину після смерті [PERSON]. Вказані обставини суд може перевірити шляхом дослідження спадкової справи до майна померлої, проте, як було зазначено вище, до обласного архіву було передано свідоцтво про право на спадщину та довідку сільської ради. У відповідності до ст. 541 ЦК УРСР (ред..1963 ) заповіт повинен бути складений у письмові формі з зазначенням місця та часу його складання, підписання особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. У відповідності до ст. 543 ЦК УРСР якщо заповідач внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за його дорученням у його присутності і в присутності нотаріуса або посадової особи, яка посвідчує заповіти, прирівняні до нотаріально посвідчених, заповіт може підписати інший громадянин. При цьому зазначаються причини, з яких заповідач не міг підписати заповіт власноручно. Судом встановлено, що [PERSON] була неписьменна. Це підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], котра вказала, що при видачі пенсії [PERSON] сама не розписувалась. Заповіт підписаний [PERSON], в присутності секретаря сільської ради. У вказаному заповіті зазначено, що за неписьменного заповідача за її дорученням і в її присутності, на дому заповіт, який їй прочитано, підписано громадянкою [PERSON], що проживає в с. Боянчук (а.с. 10), тобто згадані вимоги закону дотримані. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню, позов [PERSON] не обґрунтований і задоволенню не підлягає. На користь позивача підлягають стягненню із відповідачів понесені ним судові витрати в розмірі 82,50 грн..

Outcome: dismissed