Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] У Т. звернулася до Першотравневого районного суду м. Чернівці зпозовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Посилалася па те, що з відповідачем вони уклали шлюб 18 квітня 2003 року, який між ними було зареєстровано міським відділом РАГС Чернівецького обласного управління юстиції. Від шлюбу у них 17 січня 2004 року народилася донька - [PERSON]. Протягом останнього року спільного життя стосунки між ними поступово погіршувалися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Причиною розпаду сім'ї с різні погляди на життя, напруженість стосунків, конфліктні ситуації, які іноді переходили в погрози та фізичне насильство з боку відповідача. Подальше спільне життя вважає неможливим, оскільки між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного. Більше того, погані стопки призвели до виникнення неприязні один одного. Починаючи з 2006 року вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Після фактичного припинення сімейних відносин, відповідач перестав цікавишся життям дитини. Він надає добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі 180 грн., але цієї суми недостатньо для належного утримання дичини. Більшість витрат, пов'язаних з утримання дитини (витрати на придбання продуктів харчування, одягу, навчання, додаткові заняття) вона несе самостійно Просила позов задовольнити: розірвати шлюб з відповідачем та стягувати з нього на її користь на утримання доньки аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гри. щомісяця. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свій позов підтримала та підтвердила викладені в ньому обставини. Просила задовольнити його в повному обсязі. Справа слухалась у відсутність відповідача [PERSON], який в судове засідання не з'явився незважаючи нате, що належним чином був повідомлений судом про час і місце розгляду справи. Причини своєї неявки суду не повідомив. Згідно ч.4 ст.169 ЦГІК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, яким належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних усправі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що позивачка не заперечувала проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає, що по справі слід постановити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов [PERSON] обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебуваю у шлюбі, який між ними зареєстровано 18 квітня 2003 року міським відділом РАГ'С Чернівецького обласного управління юстиції (а.с.3) Від шлюбу у сторін 17 січня 2004 року народилася донька - [PERSON] (а.с.4). Спільне життя сторін не склалося. Причиною розпаду сім'ї стали різні погляди па життя,напруженість стосунків, конфліктні ситуації, які іноді переходили в погрози та фізичне насильство з боку відповідача. Через тривалі неприязні стосунки між стропами втрачено почуття любові та поваги один до одного. Починаючи з 2006 року, вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Крім того, як пояснила позивачка, на даний час відповідач проживає разом з іншою жінкою. Відповідно до ч.2 ст..112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, враховуючи наведені виніс обставини та фактичні взаємини сторін суд прихилить до висновку що сім'я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Судом також бую встановлено, що після фактичного припинення подружніх стосунків, відповідач перестав цікавитися життям та розвитком своєї доньки, обмежившись тільки щомісячною матеріальною допомогою в розмірі 180 гри. Більшість витрат пов'язаних з життям та розвитком дитини взяла на себе позивачка. Так, вона купує продукти харчування та одяг для дитини, оплачує її навчання та додаткові заняття. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи зазначені вище вимоїн закону та наведені досліджені судом докази, а також з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища сторін і їх неповнолітньої доньки, суд вважає, що позовні вимоїн [PERSON] про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання неповнолітньої доньки в твердій грошовій сумі є обґрунтованими, але, на погляд суду встановлений позивачкою розмір аліментів є дещо завищений. При цьому, суд виходить з розумності та достатності вказаного розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб позивачки на утримання неповнолітньої-доньки, реальної можливості відповідача вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. При призначенні аліментів суд враховує те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки на утримання доньки підлягають стягненню аліменти в розмірі 400 грн.

Outcome: partial