Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-15 00:00:00

Позивачі звернулись до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом до відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору не дійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що 26 грудня 2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № 109032 CRED, кредит був спрямований на споживчі цілі. На час укладення договору позивачка здійснювала підприємницьку діяльність на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця. 26 грудня 2007 року у забезпечення виконання боргових зобовязань за кредитним договором № 109032 CRED, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] і [PERSON] був укладені договори поруки, згідно яких в разі не виконання [PERSON] умов кредитного договору, боржник і поручителі несуть солідарну відповідальність. Під час укладення договору позивач [PERSON] не могла знати, або передбачити про те що, офіційний курс долару США по відношенні до гривні України від 5,05 грн. до 8,05 грн. за один долар. В момент підпису договору сторони виходили з того, що такі обставини не настануть. Під час укладення договору [PERSON] сподівалась на стабільну ситуацію на валютному ринку, але мирова криза негативно відобразилась на її майновому стані. Виконання договору порушило співвідношення її майнових інтересів в наслідок чого вона не отримала той прибуток, на який розраховувала в момент укладення договору. Зміна обставин внесла дисбаланс в договірні відносини між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк». До того ж вартість майна, придбаного на кошти кредитного договору, яке явилось забезпеченням кредиту становила в 2 рази більше ніж його вартість в даний момент. За час виконання договору істотно змінилось матеріальне становище [PERSON]. На підставі вищевикладеного позивачі вважають, відповідно до ст..ст. 652 ЦК України, є законні підстави про визнання кредитного договору недійсним. Позивачі у судове засідання не зявились, від них надійшли письмові заяви про слухання справи за їх відсутності, на задоволені позовних вимог наполягають. Представник відповідача позовні у судове засідання не зявився, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності, вимоги не визнав в повному обсязі, тому як підстави на які посилаються позивачі і передбачені ст.. 652 ЦК України, являються обставинами для зміни або розірвання договору. Підстави для визнання договору недійсним передбачені ст.. ст.. 215-235 ЦК України і не передбачають таких обставин для визнання договору недійсним, на які посилаються позивачі, тому представник відповідача вважає, що у задоволенні позовних вимог позивачам слід відмовити. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб , які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. 26 грудня 2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № 109032 CRED, кредит був спрямований на споживчі цілі. 26 грудня 2007 року у забезпечення виконання боргових зобовязань за кредитним договором № 109032 CRED, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] і [PERSON] був укладені договори поруки, згідно яких в разі не виконання [PERSON] умов кредитного договору, боржник і поручителі несуть солідарну відповідальність. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. Відповідно до ст.. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають одинаково обов'язковими для виконання сторонами. З вищенаведеного випливає, що позивачі та відповідач, підписавши кредитний договір, та договір поруки встановили факт досягнення згоди між собою, щодо всіх істотних умов кредитного договору. Доводи позивачів, що зміна курсу валют є істотною зміною обставин, не відповідають вимогам чинного законодавства. При укладанні кредитного договору позивачі не були обмежені у можливості отримати кредит як в іноземній, так і в національній валютах. Валюту кредитування у вигляді долара США позивач обрав на власний розсуд. Крім того, відповідно до статті 36 Закону України „ Про національний Банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним Банком України. Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» , встановлюються Національним Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Поряд з цим, згідно «Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів», затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США. установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Таким чином укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь - яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Позивачем не доведено, що сторони при укладенні кредитного договору були впевнені в тому, що така зміна обставин не настане. Виходячи із змісту статей 1046,1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику. Згідно ст.. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, як це передбачено. Відповідно до ст.. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання Отже, позивач зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства. Відповідно до ст.. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обвязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Суд надійшов висновку про те, що при укладенні кредитного договору від 04 липня 2007 року в іноземній валюті та беручи на себе певні зобов'язання, сторони повинні були чітко усвідомлювати, що курс національної валюти по відношенню до долара США не є незмінним та враховувати підвищений валютний ризик за таким кредитом. Ризик підвищення курсу долару США до гривні несе саме позичальник. Позивачем не було доведено того факту, що кредитний договір був укладений всупереч вимогам чинного законодавства, тому права позивачів про укладені та виконанні кредитного договору № 109032 CRED від 26 грудня 2007 року укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», та договори поруки від 26 грудня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] і [PERSON]., не порушені.

Outcome: dismissed