Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-05 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до суду, в якому просила винести рішення, яким визнати за нею право власності на 98,2 кв.м. площі приміщення за адресою вул.Молодіжна 27 у с. Безбородьки Драбівського району Черкаської області, що складає 1/2 частини названого нерухомого майна, яке зареєстроване на її чоловіка [PERSON], визнати дії відділу ДВС Драбівського районного управління юстиції з опису та арешту приміщення магазину, що знаходиться за адресою вул..Молодіжна 27 у с.Безбородьки Драбівського районного суду неправомірними, скасувати акт опису і арешту майна АА № 650189 від 22 листопада 2010 року як такий, що порушує її право власності, зупинити виконавче провадження в частині передачі на реалізацію з прилюдних торгів частини будівлі магазину площею 221,2 кв.м., що знаходиться за адресою вул.Молодіжна 27 у с.Безбородьки Драбіівського району Черкаської області до набрання чинності судовим рішенням по даній справі. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили суд їх задоволити. Пояснили, що магазин, на який накладено арешт відділом ДВС Драбівського райуправління юстиції, придбаний за час перебування позивача у шлюбі. Тому він є спільною сумісною власністю подружжя і позивачу необхідно виділити частку в розмірі 1/2 частини. Тому без врахування цієї обставини арешт проведений незаконно, крім того вважають, що при описі не вірно визначено площу магазину. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, пояснив, суду підприємницькою діяльністю він почав займатись в 1992-1993 роках, потім була перерва і з 1998 року по 2008 рік він був зареєстрований приватним підприємцем. Займався оптовою та роздрібною торгівлею. Відповідач [PERSON] позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити, пояснив, що при вчиненні продажу магазину позивач давала свою згоду на його відчуження, тому втратила своє право на магазин. Представник відповідача - начальник відділу ДВС Драбівського райуправління юстиції позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, хоч вважає, що позивач має право на частку магазину, оскільки він придбаний за час шлюбу. Позов не визнав, оскільки позивач знала про відкрите виконавче провадження, проте частку свою у спільній сумісній власності не виділила, при проведенні опису та арешту про даний факт не повідомила, при укладенні домовленості на продаж магазину, свою згоду чоловіку [PERSON] дала. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, вважає що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Рішенням Драбівського райсуду від 22 квітня 2010 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів було задоволене. Після набрання рішенням законної сили, на підставі виконавчого листа по справі № 2-61/10 відповідачем по справі - відділом ДВС Драбівського райуправління юстиції було відкрито виконавче провадження, про що головним державним виконавцем Фрумусакій П.М. 28.10.2010 року було винесено відповідну постанову. 22 листопада 2010 року державним виконавцем було проведено опис та арешт об»єкта нерухомого майна, належного відповідачу [PERSON] - приміщення продовольчого магазину по вул.Молодіжна 27 в с.Безбородьки Драбівського району Черкаської області. Згідно висновку про вартість оцінюваного майна, станом на 2 грудня 2010 року вартість частини будівлі магазину площею 221,2 м.кв. складає 165200 гривень. Як встановлено під час розгляду справи, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 30 серпня 1988 року. Частина приміщення магазину в с.Безбородьки Драбівського району Черкаської області по вул.Молодіжна 27 була придбана [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу приміщення магазину від 20 травня 2000 року, згідно якого [PERSON] придбав у Драбівського районного споживчого товариства 53/100 вказаного приміщення, тобто є власником вказаної частини. Таким чином, частина приміщення магазину була придбана відповідачем [PERSON] під час шлюбу із позивачем. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з цільового призначення магазину, вона була придбана [PERSON] для здійснення підприємницької діяльності. Проте позивач по справі не надала суду докази про те, що вкачаний магазин був придбаний за їх спільні або частково за її особисті кошти та для їх спільного чи окремого зайняття підприємницькою діяльністю. Відповідно до ч.2 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Пунктом 29 Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», передбачено, що відповідно до положень статей 57, 61 СК, ст.52 ЦК України, майно приватного підприємства чи фізичної особи - підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї" діяльності. За вказаних підстав придбана [PERSON] для підприємницької діяльності оспорювана частина приміщення магазину не може бути об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому правових підстав для задоволення позову в частині визнання за позивачем права власності на його '/2 частину немає. Відтак, відсутні підстави і для задоволення інших заявлених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed