Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-21 00:00:00

03.12.2010 року позивач звернулась з позовом про стягнення з відповідача 12000 грн. заборгованості по заробітній платі, 8400 грн. середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі з 01.09.2010 року по 01.12.2010 року, 1700 грн. відшкодування моральної шкоди та 200 грн. витрат на надання правової допомоги. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовувала тим, що на підставі наказу № 154\\2к від 03.10.2008 року вона була прийнята на роботу до ТОВ «Вадіта» на посаду технічки, а звільнена була на підставі наказу № 70-к від 01.09.2010 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. На момент звільнення їй не було виплачено 12000 грн. заборгованості по зарплаті. Так як її середньомісячний заробіток складав 2800 грн., то відповідно до ст. 117 КЗпП України вона має право на стягнення компенсації за затримку розрахунку що з 01.09.2010 року складає 8400грн. Так як після звільнення їй прийшлось перенести складну хірургічну операцію, а на це необхідні були кошти і не отримавши розрахунок вона мусила докладати додаткові зусилля для організації свого життя, звертатись в різні організації, то моральну шкоду вона оцією в 1700 грн. В судове засідання позивач не зявилась, надала заяву з проханням слухати справу у її відсутність, а позов підтримує і просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином, заперечень по суті позову не надав. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Ст. 116 КЗпП України передбачає, що при звільнені працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства проводиться в день звільнення, а про нарахування суми належної працівників при звільнені, власник або уповноважений орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк, виплатити не оспорювану ним суму. Ст. 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівників і його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум. Власник, або уповноважений ним орган, повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Ст. 60 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Із ксерокопії трудової книжки позивачки (а.с. 2) видно, що згідно наказу № 154\\2к від 03.10.2008 року вона прийнята на роботу в ТОВ «Вадіта» прибиральницею з того ж числа, а згідно наказу № 70к від 01.09.2010 року вона з того ж числа звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Із листа Територіальної державної інспекції праці у Одеській області від 18.11.2010 року (а.с. 3-4) та листа головного бухгалтера ТОВ «Вадіта» від 08.12.2010 року (а.с.18) видно, що при звільненні позивачки їй не було виплачено розрахунок відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, а тому суд знаходить доведені відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України позовні вимоги в частині стягнення 12000 грн. заборгованості по зарплаті так і 8400 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку з 01.09.2010 року по 01.12.2010 року відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, а тому підлягаючими задоволенню. Суд знаходить, що відповідно до ст. 60 ЦПК України позивачкою частково доведені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача згідно ст. 237-1 КЗпП України так як згідно медичних довідок ( а.с. 7,8) операцію та лікування вона перенесла в травні червні 2010 року, тобто до звільнення з роботи, а тому суд знаходить доведеною моральну шкоду в сумі 400 грн. Відповідно до вимог ст. 84 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним 200 грн. витрат на правову допомогу ( а.с. 5).

Outcome: partial