Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Новопсковського районного суду з позовом про тлумачення заповіту, складеного [PERSON], померлою 1 ЇЛО.2006 року, яким заповідала своє право на земельну частку (пай), згідно сертифікату на земельну частку серії ЛГ №0099017 площею 4,1670 га та визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на майно, яке залишилося після смерті [PERSON] - земельну ділянку, площею 4,1670 га, вартістю 50278,43 грн., розташованої на території Танюшівської сільської ради Новопсковскього району Луганської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛГ №015723, виданого 09.02.2006 року Новопсковською райдержадміністрацією, сінокоси та пасовища, площею 1,75 га, вартістю 5648,45 грн., розташовані на території Танюшівської сільської ради Новопсковського району, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ЛГ №0099017, виданого 22.01.1997 року Новопсковською райдержадміністрацією. Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, так як він надав державний акт на підтвердження наявності спадкового майна, що не відповідає вказаному в заповіті майну. Свої вимоги обґрунтовує тим, що державний акт, згідно сертифікату на земельну частку, мати отримала після складення заповіту, ця обставина перешкоджає йому без тлумачення заповіту отримати спадщину, тому він вимушений звернутися до суду та довести, що мати мала намір заповісти йому саме цю земельну ділянку, на яку вона мало право в той час. Позивач у судове засідання не зявився, у позові просить розглянути справу без його участі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, з позовними вимогами згодні. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] мала право на земельну частку (пай) в КСП «Сосновський» Новопсковського району розміром 6,45 га. 22 січня 1997 року вона одержала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0099017. Даний сертифікат був зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 115 та виданий власнику. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛГ №015723 виданого 09.02.2006 року, [PERSON], на підставі розпорядження Новопсковської районної державної адміністрації № 32 від 21.01.2004 року, є власником земельної ділянки площею 4,1670 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Танюшівської сільської ради Новопсковського району, що підтверджується його копією ( а.с 14). З копій свідоцтва про смерть серії 1-ЕД № 095454, виданого Танюшівською сільською радою Новопсковського району Луганської області (а.с.8), заповіту від 11.10.2001 року, посвідченого Танюшівською сільською радою Новопсковського району (а.с. 10) вбачається, що померла 11.10.2006 року [PERSON] заповіла позивачу [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0099017, даний заповіт не змінений та не відмінений заповідачем. Таким чином, волевиявлення заповідача було спрямоване не земельний пай, розташований на території Танюшівської сільської Ради Новопсковського району Луганської області, належний заповідачу на підставі сертифікату серії, ЛГ № 0099017, а на теперішній час вже виданий державний акт на приватну власність на землю серії ЛГ №015723, суд вважає за необхідне розтлумачити заповіт. Згідно ч.І ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обовязки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обовязки, які можуть йому належати у майбутньому. Ст.1256 ЦК України передбачено можливість тлумачення заповіту, яке здійснюється судом відповідно до ст.213 ЦК України. Згідно ч.З ст.213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги зясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину із змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч.З ст.152 Земельного Кодексу України. Частиною 2 ст.373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ч.І ст.125 Земельного Кодексу України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заповіт померлої [PERSON] поширюється на земельну ділянку площею 4,1670 га та сінокоси та пасовища площею 1,75 га, що розташовані на території Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, і є власністю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЛГ № 015723, виданого 21.01.2004 року, і його необхідно саме так тлумачити, щоб позивач зміг реалізувати своє право на отримання спадщини. Визнання представником відповідача предявленого позову в даному конкретному випадку не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про тлумачення правочину та визнання права власності на спадщину обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved