Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-20 00:00:00

30 листопада 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків від втрати доходу (упущеної вигоди) у розмірі 900грн. і моральної шкоди на суму 1699грн. внаслідок самовільного зайняття відповідачем належної позивачеві на праві постійного користування земельної ділянки, виділеної для ведення особистого підсобного господарства, за використання її для вирощування сільськогосподарської продукції у період 2008-2010 років. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, пояснивши, що за рішенням Баратівської сільської ради Снігурівського району у 1996 році йому було надано земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства з правом постійного користування у полі біля с.Петропавлівка Снігурівського району, яку за усної домовленості використовувало місцеве сільськогосподарське підприємство з виплатою орендної плати. У наступному за погодження виконкому вказаної ради земельну ділянку перенесено у поле №8 до с.Новософіївка зі зміною меж розташування, вчиненою довільно самими користувачами та складено нові списки, де його номер є шостим, і які натепер втрачено. З 2007 року земельну ділянку обробляє відповідач, і з 2008 року відмовляється сплачувати орендну плату. Позивач зазначив, що майнову шкоду обрахував з розміру орендної плати, яка зазвичай сплачується - 300грн. за 1га на рік, при визначенні моральних збитків виходив з тривалості порушення його прав користувача, вимушеності численних звернень до органів місцевого самоврядування за вирішенням спору. Відповідач позовні вимоги не визнав. Пояснив, що дійсно використовує для вирощування сільськогосподарської продукції за усної домовленості з власниками шість земельних наділів у полі №8 біля с.Новософіївка і провадить за вказане розрахунок щорічною орендною платою. Прізвища останніх ним уточнено у Баратівській сільській раді по плану розташування за винесення меж на місцевості. При цьому з»ясувалося, що земельна ділянка позивача знаходиться у іншій частині поля і у 2007 році йому сплачено орендну плату помилково. Суд, заслухавши показання сторін, свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. За рішенням №2 від 16 січня 1996 року виконкому Баратівської сільської ради Снігурівського району [PERSON] у числі мешканців с.Новософіївка Снігурівського району із земель запасу в межах радгоспу «Більшовик» у полі №8 відділку №1 надано земельну ділянку на праві постійного користування для ведення особистого підсобного господарства площею 0.97га на підставі проекту відведення земельне 'Сніп ділянки від ДКМГІ «Землевпорядник» з наступним винесенням проекту відводу в натуру та виготовлення державного акту. Вказане підтверджується державний актом на право постійного користування землею, виданим 13 березня 1996 року за реєстрації в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №1462 (а.с.5). Як вбачається з представленого проекту відводу земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства земельну ділянку позивачу було від початку виділено з визначенням меж на місцевості у полі №8 біля с.Новософіївка у групі тринадцяти чоловік за межування з земельною ділянкою [PERSON] та [PERSON] Згідно плану землекористування на вказаному полі знаходиться сорок сім земельних ділянок, виділених для ведення особистого підсобного господарства, і за черговістю земельна ділянка позивача є дванадцятою від межі земель радгосп;. «Більшовик». Як позивач так і відповідач підтвердили, що останній використовує для вирощування сільськогосподарської продукції шість наділів у полі №8 від межі і землями бувшого радгоспу «Більшовик», що на плані землекористування позначені червоним кольором. За допиту у судовому засіданні свідками голови Баратівської сільської ради [PERSON] та землевпорядника [PERSON], останні підтвердили, що заяв; [PERSON] про самозайняття його земельної ділянки відповідачем по справі була предметом розгляду за участі представників відділу Держкомзему в Снігурівському районі Миколаївської області. При цьому встановлено, що дійсно [PERSON] фактично використовуються ділянки шести користувачів від межі земель бувшого радгоспу «Більшовик», а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], тоді як земельна ділянка позивача за чисельною нумерацією є дванадцятою. Свідки [PERSON], [PERSON] показали, що проектна документація на земельну ділянку позивача виготовлялася на поле №8 біля с.Новософіївка згідно рішення сільської ради. Документальне підтвердження надання наділу у іншому полі відсутнє. За перевірки скарги позивача самозахоплення та безпідставного використання земельної ділянки з боку відповідача по справі не встановлено так само як і пере розподілення наділів, на чому наполягав позивач. Суд вважає, що за встановлених обставин не доведення заподіяння збитків відповідачем, яким не використовується земельна ділянка [PERSON], вимоги позивача не знайшли підтвердження і у задоволенні позову належить відмовити у повному обсязі. Спір вирішено на підставі ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, Постанови Пленуму ВС України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", Постанови Пленуму ВС України №6 від 27 березня 1992 року з наступними змінами «Про практику розгляд\ судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди». На підставі викладеного,

Outcome: dismissed