Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що 27.11.1998 року помер її батько -[PERSON] Вказаною особою здійснювалось будівництво житлового будинку за адресою: Житомирська обл., смт. Лугини, вул. Леніна. 33. Оскільки на час смерті [PERSON] будівництво не завершене, правовстановлюючі документи на нерухоме майно не видавались, позивач просить встановити факт належності на праві власності [PERSON] житлового будинку за адресою: Житомирська обл., смт. Лугини, вул. Леніна. 33, встановити факт прийняття спадщини, визнати право власності на Уа частину зазначеного житлового будинку. При цьому зазначає, що крім неї на спадкове майно претендують зазначені відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі з тих самих підстав. Представник Лугинської селищної ради Лугинського району Житомирської області при вирішенні спору покладався на розсуд суду. Відповідач [PERSON], яка довіреностями уповноважена також від інших відповідачів -[PERSON]. [PERSON], проти задоволення позову не заперечувала. Представник Коростенського міжрайонного бюро технічної інвентаризації в судове засіданя не з»явився, надав заяву про слухання справи у відсутності представника. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд встановив. 27.11.1998 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть І-ТП № 085942. Рішенням Лугинської селищної ради Лугинського району Житомирської області від 20.10.1998 року № 80 [PERSON] надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку на присадибній земельній ділянці, яка знаходиться по вул. Леніна, 33 в смт. Лугини, зобов»язано на протязі одного місяця одержати в районній архітектурі будівельний паспорт і дозвіл на право проведення робіт. З вищезазначеного рішення Лугинської селищної ради Лугинського району Житомирської області про надання дозволу на будівництво житлового будинку вбачається, що воно прийнято на підставі норм Земельного Кодексу. Приймаючи до уваги, що згідно з ч. З ст. 22 ЗУ «Про основи містобудування» право на забудову (будівництво) полягає у можливості власника, користувача земельної ділянки здійснювати на ній у порядку, встановленому законом, будівництво об'єктів містобудування, перебудову або знесення будинків та споруд, вказане рішення органу місцевого самоврядування є підтвердженням можливості власника земельної ділянки приступити до її використання у відповідності до призначення, проте не може розповсюджуватись на безпосереднє здійснення будівельних робіт, оскільки порядок робіт має визначатись законом. Вказане наведено і в самому рішенні. Згідно з ч. 1 22 ЗУ «Про основи містобудування» забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку, передбаченому законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт. У відповідності до п.1.1 ДБН А 3.1 2-93 С.З, норми яких встановлюють порядок та умови надання дозволів на виконання робіт з нового будівництва, розширення реконструкції, реставрації та капітального ремонту об'єктів будівництва та є обовязковими для застосування всіма суб'єктами будівництва, незалежно від форми власності та відомчої належності, що виконують будівельні роботи дозвіл на будівництво є юридичним документом, що посвідчує право забудовника та генпідрядника на виконання будівельних робіт. У відповідності до п. 1.6. ДБН А 3.1 2-93 С.З виконання зазначених в п. 1.2. робіт без дозволу органу держархбудконтролю забороняється. В разі позитивного рішення органу буд контролю за наслідками розгляду документів, поданих для отриманням дозволу на виконання будівельних робіт, заявнику надається встановленого зразка дозвіл, який підлягає до реєстрації. З досліджених в судовому засіданні письмових доказів суд прийшов до висновку про те, що [PERSON] не звертався до відповідних органів за отримання дозволу на виконання будівельних робіт, такий дозвіл не реєструвався. Наведене підтверджено також поясненнями позивача. З урахуванням викладеного судом не досліджуються обставини щодо відсоткової готовності будинку, оскільки будівництво, яке здійснюється самовільно не може розцінюватись як таке, що завершене в певному обсязі, оскільки такий обсяг може визначатись лише при наявності затвердженої технічної документації з огляду на відповідність їй будівництва. Відповідність самовільно збудованих споруд технічним, санітарним, протипожежним нормам з метою з»ясування можливості використання таких споруд для проживання визначається висновками спеціалістів. У відповідності до ст. 105 ЦК УРСР (1963 р.) громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо). Таким чином, встановлюючи обмеження щодо можливості розпорядження майном, законодавцем виключено один з елементів поняття права власності, а тому суд не може визнати наявність у [PERSON] на момент смерті прав як власника житлового будинку. Суд критично відноситься до наявної в матеріалах справи копії рішення селищної ради про надання дозволу на оформлення прав власності на житловий будинок. Вказане рішення прийняте в 2001 році, тобто після смерті особи, на ім»я якої передбачалось оформлення права власності. Крім того, у відповідності до п. 3.11 ДБН А.3.1-3-94 «Прийняття до експлуатації» підписаний та затверджений акт державної технічної комісії є підставою для включення даних про його введення в державну статистичну звітність, а також для оформлення права власності на збудований об'єкт, одночасно, висновок комісії грунтується на дослідженні проектної документації та перевірки відповідност збудованого, (реконструйованого, капітально відремонтованого) об'єкта проекту та технічним умовам на проектування. За наведеного суд відмовляє у встановленні факту належності будинку на праві власності. Приймаючи до уваги попередній висновок суду про відсутність у [PERSON] прав та обов»язків як власника нерухомого майна, суд відмовляє у задоволенні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування, оскільки спадкуванням є перехід прав та обов»язків від спадкодавця до спадкоємця. Як зазначив Пленум Верховного Суду України в Постанові № 7 від ЗО травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Вимоги про встановлення факту прийняття спадщини також не підлягають задоволенню, оскільки з дослідженої судом копії заяви [PERSON] (після одруження [PERSON]) про прийняття спадщини вбачається, що остання звернулась до Лугинської державної нотаріальної контори 05.02.1999 року, тобто у встановлений шестимісячний строк . У відповідності до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) діями, що свідчать про прийняття спадщини є подання заяви до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини.

Outcome: dismissed