Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-23 00:00:00

Позивач 07 квітня 2010 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 02 березня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «[PERSON] Аваль» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 010/76631/3177/82 про відкриття кредитної лінії для розрахунків за допомогою платіжної картки міжнародних систем, а саме: -здійснення розрахунків в торгівельній мережі за придбані товари чи послуги; -отримання готівки в мережі банкоматів, або через касу Банку з лімітом кредитування 1300,00 грн., строком на 24 місяці з 02 березня 2006 року по 01 березня 2008 року, зі сплатою 0,1%, 24,1% річних за користуванням кредитними коштами. На виконання зобовязань за Договором банк відкрив позичальнику картковий рахунок № 26250173976001/[NUMBER] випустив та надав позичальнику картку. Позивач свої зобовязання виконав належним чином, однак 01 березня 2008 року строк повернення кредиту настав, але відповідач не повернув , в звязку з чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 6551,05 грн., яка складається з: -6431,05 грн. непогашена сума кредиту, -120,00 грн. нарахована пеня. Оскільки відповідач добровільно здійснювати погашення заборгованості не бажає, позивач змушений був звернутись до суду і просив стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № 010/76631/3177/82 від 02 березня 2006 року у сумі 6551,05 грн. та судові витрати по справі. У судове засідання представник позивача за довіреністю не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надійшла заява, в якій позивач просив розглядати справу без участі його законного представника, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Причини неявки у судове засідання не повідомив, письмових заяв про розгляд справи до суду не надходило. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у зв'язку із порушенням його виконання. Суд , вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. В ході судового розгляду справи встановлено, що 02 березня 2006 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № 010/76631/3177/82, відповідно до умов якого позивач відкрив відновлювальну кредитну лінію до карткового рахунку. Розмір кредитної лінії становить 1300,00 грн. строком 24 місяці з 02.03.2006 року по 01.03.2008 року (а.с. 4). Кредитну картку було отримано відповідачем 03.03.2006 (а.с. 5). Однак в порушення умов кредитного договору [PERSON] свої зобовязання не виконав, допустив прострочення повернення кредитних коштів, внаслідок чого за ним, станом на 19 березня 2010 року утворилась заборгованість в розмірі 6551,05 грн., з яких: 6431,05 грн. непогашена сума кредиту, 120 грн. нарахована пеня (а.с. 6-7). Згідно статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором. В свою чергу згідно кредитного договору, укладеного між сторонами, позичальник зобовязаний: 1) сплачувати заборгованість перед банком; 2) сплачувати банку проценти за користування кредитом; 3) сплачувати пеню за несвоєчасне виконання кредитних зобовязань. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню, внаслідок чого слід стягнути з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 6551,05 грн. Крім того згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову були сплачені судові витрати, і його вимоги задоволені, з відповідача належить стягнути на користь позивача державне мито розмірі 65,51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved