Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] державної нотаріальної контори, в якому просила скасувати свідоцтва про право на спадщину за законом, що видані відповідачем 19.02.2008 р. на імя [PERSON], [PERSON], та [PERSON] Обґрунтовуючи позов [PERSON] покликалася на те, що 17.05.2004 р. після смерті її матері [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок по вул. Перемоги, 11, в с. Нижні Ворота Воловецького району Закарпатської області, на який 19.02.2008 р. [PERSON] державна нотаріальна контора видала свідоцтва про право на спадщину за законом її невістці [PERSON] та дітям [PERSON] та [PERSON], які проживали в спадковому будинку. Підставою позову позивач зазначила те, що при видачі цих свідоцтв державним нотаріусом порушено її право на обовязкову частку у спадщині як інваліда першої групи, а вона не мала змоги звернутися до нотаріальної контори оскільки проживає в м. Мукачево і потребує постійної медичної допомоги. Представник позивача адвокат [PERSON] під час розгляду справи уточнював позовні вимоги, просив визнати недійсними та скасувати свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.02.2008 р., що видані [PERSON] державною нотаріальною конторою на імя [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідач представник [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] позов не визнала мотивуючи свою позицію тим, що оспорювані свідоцтва про право на спадщину за законом були видані спадкоємцям першої черги за законом [PERSON] та її дітям [PERSON] і [PERSON] в рівних частинах по 1/3 на майно, що належало [PERSON] як таким, що прийняли спадщину після його смерті. Позивач [PERSON] до спадкоємців першої черги за законом після смерті свого брата [PERSON] не належить, а тому її права при оформленні права на спадщину не порушені. Відповідач [PERSON] позов не визнала, вважаючи, що свідоцтва про право на спадщину за законом, які нотаріальна контора видала на майно, що належало її чоловікові [PERSON], не порушують права позивачки, яка в спадковому будинку не проживала і права на обвязкову частку в майні після смерті свого брата не мала, просила в позові відмовити. Представник відповідачів адвокат [PERSON] заперечуючи проти позову пояснив, що спадковий житловий будинок належав батькам [PERSON], зокрема [PERSON] та [PERSON] У 1982 р., після смерті батька [PERSON], позивач [PERSON] заяву про прийняття спадщини не подавала, права на обовязкову частку не мала, оскільки вже на той час, ще не будучи інвалідом першої групи, постійно проживала зі своїм чоловіком [PERSON] у м. Мукачеві. 1982 року спадщину прийняли мати [PERSON] та син [PERSON] [PERSON], мати позивачки, склала заповіт на все майно, що їй належало на свого сина [PERSON], який проживав із дружиною [PERSON] та двома дітьми [PERSON] і [PERSON] Після смерті [PERSON] 2004 р., спадщину прийняв її син [PERSON] згідно з заповітом, а позивач [PERSON] права на спадкування за своєю матірю не мала, і заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавала. За померлим [PERSON] відповідачі, як спадкоємці першої черги за законом, прийняли спадщину на те майно, що належало їхньому чоловікові та батькові в с. Нижні Ворота по вул. Перемоги, 11. Позивач [PERSON] до спадкоємців першої черги за законом за своїм братом [PERSON] не належала. Права на обовязкову частку в цьому майні вона також немала. Просив у позові відмовити. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Відповідно до ч.1 статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до осіб (спадкоємців). Згідно з ч.1 статті 1258 спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч.1 статті 1261 ЦК України). Встановлено, що [PERSON] одружився з відповідачкою [PERSON] 29 липня 1978 року, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.39) Від цього шлюбу народилися дві дочки: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. (а.с.45-49). 17 травня 2004 року померла [PERSON], мати позивача [PERSON], яка все своє мано заповіла своєму синові [PERSON] (а.с.38, 58). 04 листопада 2004 року [PERSON] подав до [PERSON] державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за своєю матірю [PERSON] (а.с.57). ця обставина свідчить про те, що [PERSON] прийняв спадщину за заповітом. [PERSON] помер 13 квітня 2007 року, про що видано відповідне свідоцтво (а.с.41). Згідно з ч.3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідачі [PERSON] та двоє дітей [PERSON] і [PERSON] були прописані і постійно проживали разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини в [ADDRESS]. Таким чином суд встановив, що спадкоємцями першої черги за законом за [PERSON] була його дружина [PERSON], та двоє дітей [PERSON] і [PERSON], які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину. Свідоцтва про право на спадщину за законом, які оспорює позивач [PERSON], були видані [PERSON] державною нотаріальною конторою 19 лютого 2007 року спадкоємцям першої черги за законом: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] На час розгляду справи судом [PERSON] вже померла. У ч.1 статті 1241 ЦК України, яка регулює право на обовязкову частку у спадщині, закріплено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом. Позивач [PERSON] до осіб, що мають право на обовязкову частку після смерті спадкодавця [PERSON], який був її братом, не належить, а тому її вимоги про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом є безпідставними. Відповідно до ч.1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. У позові позивач стверджує, що через стан здоровя не змогла у 2004 р. звернутися до нотаріальної контори за прийняттям спадщини, проте у 2010 році, після прийняття спадщини невісткою та її дітьми, вона, як інвалід першої групи, звернулася в прокуратуру Воловецького району для захисту своїх інтересів. Суд вважає, що причини та інші обставини, з яких позивач не прийняла спадщину у 2004 р. не можуть вплинути на законність свідоцтв про право на спадщину за законом, що були видані відповідачам 19 лютого 2008 року., оскільки ці обставини не знаходяться в причиновому звязку. Враховуючи викладене, суд визнав, що [PERSON] державна нотаріальна контора видала відповідачам свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 лютого 2008 року у відповідності з законом і права позивача при цьому порушені не були.

Outcome: dismissed