Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-16 00:00:00

В січні 2010 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Державного комунального підприємства «Чернівціводоканал» про визнання наказу про звільнення недійсним, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що 12 травня 2005 року відповідно до наказу №64-к, вона була прийнята на посаду начальника юридичного відділу ДКП «Чернівціводоканал». 07 грудня 2009 року була звільнена з займаної посади відповідно до наказу №118-к у зв'язку із скороченням штату працівників. Вважає прийняття даного наказу про звільнення незаконним та безпідставним, при цьому позивачка посилається не те, що 09 липня 2009 року відповідачем прийнятий наказ №224 Про упорядкування та оптимізацію штатного розпису підприємства, згідно п.2 якого, визначено скоротити із штатного розпису підприємства юридичний відділ (1 посаду начальника юридичного відділу, 1 посаду провідного юрисконсульта, 1 посаду юрисконсульта 2 кат.). Пунктом 3 даного наказу встановлено ввести в штатний розпис посади: провідного юрисконсульта - 1 посаду, юрисконсульта 2 кат. - 1 посаду. Позивачка в позові зазначає, що 15 липня 2009 року за №228 відповідачем прийнятий наказ Про попередження працівників ДКП «Чернівціводоканал» про наступне вивільнення у зв'язку із скороченням посад. Однак, відповідачем перш ніж видати наказ про звільнення працівників за скороченням штату, слід довести необхідність скорочення штату та звільнення. Підприємством не приготовлено техніко-економічне обґрунтування на скорочення посад чи штату працівників, що обов'язково погоджується з профспілковим комітетом. 10 серпня 2009 року, вона отримала попередження про скорочення із пропозицією вільних посад на підприємстві, однак ні одна посада не відповідала їй кваліфікації юриста, але навіть незважаючи на це, була дана згода на переведення на посаду заступника головного інженера. Незважаючи навіть на ці обставини, відповідач звільняє працівника з посади. Згідно п.3 Наказу №224 від 09 липня 2009 року на підприємстві вводились в штатний розпис нові посади провідного юрисконсульта - 1 посада та юрисконсульта 2 кат. - 1 посада. Але чомусь в попередженні від 10 серпня 2009 року ці посади їй не були запропоновані. В той же час, згідно ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Відповідачем не дотримано положень вищезазначеної статті, оскільки скорочено працівника який має великий безперервний стаж роботи на підприємстві з 12 травня 2005 року в порівнянні з іншими працівниками юридичного відділу яких скорочено не було. Наприклад, [PERSON] прийнятий на роботу 02.07.2008 року, [PERSON] 29.09.2008 року. Роботодавцем не зроблено ніякого порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Роботодавцем не наведені дані, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. Не враховано наявність відповідної освіти, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи у роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів тощо. Враховуючи вищевикладене, вважає, що наказ №118-к від 07 грудня 2009 року в частині звільнення [PERSON] є незаконним і підлягає скасуванню. Також зазначає, що всі вищезазначені накази прийняті під час знаходження її у зв'язку із хворобою на лікарняному. Крім того, враховуючи, що вона була змушена перебувати з 07 грудня 2009 року до цього часу у вимушеному прогулі, вважає, що з відповідача слід стягнути середню заробітну плату за, час вимушеного прогулу у розмірі 2284,48 грн. (22 дня х 103,84 середньоденна заробітна плата =2284,48 грн.) На підставі викладеного просить суд визнати незаконним та скасувати наказ Державного комунального підприємства «Чернівціводоканал» №118-к від 07 грудня 2009 року в частині звільнення [PERSON] - начальника юридичного відділу 07 грудня 2009 року у зв'язку зі скороченням штату працівників і відмовою від переведення на іншу посаду. Поновити [PERSON] на роботу з 07 грудня 2009 року на посаду начальника юридичного відділу ДКП «Чернівціводоканал». Стягнути з ДКП «Чернівціводоканал» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 грудня 2009 року по 28 грудня 2009 року в розмірі 2284,48 гривень. В процесі розгляду справи від позивачки до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог в частині стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, просить суд стягнути з ДКП «Чернівціводоканал» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 грудня 2009 року по 24 березня 2010 року в розмірі 8203,36 гривень. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі та надала пояснення аналогічні позовній заяві. Просила суд позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні представники відповідача позовні вимоги не визнали та надали пояснення аналогічні запереченню на позов. Також пояснили, що стосовно ведених посад - провідного юрисконсульта та юрисконсульта 2-ї категорії, дані посади не були вакантні на момент попередження про звільнення позивача. Стосовно осіб, про яких обмовилася позивач, зазначили, що [PERSON] - ще до 09.07.2009 р. був переведений з посади провідного юрисконсульта юридичного відділу в абонентний відділ на посаду провідного юрисконсульта абонентного відділу. [PERSON] - після скорочення юридичного відділу, була переведена з посади юрисконсульта 2-ї категорії юридичного відділу в абонентний відділ на посаду