Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-16 00:00:00

Позивач, [PERSON], піклувальник обмежено дієздатного [PERSON], звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та витребування майна із чужого незаконного володіння. В позовній заяві позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, по вул.. Погоринській, 34 в м. Рівне, посвідченого приватним нотаріусом 28 жовтня 2005 року та договір купівлі-продажу присадибної земельної ділянки, по вул. Погоринській, 34 у м. Рівне, площею 0,0940 га, посвідченого приватним нотаріусом 28.10.2005 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та витребувати від [PERSON] як із незаконного володіння житловий будинок по вул.. Погоринській, 34 у м. Рівне та присадибну земельну ділянку біля даного житлового будинку. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що житловий будинок та присадибна ділянка з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, загальною площею 0,0940 га, що знаходяться за адресою: м. Рівне, вул.. Погоринська, 34 належали на праві приватної власності [PERSON], даним майном користувався, як сам [PERSON] так і його сімя. Рішенням Рівненського міського суду від 26.01.2009 року [PERSON] був визнаний обмежено дієздатним та була над ним встановлене піклування і позивач, яка є його дочкою, була призначена піклувальником обмежено дієздатного батька. [PERSON] уклав договір купівлі- продажу земельної ділянки та житлового будинку з відповідачем по справі, [PERSON], будучи обмежено дієздатним, без відома піклувальника. Стверджує, що [PERSON] не мав ні бажання, ні наміру, ні волевиявлення на позбавлення себе права власності на нерухомість, тобто продавець не розумів значення своїх дій і відповідач [PERSON] скористався даною обставиною. Вважає, що договір купівлі-продажу її батько уклав під впливом обману. Позивач, зазначає, що її підопічний, на момент укладення договору купівлі-продажу вважав, що вчиняє даний правочин, для отримання кредиту під вигаданий, [PERSON] бізнес-план. Обгрунтовує це тим, що [PERSON] залишився проживати разом із своєю сімєю у даному будинку, правовстановлюючі документи на нерухомість теж залишились у нього, як у власника, крім того зазначає, що відповідач [PERSON] ніяких коштів на виконання договору купівлі-продажу, [PERSON] не сплачував, а тому вважає, що відповідачем [PERSON] був введений в оману [PERSON] щодо обставин, які мають істотне значення для правочину. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених в позовній заяві та просили суд задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача, [PERSON], адвокат [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги заперечив та просив суд відмовити в їх задоволенні, оскільки вважає їх безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах закону. Свою правову позицію обґрунтовує тим, що між його довірителем, [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: м. Рівне, вул. Погоринська, 34. Даний договір було укладено, відповідно до норм чинного законодавства та посвідчено приватним нотаріусом, згодом зареєстровано в КП «РМБТІ». Згодом [PERSON] продав належну йому, на праві власності нерухомість, [PERSON], який на даний час є законним власником. Зазначив, що обману зі сторони [PERSON], при укладенні договору - купівлі продажу, даний правочин вчинявся сторонами виключно на підставі та у відповідності до закону. Представник відповідача, [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні з тих підстав, що її довіритель [PERSON] уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку, який на ній розташований, відповідно до норм чинного законодавства та з дотриманням усіх процедур набуття права власності на нерухоме майно. Третя особа на стороні відповідачів, приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] в судовому засіданні висловив думку про доцільність відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON], оскільки вони є незаконними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. Дав суду пояснення щодо обставин укладення договору купівлі продажу земельної ділянки та житлового будинку, які знаходяться на вул. Погоринській, 34 в м. Рівне, між [PERSON] та [PERSON] Так, Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] суду пояснив, що 28.10.2005 року, ним було посвідчено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме земельної ділянки площею 0,0904 га та житлового будинку, що знаходяться в м. Рівне, по вул. Погоринській, 34 в м. Рівне, сторонами договору були [PERSON] та [PERSON] Також при укладенні даного правочину був присутній представник АКІБ «УкрСиббанк», оскільки покупець, тобто [PERSON] оформляв кредит в банку на купівлю даної нерухомості, яка була передана в іпотеку банку. При посвідчені ним, правочину, було дотримано вимог чинного законодавства та процедури оформлення договорів купівлі-продажу, свої дії нотаріус вчиняв, відповідно до Інструкції вчинення нотаріальних дій. керувався нормами цивільного права. Зазначив, що при укладенні договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] він перевіряв дієздатність сторін правочину та роз'яснював сторонам наслідки укладення такого договору. Обоє із сторін, на час укладення даного договору чітко усвідомлювали свої дії та мали намір укласти саме договір купівлі-продажу, а не будь-який інший. Зазначив, що при передачі грошових коштів не був присутній, оскільки це не входить до його компетенції, і він, зважаючи на правила етики поведінки нотаріуса виходив з кабінету, коли сторони здійснювали оплату. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідка [PERSON], обєктивно та неупереджено дослідивши письмові докази по справі, приходить до переконання, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 жовтня 2005 року [PERSON] продав, а [PERSON] придбав житловий будинок №34 з надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0.0904 га, розташовані по вул. Погоринській, 34 в м. Рівне, шляхом укладання договорів купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу. 03 квітня 2007 року власник, [PERSON] продав дане нерухоме майно [PERSON], згідно Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Однією із загальних вимог, додержання яких є необхідними для чинності правочину, передбачених ст. 203 ЦК України є те, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Так, у відповідності до ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Крім, того цивільним законодавством, передбачено, що правочини, вчинені у письмовій формі, предметом, яких є нерухоме майно слід вчиняти у нотаріально посвідченій письмовій формі, який підлягає державній реєстрації, органами, перелік, яких визначений законом. Рішенням Рівненського міського суду від 26 січня 2009 року [PERSON] визнано обмежено дієздатним і [PERSON] призначено його піклувальником, тому суд вважає, що вона мала право звернутися до суду з даним позовом. [PERSON] зверталась до суду з позовом про визнання недійсним договорів купівлі- продажу житлового будинку та земельної ділянки, з підстави, передбаченої ст.. 225 ЦК України, у зв'язку з тим, що [PERSON], на момент укладення договору купівлі- продажу у 2005 році не міг усвідомлювати свої дії, внаслідок психічної хвороби, проте Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 січня 2010 року в задоволенні позову було відмовлено, рішення суду набрало законної сили. Згідно ст.. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобовязана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у звязку з вчиненням цього правочину. п. 19 Постанови ПВСУ від 06.11.2009 року, встановлено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним, п. 20 встановлено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Твердження позивача та її представника, що договори купівлі-продажу, укладені між [PERSON] та [PERSON], предметом яких був житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка загальною площею 0,0904 га, що знаходяться по вул. Погоринській, 34 в м. Рівне, було укладено її підопічним, [PERSON] під впливом оману, а саме, що відповідач [PERSON] ввів продавця в оману, під приводом того, що потрібно взяти кредит у банку, для реалізації надуманого бізнес-плану, були спростовані поясненнями нотаріуса [PERSON], доводами представників відповідачів та письмовими доказами по справі. Так, Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 січня 2010 року, встановлено, що на момент укладення договорів купівлі-продажу [PERSON] усвідомлював свої дії та міг керувати ними. Третя особа на стороні відповідача, приватний нотаріус [PERSON], суду пояснив, що на момент посвідчення ним договорів купівлі-продажу, [PERSON] в повній мірі усвідомлював свої дії та міг керувати ним. Крім того зазначив, що сторонам було розяснено суть договору купівлі-продажу, його істотні умови та наслідки, що настають після його укладення. Твердження свідка [PERSON] про те, що [PERSON] не хотів продавати свій будинок та земельну ділянку, а мав на меті отримати кредит в банку, для розвитку бізнесу, суд не приймає до уваги, оскільки його показання були висновками, зробленими зі слів [PERSON] Також суд прийшов до переконання, що посилання позивача на ті обставини, що [PERSON] досі проживає у будинку по вул. Погоринській, 34 в м. Рівне, що [PERSON] не передавав продавцю жодних котів за будинок та те, що оригінали правовстановлюючих документів на будинок та земельну ділянку знаходяться у [PERSON], як такі, що свідчать про введення в оману [PERSON], [PERSON], щодо істотних умов договору та юридичних наслідків, що настають після його укладення, не може їх розцінювати як підстави, для визнання правочину нікчемним, оскільки відповідно до Постанови ПВСУ від 06.11.2009 року судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК. Крім того, на даний час в Рівненському міському суді Рівненської області перебуває на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про примусове виселення відповідача та його сімї з будинку №34 по вул. Погоринській в м. Рівне, що свідчить проте, що [PERSON]. як власником нерухомого майна, вчиняються заходи по реалізації права власності, однією із складових якої є право користування. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Позивачем, як особою на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним не доведено, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману не було доведено позивачем [PERSON], яка звернулась до суду з позовом в інтересах свого підопічного, [PERSON], який ніби то діяв під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Вимога позивача про витребування майна з незаконного чужого володіння (віндикаційний позов), внаслідок встановлення правочину - нікчемним не є законною, оскільки для її застосування необхідно визнати правочин нікчемним. На підставі ст.ст. 15, 30, 62, 88, 218. 256 ЦПК України,

Outcome: dismissed