Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-21 00:00:00

У жовтні\~2010\~року позивач\~звернувся до\~суду з\~позовом,\~в якому\~просив визнати\~дійсним договір\~купівлі-продажу\~часток у\~квартирі [ADDRESS] ,\~укладений між\~ [PERSON] ,\~з одного\~боку та\~ [PERSON] та\~ [PERSON] з\~другого боку\~від 02.10.2008\~року -дійсним;\~визнати за\~ [PERSON] право\~власності на\~частку в\~розмірі 3\\4\~ у квартирі [ADDRESS] ; визначити ідеальні частки у квартирі [ADDRESS] у розмірі 3\\4 частки за [PERSON] та 1\\4 частки за [PERSON] В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що квартира [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 26.11.1996 року, належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зазначена квартира приватизована на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Свідоцтво про право власності на вказану квартиру було видане згідно розпорядження Фонду комунального майна Миколаївської міської Ради народних депутатів від 21 листопада 1996 року за N9 08220. Право власності на квартиру зареєстровано в реєстрі права власності на нерухоме майно ММБТІ під №9560 від 05.05.1997р. Позивач зазначає, що у приватизації квартири [ADDRESS] прийняли участь чотири особи і, на його думку, частка кожного на момент приватизації повинна відповідати 1/4 частини квартири. Крім того, 02.10.2008 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] укладено договір купівлі продажу частки у квартирі [ADDRESS] , відповідно до умов якого відповідачі продали позивачу свої частки в квартирі [ADDRESS] . В той же день, 02.10.2008 року, відповідачі отримали від [PERSON] гроші в сумі 18000 дол. США (по 9000 дол. США кожний), про що складено розписки, та прийняли на себе обов`язок оформити угоду нотаріально до 02.11.2008 року. Оскільки на теперішній час відповідачі ухиляються від оформлення договору у нотаріальній формі, позивач змушена звернутися до суду на підставі ст.220 ч.2 ЦКУ за визнанням договору дійсним та визнанням за нею права власності на 1\\2 (по 1/4 з кожного) частину квартири, які належали [PERSON] , [PERSON] та були їй продані. В судовому засіданні позивачка посилаючись на те, що умови вищевказаного договору виконані сторонами в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] - в судовому засіданні позов визнали та не заперечували проти його задоволення. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При цьому суд також враховує, що рішення сторонами прийнято з усвідомленням його наслідків. Таким чином, визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до положення ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Частиною 3 ст. 334 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Крім того, згідно зі ст. ст. 203 ч. 4 220 Цивільного кодексу України - правочин має вчинятися у формі, встановленої законом; у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такій договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до п. 10 Додатку 1 до пункту 2.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно (Наказ Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року N 7/5) правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна є рішення судів, третейських судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до положень ст. 355, 368 Цивільного кодексу України встановлено, що майно, що є у власності двох або більше, осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно зі ст. 370 Цивільного кодексу України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільній сумісній власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі.

Outcome: approved