юрисконсульта 2-ї категорії абонентного відділу. Крім того зазначили, що перед звільненням, позивачу було запропоновано - спеціально введену для даної особи посаду - юрисконсульта 1-ї категорії. Проте позивач відмовилася від цієї посади. Також зазначили, що позивачу 07.12.2009 р. було вручено копію наказу та видано трудову книжку. Тобто до 07.01.2010 р. (включно) [PERSON] могла звернутися в суд із заявою. Заява надійшла в суд 12.01.2010 р., а тому вважають, що позивачка пропустила строки звернення до суду. Просили суд в позові відмовити. Щодо позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу Державного комунального підприємства «Чернівціводоканал» №118-к від 07 грудня 2009 року в частині звільнення [PERSON] - начальника юридичного відділу 07 грудня 2009 року у зв'язку зі скороченням штату працівників і відмовою від переведення на іншу посаду та поновлення на роботі з 07 грудня 2009 року на посаду начальника юридичного відділу ДКП «Чернівціводоканал», то відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи позивач в супереч вимогам ст.60 ЦПК України не надав суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Судом встановлено, що позивачка 12 травня 2005 року відповідно до наказу №64-к, була прийнята на посаду начальника юридичного відділу ДКП «Чернівціводоканал», що підтверджується копією трудової книжки /а.с.5/. Відповідно до ч.1 ст.40 КЗпП України, - трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" з подальшими змінами, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. 09 липня 2009 року керівництвом ДКП «Чернівціводоканал» прийнятий наказ №224 Про упорядкування та оптимізацію штатного розпису підприємства, згідно п.2 якого, визначено скоротити із штатного розпису підприємства юридичний відділ (1 посаду начальника юридичного відділу, 1 посаду провідного юрисконсульта, 1 посаду юрисконсульта 2 кат.) /а.с.7-9/. Як видно з даного Наказу він був погоджений профспілковою організацією пр.№20 від 06.07.2009р., про, що свідчить підпис голови профспілки. 15 липня 2009 року за №228 відповідачем прийнятий наказ Про попередження працівників ДКП «Чернівціводоканал» про наступне вивільнення у зв'язку із скороченням посад /а.с.15/. З даним наказом позивачка була ознайомлена 10 серпня 2009 року, що свідчить її особиста підпис на наказі. Також 10 серпня 2009 року, позивачка отримала попередження про скорочення із пропозицією вільних посад на підприємстві, при цьому надала згоду на переведення її на посаду заступника головного інженера /а.с.12/. Згідно з пояснень представників відповідача позивачку не було переведено на посаду заступника головного інженера, оскільки зайняття даної посади потрібно інженерно-технічна освіта. При цьому як видно з матеріалів справи, а саме з протоколу №41 від 07 грудня 2009 року засідання профспілкового комітету ДКП «Чернівціводоканал» на звернення профспілкового комітету, керівництвом підприємства (відповідачем) було прийнято рішення, про введення посади юрисконсульта 1 категорії у відділі збуту для позивачки [PERSON], на дану пропозицію позивачка відмовилась /а.с.67,80,81/. У звязку з чим, 07 грудня 2009 року позивачка була звільнена з займаної посади відповідно до наказу №118-к у зв'язку із скороченням штату працівників /а.с.6/. У п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів від 06.11.1992р. №9, розяснено, - що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43(1) КЗпП. Встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, профспілковий комітет своїм рішенням від 18 жовтня 2010 року за №36 надав згоду на звільнення начальника юридичного відділу ДКП «Чернівціводоканал» [PERSON] за скороченням штату відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України /а.с.91-92/. Тобто про надання згоди на звільнення позивача після пред'явлення позову до суду не суперечить закону. Суд не приймає до уваги твердження в позовній заяві та в судовому засіданні позивачки про те, що з згідно п.3 Наказу №224 від 09 липня 2009 року на підприємстві вводились в штатний розпис нові посади провідного юрисконсульта - 1 посада та юрисконсульта 2 кат. - 1 посада, при цьому в попередженні від 10 серпня 2009 року ці посади їй не були запропоновані, оскільки як видно з пояснень сторін в судовому засіданні [PERSON] до 09.07.2009 р. був переведений з посади провідного юрисконсульта юридичного відділу в абонентний відділ на посаду провідного юрисконсульта абонентного відділу. [PERSON] - після скорочення юридичного відділу, була переведена з посади юрисконсульта 2-ї категорії юридичного відділу в абонентний відділ на посаду юрисконсульта 2-ї категорії абонентного відділу. При цьому суд вважає, що слід зазначити, що підприємством (відповідачем) було прийнято рішення, про введення посади юрисконсульта 1 категорії у відділі збуту для позивачки [PERSON], на дану пропозицію позивачка відмовилась. Суд вважає, що твердження в запереченні на позов представника відповідача про те, що позивачка пропустила строки звернення до суду, є необґрунтовані, оскільки як видно з відмітки на поштовому конверті позивачка 29 грудня 2009 року тобто в місячний строк з дня вручення оскаржуваного наказу здала на почту позовну заяву, що в силу ч.6 ст.70 ЦПК України, строк не вважається пропущений. Заслухавши доводи сторін в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed