Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-28 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON]Є , Кротенківської с\\ради про визнання права власності на частину домоволодіння , реальний розподіл та усунення перешкод в користуванні власністю, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок, справа об'єднана з позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину у спільному майні подружжя, реальний розподіл та визнання права на частину земельної ділянки, 3-особи із самостійними вимогами [PERSON], [PERSON]. Під час розгляду справи позивачі, уточнили та доповнили позовні вимоги та просили визнати рішення Кротенківської сільської ради про передачу спірної земельної ділянки у власність недійсним, визнати недійсним державний акт на право приватної власності на спірну земельну ділянку та встановлення порядку користування земельною ділянкою , та стягти моральну шкоду. В судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] свої позовні вимоги підтримали і пояснили, що вони мешкали в трьох кімнатній власній квартирі в [ADDRESS]. Син [PERSON] та невістка [PERSON], відповідачі по справі працювали на Чорнобильській АЕС. В По проханню дітей вони з 1991 року забрали онуків в м. Полтаву, на постійне мешкання. Відповідачі дуже добре відносились до них, за те, що вони виховували їх дітей. Влітку всі разом вирішили отримати земельну ділянку під забудову житлового будинку, оскільки син, як чорнобилець мав пільгу. Будувати житловий будинок для спільного користування і мешкання. Будуватися за спільні кошти, та створювати спільне майно. 02.11. 1991 року рішенням Кротенківської с\\ради було дозволено побудувати житловий будинок на 5 кімнат площею 65, 74 кв.м., та господарських споруд 72кв.м. Земельну ділянку під забудову брав на своє ім'я син, відповідач по справі, так як він мав пільги, а крім того, на позивачів, не можна було виділити земельну ділянку, так як вони мали у власності квартиру. Оскільки будували будинок для спільного мешкання, то змінили проект будинку на більшу площу, і фактично побудували житловий будинок загальною площею 221,4 кв.м. Діти висилали їм трохи грошей, так як онуки тут ходили до садка, школи, в кружки. Вони фактично всю пенсію складали, а самі підробляли, мали під'їзди, торгували. Оскільки син був по документах забудовником, мав пільги, по отриманню будівельних матеріалів, то всі будівельні матеріали виписували на його ім'я. Фактично почали будівництво влітку 1994 року. Будувалися майже 10 років. [PERSON] розраховувався з робітниками, які будували будинок, своїми коштами, які позивачі наскладали. [PERSON] варила їсти і кормила працівників. Вони багато робили фізичної роботи. Майже з 1994 року на протязі літа вони мешкали у сусідки в с. Кротенки, разом з будівництвом, Після того, як зробили кришу, то 1997 року, позивач [PERSON] перейшов мешкати в будинок, не тільки в літній період, а і в взимку, щоб ніхто не зруйнував та не розікрав будівельні матеріали. Земельну ділянку розробляли тільки вони, позивачі. Запрягалися в плуг і тягали борону, щоб землю привести до порядку. Посадка всіх насаджень, дерев, кущів робили тільки вони. Діти приїздили у відпуску, та майже кожен рік з онуками їздила відпочивати на море. Тому всі роботи по будівництву в основному покладалися на позивача, [PERSON] Він домовлявся з бригадами, про будівництво, оплачував ці роботи. Так, як по домовленості з дітьми будували спільну власність, створювали спільне майно, то вважали необхідним вкладати кошти в будівництво, свій фізичний труд, доглядати за землею, садити всі насадження. Вони перейшли фактично на постійне мешкання в недобудований будинок влітку 2000 року. Щоб закінчити будівництво, їм позивачам прийшлось продати свою трьох кімнатну квартиру в м. Полтаві 26.08. 2002 року. Продали квартиру за 8 тисяч доларів. Майже всі кошти вклали в добудову будинку. Син прописав їх у будинок, в жовтні 2002 року, як членів сім'ї. З 2003-2007 будували господарські споруди. Збиралися оформити будинок на сина і позивача. Оформлення відклали, після того, як всі будуть в домі мешкати. В 2005 році син також прописався, але став постійно мешкати, разом з невісткою з весни 2008 року. Майже зразу відношення до них позивачів змінилося і їх почали виганяти із будинку, заборонили користуватися садком, земельною ділянкою. Закрили всі господарські споруди. Вони вимушена були продати всю живність, Ці обставини і змусили їх звернутися до суду. Так як майно, а саме житловий будинок з господарськими спорудами добуте в результаті спільної праці та за спільні кошти членів сім'ї, то дане майно є спільною власністю. Вони вважають, що оскільки вони разом з дітьми створювали спільну власність, то мають право на 1\\2 частину домоволодіння і бажають, щоб їм реально виділили 1\\2 частину домоволодіння і земельної ділянки. Вартість 1\\2 частини будинку, становить 37655 грн., згідно техпаспорту. Разом з тим, після звернення до суду їм стало відомо, що їх син [PERSON] отримав 02.10. 2002 року свідоцтво про право на власність на житловий будинок в с. Кротенки. Тільки житловий будинок був зареєстрований в інвентар бюро Полтавського району. Господарські споруди були побудовані пізніше, та зареєстровані 29.06. 2010 року. Їм не було відомо, про приватизацію земельної ділянки на день звернення до суду, тому позовна давність для них починається з цього часу, коли нам стало відомо, про отримання право установчих документів, а також з моменту порушення їх прав, тобто з 2009 року. Просили задовольнити їх позивні вимоги в повному обсязі. Відповідачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON]Є та їх представники адвокат [PERSON] та [PERSON] позовних вимог до себе не визнали та просили відмовити у їх задоволенні в з в'язку з пропуском строку звернення до суду та за їх безпідставністю . [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] свій позов до [PERSON] про визнання права власності на частину у спільному майні подружжя та права на частину земельної ділянки підтримала навівши обставини аналогічні викладеним у своїй позовній заяві. [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на частину у спільному майні подружжя та права на частину земельної ділянки визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення . Представники Кротенківської сільської ради Полтавського району та .3-я особа Комунальне підприємство "Бюро технічної інвентаризації та містобудування у Полтавському районі " в с удове засідання не з'явилися надавши суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності покладаючись у вирішенні спору на розсуд суду. Суд заслухавши пояснення сторін , їх представників адвокатів [PERSON] та [PERSON] , свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи , та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що взаємні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню оскільки судом встановлено , що : [PERSON] та [PERSON] є батьком та матір'ю [PERSON] та відповідно свекром який перебуває у шлюбі з [PERSON] . Дана обставина не заперечувалася сторонами в судовому засіданні і не підлягає доказуванню . Судом встановлено , що [PERSON] та [PERSON] мали трьох кімнатну квартиру , на праві власності за адресою [ADDRESS]. [PERSON] листопада 1990 р. по 2007 р. а [PERSON] з 1990 р. по квітень 2008 р. працювали на ЧАЕС в м. Славутич Київської області (Т-2 а\\с 100-123) де постійно проживали та були зареєстровані у приватизованій двокімнатній квартирі . Судом встановлено і це не заперечувалося сторонами в судовому засіданні , що в зв'язку з несприятливою екологічною обстановкою [PERSON] з дружиною [PERSON] у 1991 р. передали своїх неповнолітніх дітей Дмитра [INFO] та Катерину [INFO] вік якої на той час був 9 місяців , на виховання своїм батькам - позивачам по справі [PERSON] та [PERSON] Судом встановлено , що з 1991 р. весь щоденний догляд та виховання неповнолітніх онуків було покладено на [PERSON] та [PERSON] , які також витрачали власні кошти на утримання онуків . Решту коштів на утримання дітей , продукти харчування та інше надсилалися також [PERSON] та [PERSON] Судом встановлено , що життєві обставини , які призвели до проживання та виховання неповнолітніх дітей на протязі багатьох років дідусем та бабусею в м. Полтаві , в той час як їх батьки працювали та постійно проживали в [INFO] і також в міру можливості приймали участь у їх вихованні свідчить про наявність спільної родини об'єднаної не тільки родинними стосунками , а й спільними турботами , матеріальними витратами тобто мали спільну сім'ю. Суд вважає достовірним , що між сторонами [PERSON] , [PERSON] з одного боку та [PERSON] та [PERSON]Є влітку 1991 р. саме в зв'язку з екологічною обстановкою в зоні відчуження на ЧАЕС була досягнута домовленість про будівництва будинку для спільного проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з дітьми Дмитром [INFO] та Катериною [INFO] Суд вважає встановленим, що сторони домовились створити спільну власність, а саме побудувати за спільні кошти членів сім'ї та за рахунок спільної праці членів сім'ї житловий будинок з господарськими будівлями по вул. Садова 18а, в с. Кротенки, Полтавського району. Дані обставини обґрунтовуються наступними доказами: В 1991 році [PERSON] який працювали на Чернобильской АЕС, і була як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС була виділена земельна ділянка для будівництва житлового будинку , що підтверджується рішенням Кротенківської с\\ради за № 31 від 02.11.1991 р. яким надано дозвіл на будівництво житлового будинку за індивідуальним проектом на 5 кімнат житловою площею 65,74 кв.м., одноповерховий, та господарських споруд 72 кв.м. ( Т-1 а\\с 46-50). Суд вважає встановленим, що після початку будівництва забудовниками сторонами у справі, було змінено проект з індивідуального на типовий № 184-24_53.13.87 з проектною житловою площею 63.07 кв.м. та загальною площею 100.27 кв.м. (Т-3 а\\с 51-56) . Проте під час будівництва шляхом зміни мансардного поверху на повноцінний другий поверх була збільшена житлова площа будинку , а саме жила площа будинку стала 99.8 кв.м. , а загальна площа будинку стала 221.4 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на будинок № 1-168-02 від 22.05.2010 р. (Т-2 а\\с 15-21) . Суд вважає доведеним, що оскільки [PERSON] постійно працював, з пятиденним режимом праці , і постійно мешкав в м. Славутич, то по домовленості між позивачами і відповідачами, всі роботи, які вимагали найманої праці покладалися на позивача [PERSON] [PERSON] домовлявся з бригадою, яка займалася будівництвом будинку, а саме кладкою цегли, та зведенням даху . Ці обставини в суді найшли підтвердження в судовому засіданні поясненнями свідків. Так свідок [PERSON] та [PERSON] пояснили , що чоловік [PERSON] - [PERSON] був бригадиром робітників, які будували будинок. Договорювався з ним про будівництво [PERSON] Він же приносив гроші до дому за роботу її чоловіку. Вона була свідком того, що її чоловік брав оплату від позивача, в сумі - 500 доларів США і писав йому розписку про отримання даних коштів. Це було при інших свідках. Бригада [PERSON] виконала всі роботи по муруванню стін в будинку, зводила дах . Будували будинок 2 роки. Оплата була поетапна, за кожну роботу. За все розраховувався позивач [PERSON] [PERSON] час на будівництві бачила тільки позивачів. Позивачі дуже багато робили фізичної роботи. Бачила, як вони складували цеглу, пісок, пересівали шебень. Догладали город , сапували від бур'янів і засаджували насадженнями, фруктовими деревами, кущами малини, смородини і іншим. Перший раз побачила невістку- Тернавську Н.М. на похоронах онуки. Позивачі з раньої весни до пізньої осені були на будівництві. В цей час мешкали у сусідки. Перейшли мешкати позивачі в недобудований будинок 2000 році. Держали дві кози, курей та іншу живність. Сина [PERSON] побачила тільки, як він став там мешкати. Свідок [PERSON] суду пояснив , що працював у бригаді [PERSON], і вони будували житловий будинок по вул. Садова 18а, в с. Кротенки. Весь час на будівництві бачив позивача [PERSON] В його присутності останній платив кошти бригадиру, за кладку цегли. Сина позивача [PERSON] жодного разу на будівництві не бачив. Позивач їм говорив, що мешкає у сусідки . Кормила їх позивачка [PERSON] . Позивачі весь час допомогли їм під час будівництва просівали пісок від шебня виконували пагато підготовчих та підсобних робіт. Також суду пояснив, що до початку будівництва, він з підвалу будинку на Браїлках, де мешкали позивачі, перевозив цемент в мішках, в с. Кротенки на будівництво. Свідок [PERSON] пояснив суду , що в складі бригади виконував роботи по газифікації будинку в с. Кротенки по вул. Садовій 18а. Розводку газопроводу робили на першому поверсі . За всі роботи ми звітувалися позивачу [PERSON] який частину коштів заплатив за договором в касу радгоспу «Кротенківський», а частину особисто працівникам бригади. [PERSON] особисто заплатив за роботу працівникам 2 тисячі гривень. Під час роботи всі вважали, що хазяїн будівництва позивач, але на кого були оформлені документи на газифікацію, йому (свідку) не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що мешкає рядом з позивачами. З самого початку будівництва позивачі, постійно перебували на будівництві. Вони багато займалися фізичною працею. Складали цеглу , просівали від грудок та каміння пісок та цемент , замішували розчин . Спочатку вони мешкали у сусідки, разом з онуками. Потім позивач [PERSON] став мешкати в постійно в будинку в т.ч. взимку, хоча опалення щн не було і користувався для опалення металевою пічкою «буржуйка». Як тільки будинок було газифікувано вони , перейшли туди жити хоча будинок був недобудований. Ми всі вважали, що вони (позивачі) будуються самі. У них були дві кози , куурі . Вона ходила до них кожен день купувала молоко, яйця. Позивач розповідав, що їм пришлось продати квартиру в м. Полтаві , щоб добудуватися. Будувалися [PERSON] та [PERSON] більше 10 років. Сина [PERSON] побачила, десь півтора- два роки тому, коли він переїхав і став мешкати з батьками в с. Кротенки. Всі роботи в огороді робили самі позивачі. Коли приїхав син, то батьками вже був посаджений плодовий сад, і інші насадження. Аналогічні пояснення надала свідок [PERSON] Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] - менший син позивачів, та рідний брат відповідача [PERSON] суду пояснив, що також з дружиною працює на Чорнобильській АЕС, і мешкає в м. Славутич. Вони мають дітей, їх діти з батьками не проживали бо з ними вже жили діти старшого брата . З 1991 року діти його брата стали мешкати з його батьками. [PERSON] кинула роботу, і займалася тільки онуками дітьми брата. Влітку 1991 р. він був присутнім , коли його брат [PERSON] з невісткою [PERSON] домовлялися з батьками про будівництво спільного будинку біля річки в с. Кротенки. Домовилися будуватися за спільні кошти. Його батьки складували всю пенсію, крім того у них були власні заощадження. Фактично все будівництво було покладено на батька [PERSON] який з усіма домовлявся і з початку будівництва фактично не мешкав в своїй квартирі. Батько йому показував всі квитанції. «Я іще звернув увагу, що виписані на брата, хоча багато платив батько. Він мені пояснював, що брат забудовник, пільговик і треба все, щоб було на нього». В 2002 році влітку батьки попросили дозволу у нього як счина на продаж своєї квартири в м. Полтаві так як не хватало грошей для добудови будинку. Оскільки квартиру отримували на чотирьох, і завжди батьки говорила, що це наша з братом спільна власність, то при продажу вони хотіли моєї згоди. Він спочатку був проти, так як не хотів проблем своїм батькам. Не дуже довіряв брату. Але він в присутності всіх завірив, що забезпечить їм старість, що їм усім в т.ч з дітьми яких вони доглядають і виховують краще мешкати у будинку, це для їх здоров'я краще, що це їх спільна власність і він половину будинку оформить на батька. . У 2002 р. батьки на вимогу брата [PERSON] продали квртиру за 8 тисяч доларів. 6 тисяч батько віддав на добудову, а дві я їх умовив зберегти на непередбачуваний випадок . Брат, відповідач по справі працював, так як і він інженером, по 5 робочих днів, 2 дня вихідних. Їздив до батьків рідко в основному тільки у відпуску. Крім того, вони у літню відпуску їздили відпочивати з дітьми на море. Це було кожен рік. Тому займався організацією будівництва переважно батько. Після звільнення з роботи в 2008 році, брат і невістка продали квартиру у м. Славутич і переїхали мешкати до батьків в с. Кротенки. Майже зразу почалися сварки. Потім брат запропонував йому знайти будинок, в Чорнобильській зоні, рядом з Славутичем, в який вони відселять батьків. Брат підіймав на батьків руки, бив їх. Через скандали та стресові ситуації мати захворіла на цукровий діабет і стала інвалідом другої групи. Зараз до батьків не пускає нікого. В зв'язку з його приїздом до батьків, брат визвав міліцію і тільки роз'яснення , що я маю право зайти до батьків, дало можливість їм зайти в будинок. Вони закрили на замок господарські споруди і не дають батькам користуватися садом, насадженнями ні чим. Зараз відповідач не бажає вже відписувати частину будинку на батька. Заявляє, що він тут один хазяїн. Справедливо розглянути позов батьків. Судом досліджені акти мешканців с. Кротенки, завірені головою с\\ради, яким фактично підтверджено факт участі [PERSON] та [PERSON] у будівництві спірного будинку (Т-3 а\\с159), та факт створення перешкод [PERSON] в користуванні господарськими будівлями і спорудами своїм батькам [PERSON] та [PERSON] ( т-3 а\\с 165). Судом встановлено, що в 28 серпня 2002 року трьохкімнатна квартира [ADDRESS], яка належала позивачам на праві власності була продана дана обставина підтверджується договором-купівлі продажу (Т-1 а\\с 9) не заперечувалася сторонами в судовому засіданні . Встановлено, також, що в 16 жовтня 2002 року позивачі були прописані в спірний будинок, на правах членів сім'ї забудовника , а відповідач [PERSON] прописався в будинок в 2007 році. дана обставина не заперечувалися сторонами в судовому засіданні . Ці обставини підтверджують покази позивачів, та покази брата відповідача, що продаж квартири, був здійснений для завершення будівництва будинку, а прописка батьків в будинок на правах членів сім'ї є підтвердженням того, що вони мали намір мешкати однією сім'єю і створювали спільне майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами спорудами. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України" Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок" від 04.10.91 року №7 із наступними змінами та згідно ст.ст. 16, 17 ЗУ " Про власність", коли будівництво велося за рахунок спільної праці членів сім'ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Згідно п.9 даної постанови - за позовом членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, суд вправі провести розподіл будинку. Відповідно до ст. 368 ч. 4 ЦК України - майно, добуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно п.5 Постанови № 20 від 22.12.1995 року" Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" із наступними змінами « розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу(ст. 16 Закону " Про власність", ст. 22 КОБшС) ; майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї.( ст.17,18 Закону " Про власність" )». Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦК- у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачі разом з відповідачами створили спільну сумісну власність, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Садова 18а, в с. Кротенки, Полтавського району і області. Тому позовні вимоги щодо визнання права власності на 1\\2 частину спільної сумісної власності підлягає задоволенню, як підлягає задоволенню і позов, що до реального розподілу спірного домоволодіння. В зв'язку з цим суд вважає, за необхідне визнати свідоцтво про право власності на спірний будинок, виданий на ім'я відповідача [PERSON] - недійсним. Вирішуючи питання щодо позиції відповідачів [PERSON] та [PERSON] про пропуск позивачами строку позовної давності, суд враховує , що відповідачі не надали будь яких достовірних доказів, які б вказували, що позивачам [PERSON] та [PERSON] було відомо, про отримання свідоцтва про право власності [PERSON] , в 2002 році. Окрім того, згідно Постанови Пленуму Верховного суду №7 від 04.10.91 року" Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" п.8,9- різні господарські будівлі( літні кухні, сараї, тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Право на житловий будинок, збудований і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації . Відповідно до свідоцтва про право власності видане на підставі рішення виконкому Кротенківської сільської ради від 02.10.2002 р. за № 39 тільки на житловий будинок без зазначення господарських будівель та споруд . Реєстраційний запис в КП БТІ та МБ Полтавського району зроблено 03.10.2002 р. за № 3 та записано в реєстрову книгу № 14 (Т-2 а\\с 11). Згідно витягу про реєстрацію право власності серії ССХ № 211783 право власності на - житловий будинок з господарськими будівлями в с. Кротенки, вул. Садова 18а, Полтавського району зареєстровано 29.06. 2010року. ( Т-2 а\\с 12 ). На підставі встановленого, суд приходить до висновку, що позовна давність, позивачами не пропущена. Судом також встановлено, що рішенням за № 49 Кротенківської с\\ради від 21.01. 1994 року надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки для будівництво 0,25 га. Актом про встановлення меж ділянки в натурі (Т-1 а\\с 62-64 ) від 25 червня 1994 р. встановлено, що фактична площа земельної ділянки складає -0,24 га. Згідно рішення Кротенкіської сільської ради № 49-А від 27 січня передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку [PERSON] в розмірі - 0,24 га. Суд вважає , що рішення 49-А є незаконним оскільки як вбачається з з матеріалів справи дані про невідповідність площі земельної ділянки були встановлені 25.06.1994 р. , а рішення про уточнення площі прийнято 21 січня 1994р , тобто заднім числом і тому є нелегітимним . В звязку з цим виданий на підставі нелегітимного рішення Кротенківською с\\радою 1 державний акт на право земельної власності на землю серії ПЛ № 19-00768 (Т-1 а\\с 66) є незаконним і підлягає скасуванню . Суд вважає , що оскільки про документи щодо приватизації земельної ділянки в с. Кротенки по вул. Садова № 18-А позивачам стало відомо, тільки під час звернення до суду, то позовна давність для них виникає з моменту коли їм стало відомо про порушення їх прав. Судом встановлено, що оскільки позивачі разом з відповідачами створювали спільну сумісну власність, то згідно ст. 89 Земельного кодексу України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюється за договором. Між позивачами та відповідачами не було ніяких спорів, що до користування земельною ділянкою з 1994-2009 рік, користування земельною ділянкою було встановлено по домовленості між ними. Земельна ділянка, на якій є спільна сумісна власність, може належати на праві спільної сумісної власності, співвласникам спірного домоволодіння. Суд приходить до висновку, що позов [PERSON] Є про визнання права власності на 1/2 частину спірного домоволодіння, та реальний розподіл підлягає частковому задоволенню. Оскільки суд прийшов до висновку, що спірне домоволодіння є спільною сумісною власністю позивачів і відповідачів, то [PERSON] має право на 1\\4 частину спірного домоволодіння, 1\\4 частина належить її чоловікові [PERSON] Згідно висновку № 87 додаткової судово будівельно - технічної експертизи, не можливо виділити реально 1\\4 частину житлового будинку, господарських будівель ( Т-3 а\\с 136-139 ) тому суд приходить до висновку про необхідність виділити в спільне користування відповідачам [PERSON] та [PERSON] 1\\2 частину спірного домоволодіння. При цьому суд враховує , що відповідачка [PERSON] має інше житло і постійно зареєстрована в квартирі в м. Полтаві по вул. Леніна № 69- "Б" кВ. 1 (Т 2 а\\с 10). Враховуючи викладене в іншій частині взаємні позовні вимоги позивачів [PERSON] , [PERSON] та відповідачки [PERSON] задоволенню не підлягають оскільки не доведені в судовому засіданні . На підставі викладеного,

Outcome: partial