Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-30 00:00:00

19.02.2008 року до Харківського районного суду Харківської області подано позов [PERSON] до Управління пенсійного фонду України в Харківському районі Харківської області та Державного казначейства України, в якому позивач просить суд стягнути з кожного із відповідачів на свою корить по 25000 гривень на відшкодування моральної шкоди. При розгляді справи судом вирішувалось питання про притягнення до участі у справі 3-х осіб, але внаслідок неконкретності заявлених позовних вимог достовірно встановити коло посадових осіб, яких необхідно було б притягнути до участі у справі не стало можливим. В своєму позові позивач посилається на те, що Управлінням пенсійного фонду Харківського району Харківської області йому було відмовлено у призначення пенсії на пільгових умовах, в звязку з чим позивач звернувся до Харківського районного суду Харківської області із відповідним позовом, який був задоволений рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24.03.2004 року. Позивач вважає, що Управлінням пенсійного фонду свідомо незаконно було подано апеляційну скаргу з метою відтягнути виконання рішення суду. Позивач також вважає, що незаконно ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі суддів Трішкової І.Ю., Коростійової В.І., Котелевець А.В. свідомо незаконно було скасовано рішення районного суду, оскільки в один день цієї колегією розглянуто дві аналогічні справи, по іншій справі рішення районного суду залишено без змін, а рішення за позовом [PERSON] незаконно скасовано. Незаконність скасування рішення районного суду позивач підтверджує ухвалою Вищого Адміністративного Суду України від 23 січня 2007 року, якою скасовано ухвалу суду апеляційної інстанції і залишено без змін рішення районного суду, але окремих позовних вимог до Апеляційного суду Харківської області чи окремим посадовим особам в цій частині не заявлено. Таким чином, позивач посилається, що з вини відповідачів він не міг отримувати пенсію на пільгових умовах протягом трьох років, що спричинило йому значних моральних страждань, які позивач оцінив у загальній сумі 50000 гривен, із яких просив стягнути з кожного із відповідачів по 25000 гривень на свою користь. Позивач в судове засідання не зявився, але в своїй заяві просив розглянути справу за його відсутності. Представники відповідачів в судове засідання не зявились причин неявки суду не повідомлено, тому суд розглянув справу за відсутності представників відповідачів. Перевіривши надані суду докази судом встановлено наступне. Рішенням Управління ПФУ Харківського району в Харківській області № 24 03-2741/10 від 10.09.2003року позивачу відмовлено в призначенні пільгової пенсії з підстав відсутності підтвердження факту праці у шкідливих умовах протягом повного робочого дня. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 березня 2004 року встановлено такий факт, а тому зазначене рішення визнано неправомірним, скасоване в Управління ПФУ зобовязано призначити пільгову пенсію з 27.08.2003року. Ухвалою колегії суддів Вищого адміністративного суду У країни від 23 січня 2007 року скасовано ухвалу апеляційної інстанції і залишено в сили рішення районного суду. Ці обставини підтверджені відповідними рішеннями судових інстанцій і рішенням Управління ПФУ. Будь яких інших доказів позивачем не надано. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України позивач кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За загальними правилами відшкодування моральної шкоди врегульовано положеннями ст. 116 Д ЦК України, якою визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди[- завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного: накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Однак в даному випадку слід керуватися і спеціальною нормою, а саме ст. 1174 ЦК України відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування, незалежно від вини цієї особи. Наданими суду доказами, а саме судовими рішеннями не встановлена вина конкретної посадової особи, дія якої могли б спричинити позивачу моральні страждання і ніяких інших доказів позивачем з цього приводу не надано, а тому вимоги про стягнення моральної шкоди з Управління пенсійного фонду України в Харківському районі Харківської області задоволенню не підлягають, оскільки не надано доказів вини посадової або службової особи щодо можливого спричинення моральних страждань позивачу. Доводи позивача про завдання йому моральних страждань ухваленням рішення апеляційним! судом Харківської області суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до вимог ст. 1176 ч. 5 ЦК\ України визначено, що шкода, завдана фізичній чи юридичній особі внаслідок постановлення судому незаконного рішення по цивільній справі відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Такого доказу судом не надано, а тому і в частині задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 25000 гривень з Державного казначейства України суд відмовляє за недоведеністю позовних вимог. За таких обставин суд повністю відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог і на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати відносить за рахунок держави.

Outcome: dismissed