Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-16 00:00:00

Позивач 04.04.2011 року звернувся в суд з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.01.2010 року його було поновлено на роботі і посаді голови [PERSON] районної державної адміністрації. Не дивлячись на те, що дане рішення суду підлягало негайному виконанню, Президент України, як відповідач по справі, затримав виконання рішення даного суду і поновив його на роботі лише 10 лютого 2010 року своїм розпорядженням №18/201-рп. Посилаючись на чинне законодавство, ст.236 КЗпП України, яким передбачено, що у разі затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, робітнику виплачується середній заробіток за час затримки виконання рішення суду, позивач просив суд, стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, що складає 24 робочі дні, що в грошовому виразі становить 5033,52 коп. Позивач в судовому засіданні посилаючись на викладені в позові обставини, просить суд позов задовольнити повністю. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Посилаючись на безпідставність позову, на неправильність розрахунку позивачем суми середнього заробітку, просив суд в задоволені позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частково задоволенню. Цей висновок суду ґрунтується на наступному: Як вбачається з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, позивач працював на посаді голови [PERSON] райдержадміністрації і був звільнений із займаної посади розпорядженням Президента України №298/2007-рп. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.01.2010 року позивача було поновлено на роботі і посаді голови [PERSON] районної державної адміністрації. Не дивлячись на те, що дане рішення Миколаївського окружного адміністративного суду підлягало негайному виконанню, Президент України, як відповідач по справі, затримав виконання рішення даного суду і поновив позивача на роботі лише 10 лютого 2010 року, своїм розпорядженням №18/201-рп. Відповідно до ст.236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, робітнику виплачується його середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідач, як боржник, добровільно не виплачує позивачу середній заробіток за час затримки виконання рішення суду. Враховуючи те, що відповідач добровільно не виплачує позивачу його середній заробіток, то ця сума компенсації підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст.236 КЗпП України. Відповідно до розрахунків, зроблених позивачем середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про його поновлення на роботі з 06.01.2010 року по 09.02.2010 року, за 24 робочих дні, складає 5033,52 грн.( 209,73грн. розмір середньоденного заробітку х 24 дні = 5033,52грн.). Але з таким розрахунком середнього заробітку, зробленого позивачем, суд погодитись не може. Так, відповідно до довідки, наданої позивачем про його заробітну плату за останні два місяці роботи, з якої вираховується середній заробіток, вбачається, що середньомісячний заробіток позивача складає 4404,42 грн., а середньо денний заробіток буде складати, відповідно 183,52 грн.( 4404,42 грн.: 24 робочі дні в місяці = 183,52 грн.). Тому, середній заробіток за 24 дні затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі позивача, буде складати суму 4404,42 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Позивач в судовому засіданні, посилаючись на те, що відповідач бюджетна організація, яка не має вільних обігових коштів, подав письмову заяву, в якій відмовився від своїх вимог в частині звернення рішення суду до негайного виконання про стягнення середнього заробітку на його користь і ця заява задоволена судом. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати по справі у розмірі 51 гривні державного мита та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: partial