Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-20 00:00:00

Уточнивши позовні вимоги, позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], Дніпропетровської міськради, третя особа КП ДМБТІ про визнання права власності на домоволодіння (садибу), зобовязання зареєструвати право власності. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2006 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.06.2006 року, було визнано дійсним договір купівлі-продажу домоволодіння № 79 по вул. Преси у м. Дніпропетровську, укладений між продавцем [PERSON], власником на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.02.1998 року, виданого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 4-453 та зареєстрованого в КП ДМБТІ від 27.02.1998 року в реєстрову книгу № 170 за реєстровим № 129 та Покупцем [PERSON] від 14.09.2002 року за суму продажу 23\~850 гривень. На підставі зазначеного рішення позивач зверталась до КП «ДМБТІ» для реєстрації права власності на придбане нерухоме майно, але реєстратор листами № 8524 від 19.09.2006 року та № 7363 від 22.06.2007 року відмовив у її проведенні. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2006 року встановлено, що між позивачем та [PERSON] досягнуто домовленості про купівлю-продаж домоволодіння № 79 по вул. Преси у м. Дніпропетровську, яке належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.02.1998 року, виданого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 4-453 та зареєстрованого в КП ДМБТІ від 27.02.1998 року в реєстрову книгу № 170 за реєстровим № 129. Також зазначено, що остаточно сторони за правочином дійшли згоди щодо умов договору купівлі-продажу 14 вересня 2002 року, де ці умови вказані у договорі завдатку від 14.09.2002 року, укладеному між позивачем та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 4564, який фактично частково виконаний його сторонами. Позивач виплатила обумовлену суму коштів в рахунок оплати вартості домоволодіння, проживає і користується ним разом зі своєю сімєю, а [PERSON] оформив витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно та технічний паспорт на спірний будинок у КП «ДМБТІ» 04.08.2003 року, але не оформили відповідно до закону і договору купівлі-продажу домоволодіння у звязку з відмовою [PERSON] від цього. Предметом купівлі-продажу було домоволодіння № 79 по вул. Преси у м. Дніпропетровську, яке відповідно до технічного паспорту на житловий будинок від 04.08.2003 року складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 75,1 кв.м, сараю Б, сараю В, гаражу Г, сараю Д, сараю Е, літнього душу Ж, вбиральні З, огорожі № 1-5, зливної ями № 6, мостіння І, ІІ; земельної ділянки площею 779 кв.м. Перелічені побудови знаходяться на території домоволодіння № 79, таким чином домоволодіння № 79 по вул. Преси (Печаті) у м. Дніпропетровську є садибою. Позивач просила суд визнати за нею право власності на домоволодіння (садибу) № 79 по вул. Преси (Печаті) у м. Дніпропетровську; зобовязати КП «Дніпропетровське міжміське бюро нгжжжжддшштехнічної інвентаризації» зареєструвати за нею право власності на домоволодіння (садибу) № 79 по вул. Преси (Печаті) у м. Дніпропетровську. У судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав у повному обсязі, надав суду письмові заперечення. Представник Дніпропетровської міської ради у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Представник КП «ДМБТІ» у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача [PERSON], вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. На підставі вимог ст.ст.128, 161, 162, 163 ЦК України в редакції 1963 року, - право власності у набувача майна по договору виникає з моменту передачі речі ,якщо інше не передбачено законом або договором , зобов»язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк, одностороння відмова та односторонні зміни умов договору не допускаються. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2006 року було визнано дійсним договір купівлі-продажу домоволодіння № 79 по вул. Преси у м. Дніпропетровську, укладений між продавцем [PERSON] власником на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.02.1998 року, виданого Другою Дніпропетровської державною нотаріальною конторою за реєстром № 4-453 та зареєстрованого в КП ДМБТІ від 27.02.1998 року в реєстрову книгу № 170 за реєстровим № 129 та покупцем [PERSON] від 14.09.2002 року за суму продажу 23\~850 гривень, виконаний повністю [PERSON] в частині оплати за купівлю домоволодіння 28.04.2005 року. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.06.2006 року зазначене рішення залишено без змін. Позивач зверталась до КП «ДМБТІ» для реєстрації права власності на домоволодіння № 79 по вул. Преси у м. Дніпропетровську. Однак відповідно до листів КП «ДМБТІ» № 8524 від 19.09.2006 року та № 7363 від 22.06.2007 року позивачу було відмовлено у реєстрації права власності на домоволодіння № 79, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Преси, 79 у звязку з тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2006 року за [PERSON] не було визнано право власності на зазначене домоволодіння та нею не було надано договір купівлі-продажу від 14.09.2002 року. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2006 року встановлено, що фактично сторонами виконані умови правочину: продавець 24.10.2001 року та 28.04.2005 року виплатила обумовлені 23850 грн. за купівлю домоволодіння № 79 по вул. Преси у м. Дніпропетровську, на цей час вона та її сімя проживає та користується зазначеним домоволодінням, але вони не оформили відповідно до закону договір купівлі-продажу нерухомого майна у звязку з відмовою продавця від цього. Остаточно сторони за правочином дійшли до згоди щодо умов договору купівлі-продажу (ціна купівлі-продажу, строк виконання) 14.09.2002 року, де ці умови вказані у нотаріально посвідченому договору завдатку, суд прийшов до висновку, що договір купівлі-продажу укладений сторонами правочину 14 вересня 2002 року. Зважаючи на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2006 року було визнано дійсним договір купівлі-продажу домоволодіння № 79 по вул. Преси у м. Дніпропетровську, укладений між [PERSON] та [PERSON], суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на зазначене домоволодіння. Відповідно до технічного паспорту КП «ДМБТІ» від 04.08.2003 року домоволодіння № 79 по вул. Преси у м. Дніпропетровську складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 75,1 кв.м, сараю Б, сараю В, гаражу Г, сараю Д, сараю Е, літнього душу Ж, вбиральні З, огорожі № 1-5, зливної ями № 6, мостіння І, ІІ. Зазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 779 кв.м. Земельна ділянка, розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Преси, б. 79 належить [PERSON] на підставі Державного акту на право постійного користування землею від 06.06.2001 року та Державного акту на право приватної власності на земля від 06.06.2001 року. Із матеріалів справи вбачається , що позивач заявила позовні вимоги про визнання права власності на домоволодіння (садибу) посилаючись на вимоги ст.. 380.381 ЦК України , який діє з 01.01.2004 року. Підтверджується матеріалами справи,а саме, рішенням Ленінського районного суду м. дніпропетровська від 28.02.2006 року,що спірні правовідносини відносяться на час дії Цивільного Кодексу в редакції 1963 року. На час виникнення спірних правовідносин існував інший порядок визнання права власності на домоволодіння. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо зобовязання КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» зареєструвати за нею право власності на домоволодіння (садибу) № 79 по вул. Преси (Печаті) у м. Дніпропетровську, оскільки ці вимоги є необґрунтованими, недоведеними та безпідставними.

Outcome: partial