Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-15 00:00:00

Позивач у справі [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], інтереси якого представляють його законні представники [PERSON], [PERSON], про визнання договору дарування 1\\2 частини квартири [ADDRESS], недійсним (фіктивним) посилаючись на те, що у 2007 році її син [PERSON] та його дружина [PERSON] вирішили покращити свої житлові умови, а саме продати трикімнатну квартиру по вул. Якуба Коласа, 29 у м. Києві, в якій вони проживали та придбати нові дві квартири, але 1\\5 частина вказаної квартири належала на праві власності малолітньому [PERSON], [INFO] Позивач зазначала, що оскільки неповнолітній [PERSON] не мав іншої власності, продати його частку можливо було лише із набуттям ним права власності на інше майно, та при наданні на це дозволу Органу опіки та піклування. Позивач зазначала, що намагаючись допомогти родині свого сина, вона погодилась на пропозицію відповідачів подарувати 1\\2 частку спірної квартири [ADDRESS] неповнолітньому онуку [PERSON], але при умові, що у подальшому такий договір дарування буде розірвано. Позивач зазначала, що законні представники відповідача, набули право власності на іншу квартиру, яка була придбана у кредит, але у зв»язку із відсутністю коштів на її сплату були вимушені її продати і проживати у спірній квартирі. Позивач зазначала, що коли вона звернулася до законних представників відповідача, розірвати договір дарування, останні відмовились, у зв»язку із чим вона звернулася до суду за захистом свого порушеного права. У судовому засіданні позивач та представник позивача вимоги позову підтримали та просили суд його задовольнити, виходячи із пояснень та письмових доказів, додатково пояснювали, що дійсно позивачем було відчужено у безоплатному порядку згідно договору дарування 1\\2 частину спірної квартири [ADDRESS], для того, щоб Орган опіки та піклування надав дозвіл на продаж спадкового майна [PERSON], а після надання такого дозволу та продажу спадкового майна 1\\2частина спірної квартири мала повернутися до позивача. У зв»язку із тим, що у їх сім»ї виник спір щодо права власності на спірну квартиру, і інші члени сім»ї вважають, що вона не рівнозначно розпорядилася своєю власністю та відмовою відповідачів у добровільному порядку віддарувати їй подаровану нею 1\\2 частину спірної квартири, вона звернулася до суду і просить суд позов задовольнити. У судовому засіданні законні представники відповідача проти позову заперечували, повідомили суд про те, що після смерті матері [PERSON], залишилось спадкове майно, а саме квартира по вул. Якуба Коласа,29 у м. Києві. Зазначали, що [PERSON] разом із своєю рідною сестрою набули права власності на цю квартиру у порядку спадкування за законом. Зазначали, що ними було вирішено продати спадкове майно та купити дві квартири у м. Васильків. [PERSON] повідомила, що коли позивач дізналася, що за рахунок продажу спадкового майна, вона збирається купити квартиру у м. Васильків, оскільки ціни на квартири набагато менші ніж у м. Києві, позивач попросила не купувати квартиру у м. Василькові, оскільки вона не буде бачити свого онука та сина [PERSON] та запропонувала краще вкласти кошти у квартиру, яку частково купити за кошти від спадкового майна, а частково за рахунок кредиту отриманого у Банку і що вона буде допомагати сплачувати кредит. [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні повідомили, що так і було зроблено, було отримано кредит у Банку, добавлено кошти від продажу спадкового майна та придбано квартиру. Відповідачі зазначали, що позивачка запропонувала подарувати їх сину [PERSON] 1\\2 частину спірної квартири, для того щоб вони не переїхали проживати разом із сім»єю у м. Васильків, виплачувати квартиру по кредитному договору, на що вони погодились. Відповідачі зазначали, що квартиру, яку було придбано у кредит, вони були змушені продати, оскільки зріс курс долара США, і вони не мали можливості сплачувати кредит та відсотки за кредитом. Відповідачі зазначали, що в даний час у них та у їх неповнолітнього сина немає іншого жила, окрім спірної квартир де вони зареєстровані, і у разі задоволення позову їх неповнолітній син буде позбавлений права власності. Відповідачі зазначали, що не було ніякої домовленості між позивачем та ними, про те, що подарована 1\\2 частина спірна квартира [ADDRESS], має перейти у власність до позивача. Також представник відповідачів просив суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача. Третя особа: Орган опіки та піклування Святошинська районної у м. Києві державної адміністрації належним чином повідомлені у судове засідання не з»явилися, просили суд розглядати справу за відсутності їх представника. Суд, заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини справи та дослідивши докази по справі встановив наступне. Судом встановлено, що згідно договору дарування від 17.05.2007 року ( а.с.24) позивач у справі [PERSON] передала безоплатно, а [PERSON] та [PERSON], і інтересах [PERSON] прийняли належну Дарувальнику на праві приватної власності квартиру [ADDRESS]. Квартира 1\\2 частини, якої відчужується складається із двох жилих кімнат загальною площею 45,6 кв.м жилою площею 26,5 кв.м. Судом встановлено, що договір дарування підписаний сторонами у справі та зареєстрований у державному реєстрі 03.06.2010 року ( а.с.31,32). Судом встановлено, що згідно розпорядження Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації від 24.04.2007 року №707 (а.с.8) дозволено гр.гр. [PERSON]С, [PERSON], [PERSON], [PERSON] продаж 1\\5 частини трикімнатної квартири по вул. Якуба Коласа,29 кв.107. Як встановлено у судовому засіданні, вказане розпорядження сторонами у справі у судовому порядку не оскаржувалось. Судом встановлено, що у спірній квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають сім осіб, у тому числі сторони у справі ( а.с.29). Судом встановлено, що позивач у справі, та члени сім»ї позивача із позовами про усунення їм перешкод у користуванні спірною квартирою з боку відповідачів не зверталися. У судовому засіданні представник позивача просив суд позов задовольнити, визнати недійсним (фіктивним) договір дарування спірної квартири посилаючись на те, що відповідачі у справі у порядку у порядку ст.334 ЦК України право власності на 1\\2 частини подарованої квартири зареєстрували лише 03.06.2010 року під час розгляду справи у суді, а тому на думку представника позивача та позивача вказаний договір дарування є фіктивним, оскільки вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином. У судовому засіданні відповідачі та представники відповідача з такими твердженнями позивача та представника позивача не погодились, посилаючись на те, що ніяких домовленостей про повернення 1\\2 частини спірної квартири позивачу не було, і законом не встановлений для власника строк державної реєстрації права власності, що відповідачі володіють та користуються спірною квартрою. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження свої майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч.ч.1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов»язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов»язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру. Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створння правових наслідків, які обумовалювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Суд не погоджується із твердженнями позивача та представника позивача, що договір дарування від 17.05.2007 року 1\\2 частини квартири [ADDRESS], є фіктивним правочином, оскільки як вбачається із матеріалів справи та підтверджено поясненнями сторін у справі, неповнолітній [PERSON] та його батьки [PERSON], [PERSON], користуються спірною квартирою, зареєстровані та проживають у спірній квартирі, іншого житла не мають, а тому у порядку ч.1 ст. 334, ч.2 ст. 363 ЦК України 1\\2 частини спірної квартири передано у їх володіння та користування, таке право оскаржено позивачем у справі до суду не було. Оскільки передача майна являє собою фактичні дії учасників цивільного обігу, що мають юридичні наслідки, то передача частини квартири є юридичним фактом, який і визнаний позивачем у справі, відповідачі володіють та користуються своєю власністю. Договір дарування від 17.05.2007 року 1\\2 частини квартири, зареєстрований у державному реєстрі нерухомого майна 03.06.2010 року, строків у порядку ч. 4 ст.334 ЦК України, Тимчасового Положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7\\5 від 07.02.2002 року для реєстрації правочинів не встановлено і проводиться лише за заявою власників такого майна, або за рішенням суду. Позивач у справі із позовом про скасування державної реєстрації 1\\2 частини спірної квартири, яка була нею подарована відповідачу до суду не зверталась, а також не повідомила суд про підстави звільнення від доказування у порядку ч.1 ст.61 ЦПК України. Зважаючи на те, що неповнолітній [PERSON], був позбавлений права власності на 1\\5 частину квартири по вул. Якуба Коласа,29 кв.107, з дозволу Органу опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, замість відчуженої власності набув за договором дарування 1\\2 частину спірної квартири, у зв»язку із тим, що розпорядження Святошинської районної у м. Києві адміністрації щодо надання дозволу на відчуження власності неповнолітнього [PERSON] не оскаржувалось, у зв»язку із тим, що 1\\2 частина спірної квартири [ADDRESS] передана відповідачам у справі, які зареєстровані у вказаній квартирі користуються та проживають у ній, у зв»язку із тим, що проведено державну реєстрацією спірної 1\\2 частину квартири [ADDRESS], та такі дії позивачем оскаржені не були, а також не було повідомлено про підстави звільнення від доказування у порядку ст. 61 ЦПК України, ст. 131 ЦПК України, суд вважає що перехід права власності від позивача до відповідача відбувся, і відсутні підстави для визнання договору дарування від 17.05.2007 року 1\\2 частини квартири [ADDRESS] фіктивним правочином, а тому позов не доведений і у його задоволенні необхідно відмовити. Судові витрати у порядку ст. 88 ЦПК України відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed