Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-22 00:00:00

В серпні 2010 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів. В позовній заяві зазначено, що 11 вересня 2007 р. [PERSON], який діяв від свого імені, а також від імені та в інтересах [PERSON], [PERSON], [PERSON], уклав з [PERSON] письмовий договір купівлі - продажу квартири. За даним договором [PERSON] придбала у власність квартиру [ADDRESS] На виконання договору купівлі - продажу, відповідач [PERSON] взяв у чоловіка покупця, [PERSON], гроші в іноземній валюті в сумі 15 000 (п'ятнадцять тисяч) доларів США. про що написав розписку, але фактично відповідач повинен був отримати кошти лише в розмірі >4 частки від проданої квартири. Посилаючись на те, що [PERSON] безпідставно заволодів коштами від продажу квартири, які повинна була отримати позивачка, як співвласник обумовленої квартири, позивачка [PERSON] просила позов задовольнити, стягнути на свою користь з відповідача [PERSON] 56 849 (п'ятдесят шість тисяч вісімсот сорок дев'ять) грн. 00 коп. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на підстави звернення до суду, викладенні в позовній заяві. Разом з тим, зазначали, що між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] в усній формі була досягнута домовленість, відповідно до якої позивачка позичила відповідачу [PERSON] гроші, в розмірі її частки від продажу квартири. Проте, на теперішній час відповідач гроші не повернув та від свого обов'язку повернути гроші останній ухиляється. Також, просили вирішити питання щодо стягнення з відповідача судових витрат по справі до складу яких увійшли: судовий збір в розмірі 554 (п'ятсот п'ятдесят чотири) грн. 76 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 (сто двадцять) грн. 00 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп., витрати пов'язані з явкою до суду - 749 (сімсот сорок дев'ять) грн. 82 коп., витрати, пов'язані з отриманням довідки про офіційний курс гривні до іноземної валюти в сумі ЗО (тридцять) грн. 00 коп. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючись на їх безпідставність. При цьому, відповідач [PERSON] посилався на відсутність будь - яких боргових зобов'язань перед позивачкою [PERSON]. Дослідивши та оцінивши матеріали цивільної справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що 11 вересня 2007 р. між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], інтереси яких представляв [PERSON], та [PERSON] був укладений письмовий договір купівлі - продажу квартири, за яким остання придбала у власність квартиру [ADDRESS]. Вказана квартира була спільною частковою власністю продавців, отримана у власність по праву спадкування за законом та по праву реалізації права на приватизацію житла. Даний договір купівлі - продажу квартири між продавцями [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та покупцем [PERSON] був посвідчений 11 вересня 2007 р. Омельчук І.М., приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області та зареєстрований в реєстрі за №2603. Відповідно до ст.ст.204,227 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. При цьому, чинність обумовленого договору в судовому засіданні сторонами не оспорювалася. Разом з тим, за своє юридичною природою договір купівлі - продажу є двостороннім (взаємним) правочином, оскільки для виникнення правовідношення купівлі - продажу необхідне волевиявлення однієї особи (продавця) на продаж належного їй майна та волевиявлення іншої особи (покупця) на придбання цього майна за плату. Досліджений в судовому засіданні зміст договору купівлі - продажу квартири, що посвідчений 11 вересня 2007 р. Омельчук І.М. приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області, свідчить про те, що сторони за угодою домовилися щодо усіх істотних умов договору, за яким продавці передали покупцеві у власність нерухоме майно - вищевказану квартиру, а остання прийняла її та сплатила продавцям визначену договором грошову суму. При цьому, вказаний договір має чітко виражену мету, зміст якої полягає у відчуженні майна (товару) від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні. Зокрема, аналізуючи зміст даного правочинну, суд приходить до висновку, що воля продавців при вчиненні даного правочинну була направлена на передачу - шляхом договору купівлі - продажу нерухомого майна, квартири [ADDRESS] на користь покупця, а воля покупця за вказаним договором, була направлена на придбання цього майна за плату. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що сторони за угодою повністю виконали істотні умови договору, за яким продавці передали покупцеві обумовлену квартиру, а покупець передала останнім визначену грошову суму. При цьому, з довіреності від 16 серпня 2007 р., посвідченою Третьою Миколаївською державною нотаріальною конторою та зареєстрованою в реєстрі за №5-931, вбачається, що [PERSON] уповноважила [PERSON] продавати за ціною та на умовах на його розсуд належну їй частку в праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] Окрім того, згідно договору, вартість квартири становила 145 000 (сто сорок п'ять тисяч) грн. 00 коп., які продавець та представник [PERSON], який діяв від свого імені та від імені продавців [PERSON], [PERSON] та [PERSON], отримав від покупця повністю, до підписання договору. При цьому, щодо вимог позивачки про стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів суд виходить з наступного. За правилами ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Ст.60 ЦПК України однозначно визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, за правилами ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Тобто, вищевказана стаття дає визначення поняття безпідставного набуття, збереження майна і встановлює умови його виникнення. При цьому, зобов'язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: по-перше, щоб мало місце набуття або зберігання майна; по-друге, щоб набуття або зберігання здійснено за рахунок іншої особи; по-третє, щоб були відсутні правові підстави для набуття або зберігання майна. Частина 2 ст.1214 ЦК України окремо виділяє випадок, коли об'єктом безпідставно збагачення є грошові кошти, і посилається на ст.536 ЦК, оскільки ця стаття регулює наслідки безпідставного набуття або збереження грошових коштів за рахунок іншої особи. Разом з тим, в судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не скористались своїм правом та не довели в судовому засіданні обставини (умови) за яких мало б місце виникнення зобов'язання з безпідставного придбання майна. До того ж, посилання позивачки [PERSON] на те, що між сторонами по справі фактично виникли правовідносини з договору позики, за якими відповідач не виконав зобов'язання про повернення отриманих у борг грошей, судом також не приймається до уваги, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, спростовуються матеріалами справи та до даних правовідносин повинні застосовуються положення щодо договору позики, а ні положення ст.1214 ЦК України. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів є необгрунтованими, тому задоволенню не підлягають, а відповідно не підлягають задоволенню і вимоги в частині стягнення судових витрат по справі. Разом з тим, за правилами ч,1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин та з врахуванням вимог Постанови Кабінету Міністрів України „Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" від 27 квітня 2006 р. №590, підлягають стягненню з позивачки на користь відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 1 500 (одна тисяча п'ятсот) грн. 00 коп.

Outcome: approved