Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-13 00:00:00

18 листопада 2010 року позивач [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на ? частину житлового будинку №9 по вул. 8 Березня в м. Вознесенська та визнання частково недійсними свідоцтв про право власності на житловий будинок № 9 по вул. 8 Березня в м. Вознесенську. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначила, що в 1984 році вона зареєструвала шлюб з [PERSON]. Перебуваючи у шлюбі вони разом побудували житловий будинок № 9 по вул. 8 березня в м. Вознесенську. Будівництво ними було розпочато в 1988 році та закінчено у 1992 році. Позивачка зареєстрована у житловому будинку з 07.04.1997 року. 16 березня 2007 року позивач розірвала шлюб з [PERSON], а 28.06.2008 року він помер. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області було визнано права та обовязки забудовників вказаного будинку в рівних частках за спадкоємцями померлого його матірю [PERSON] та сином [PERSON]. Які в свою чергу оформили право власності на житловий будинок та отримали Свідоцтва про право власності. Посилаючись на те, що житловий будинок було побудовано подружжям у період шлюбу та всі матеріали для будівництва були придбані за кошти позивачки та її чоловіка позивач просила визнати за нею право власності на ? житлового будинку № 9 по вул. 8 Березня в м. Вознесенську. В судовому засіданні позивач повністю підтримала позовні вимоги. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідач [PERSON]. та її представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, зазначаючи при цьому, що право власності було оформлено на відповідачів після смерті [PERSON]Л, як за його спадкоємцями. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, матеріали інвентарної справи на житловий будинок, матеріали цивільної справи № 2-1149/2010 року за позовом [PERSON] про визнання прав та обовязків забудовника та за зустрічним позовом [PERSON] про визнання прав та обовязків забудовника в порядку спадкування, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 25 травня 1984 року по 16 березня 2007 рік, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану. (а.с. 39). 28 червня 2008 року [PERSON] помер (свідоцтво про смерть серії І-ФП № 083665, видане 09 вересня 2008 року). В судовому засіданні було встановлено, що 28 жовтня 1989 року було укладено договір між [PERSON] та виконкомом Вознесенської міської ради про надання в безстрокове користування земельної ділянки площею 600 кв.м. згідно рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради № 146 від 16.08.1988 року для будівництва житлового будинку № 9 по вул. 8 Березня в м. Вознесенську з умовою закінчення будівництва до 20.06.1992 року, який був, нотаріально посвідчений державним нотаріусом Першої Вознесенської державної нотаріальної контори 28.10.1989 року. Вказаний будинок згідно даних технічної документації був побудований в 1991 році, але на момент смерті забудовника [PERSON] не був зданий в експлуатацію, правовстановлюючі документи на імя власника оформлені не були. Відповідно до рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 січня 2010 року було визнано в рівних частках за [PERSON] та [PERSON] права та обовязки забудовника житлового будинку № 9 по вул.8 березня в м. Вознесенську в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. На підставі вказаного судового рішення відповідач [PERSON] оформила право власності на ? частину житлового будинку, отримала Свідоцтво про право власності на нерухоме майно 07.09.2010 року та зареєструвала його у встановленому законом порядку, про що свідчить Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 27240533. (а.с.40,41). Відповідач [PERSON] також оформив право власності на ? частку житлового будинку, отримав Свідоцтво про право власності на нерухоме майно17.12.2010 року та зареєстрував його у встановленому законом порядку, про що свідчить Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 28398789. (а.с.55,55). Згідно зі ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до статті 3 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Статтею 4 цього нормативного акту передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме: 1) право власності на нерухоме майно. Крім того, згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно з законом, то у разі смерті забудовника до звершення будівництва його права та обовязки як забудовника входять до складу спадщини. Враховуючи вимоги законодавства після смерті [PERSON] відкрилася спадщина не на нерухоме майно, а на права та обовязки забудовника, в тому числі і повязані з прийняттям в експлуатацію новопобудованого житлового будинку, отриманням правовстановлюючого документу та реєстрації права власності в МБТІ., що і було зроблено відповідачами, як спадкоємцями забудовника. Згідно зі ч.3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі його будівництва (створення). Таким чином, оскільки в період шлюбу позивач та її чоловік [PERSON] не набули право власності на житловий будинок, то суд приходить до висновку, що вказане нерухоме майно не відноситься до спільного майна подружжя, яке підлягає поділу, тому позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею право власності на ? частку житлового будинку та скасування Свідоцтв про право власності на нерухоме майно задоволенню не підлягають. . Враховуючи вимоги ст.88 ЦПК України позивачу судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed