Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-09 00:00:00

[PERSON] 01 квітня 2010 року звернувся в суд з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди. В поданій до суду заяві посилався на те, що 24 грудня 2009 року відповідачем [PERSON] в судовому засіданні в Октябрському районному суді м. Полтави щодо нього, депутата Верховної Ради України, була поширена завідомо недостовірна інформація, а саме: «… не можу впевнено, чи невпевнено говорити, але по місту не один, не два, не три, не пять я чув, що вказаний народний депутат таким чином заробляє гроші і отримує за кожне депутатське звернення до 15000 грн.… Так це чи не так, я стверджувати не буду, але такі слухи до місту... Я не можу визнавати їх як за достовірну інформацію…». «… коли була помаранчева революція [PERSON] по телефону вимагав від мене, коли пікетувалася міська рада, вимагав рішучих дій виконавчої служби відносно Кукоби, але я йому відмовив, тому що було рішення суду, через яке переступити не можна…». Вважає, що зазначена вище поширена відповідачем інформація є негативною, вважається недостовірною, завдає шкоди його діловій репутації. Поширенням такої інформації позивачу спричинено моральну шкоди, розмір якої оцінює в 15\~000 грн. В поданій до суду позовній заяві просив суд визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію народного депутата України [PERSON] поширену 24 грудня 2009 року [PERSON] в судовому засіданні Октябрського районного суду м. Полтави при розгляді справи інформацію, а саме: «… по місту не один, не раз, не два, не три, не пять, я чув, що вказаний народний депутат таким чином заробляє гроші і отримує за кожне депутатське звернення до 15000 грн. … ». Також просив визнати наклепом дії [PERSON] з поширення інформації в судовому засіданні Октябрського районного суду м. Полтави при розгляді справи, а саме: «… коли була помаранчева революція [PERSON] по телефону вимагав від мене, коли пікетувалася міська рада, вимагав рішучих дій виконавчої служби відносно Кукоби, але я йому відмовив, тому що було рішення суду, через яке переступити не можна…». Просив зобовязати [PERSON] спростувати визнану судом недостовірну інформацію, а також інформацію, визнану наклепом шляхом опублікування резолютивної частини рішення суду в газеті «Зоря Полтавщини» протягом пяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили. Просив також стягнути з [PERSON] на його користь 15000 грн. на відшкодування моральної шкоди та понесені судові витрати. [PERSON] в судове засідання для розгляду справи не зявився, надавши повноваження на ведення справи в суді представнику. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач [PERSON] в судове засідання 10 січня 2011 року для розгляду справи не зявився, будучи належним чином повідомлений судом про час та місце розгляду справи, клопотань та заяв до суду не подавав. Представник відповідача [PERSON] в попередньому судовому засіданні 30 липня 2010 року позовні вимоги не визнавав, хоча не заперечував, що відповідачем [PERSON] в судовому засіданні в Октябрському районному суді м. Полтави 24 грудня 2009 року при наданні пояснень були допущені вказані в позовній заяві вислови. В судове засідання 10 січня 2011 року не зявився, будучи належним чином повідомлений судом про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що в провадженні Октябрського районного суду м. Полтави знаходилася цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], редакції бюлетеня «Наше слово» про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди. Також встановлено, що 24 грудня 2009 року під час розгляду Октябрським районним судом м. Полтави вказаної справи в судовому засіданні під час надання пояснень по справі [PERSON] допустив наступні вислови: «… не можу впевнено, чи невпевнено говорити про те, що по місту не один, не два, не три, не пять я чув, що вказаний народний депутат таким чином заробляє гроші і отримує за кожне депутатське звернення до 15000 грн. … Так це чи не так, я стверджувати не можу, але такі слухи до місту... Я не можу визнавати їх як за достовірну інформацію… Це чутки…». «… [PERSON] знаю візуально … коли була помаранчева революція [PERSON] по телефону вимагав від мене, коли пікетувалася міська рада, вимагав рішучих дій виконавчої служби відносно Кукоби, але я йому відмовив, тому що було рішення суду, через яке переступити не можна…оце такі наші взаємовідносини … ». Вказана обставина підтверджується технічним записом судового засідання та не заперечувалося представником відповідача в попередньому судовому засіданні. При цьому, як встановлено судом, особисто [PERSON] участь в судовому засіданні 24 грудня 2009 року не приймав. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. У ст. 1 Закону України "Про інформацію" від 2 жовтня 1992 року N 2657-XII поняття інформації визначено як документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі й навколишньому природному середовищі. Пленум Верховного Суду України в постанові № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» в п. 15 розяснив, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких дій і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Пленум Верховного Суду України в постанові від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації» в п. 19 розяснив, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та зясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. За нормами ст. 2 Закону України „Про друковані засоби масової інформації свобода слова і вільне вираження у друкованій формі своїх поглядів і переконань гарантуються Конституцією України і відповідно до цього Закону означають право кожного громадянина вільно і незалежно шукати, одержувати, фіксувати, зберігати, використовувати та поширювати будь-яку відкриту за режимом доступу інформацію за допомогою друкованих засобів масової інформації. Згідно зі ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Такими судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, які містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Стаття 34 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, яка за нормами ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, визнають за особою право на свободу висловлювати свою думку, що включає в себе свободу дотримуватись своєї думки, свободу одержувати і поширювати інформацію та ідеї. Стаття 10 Конвенції захищає не тільки інформацію та дії, що сприймаються як бажані або оцінюються як нешкідливі чи сприймаються байдуже, а й ті, які ображають, шокують або викликають турботу з боку держави або будь-якої частини населення (справа Обершлік проти Австрії 1991 рік). Як встановлено дослідженими судом по справі доказами, вислови відповідача [PERSON], а саме: «… не можу впевнено, чи невпевнено говорити про те, що по місту не один, не два, не три, не пять я чув, що вказаний народний депутат таким чином заробляє гроші і отримує за кожне депутатське звернення до 15000 грн. … Так це чи не так, я стверджувати не можу, але такі слухи до місту... Я не можу визнавати їх як за достовірну інформацію… Це чутки…» не містять в собі фактичного твердження, є припущенням, тому не підлягають спростуванню та доведенню її правдивості. Те, що вислів є лише припущенням, підтверджується словами: «не можу впевнено, чи невпевнено говорити», «я чув», «так це чи не так, я стверджувати не можу», «я не можу визнавати їх як за достовірну інформацію, «це чутки». З цих підстав суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію народного депутата України [PERSON] інформацію, поширену 24 грудня 2009 року [PERSON] в судовому засідання Октябрського районного суду м. Полтави при розгляді справи, а саме: «… по місту не один, не раз, не два, не три, не пять, я чув, що вказаний народний депутат таким чином заробляє гроші і отримує за кожне депутатське звернення до 15000 грн. … » , а також вимоги про спростування такої інформації, є безпідставними та не підлягають задоволенню. Наклепом є поширення завідомо неправдивих вигадок, що ганьблять іншу особу. В поданій до суду позовній заяві позивач [PERSON] просить суд визнати наклепом дії [PERSON] з поширення інформації в судовому засіданні Октябрського районного суду м. Полтави при розгляді справи, а саме: «… коли була помаранчева революція [PERSON] по телефону вимагав від мене, коли пікетувалася міська рада, вимагав рішучих дій виконавчої служби відносно Кукоби, але я йому відмовив, тому що було рішення суду, через яке переступити не можна…». Вислів відповідача [PERSON] змісту «… [PERSON] знаю візуально … коли була помаранчева революція [PERSON] по телефону вимагав від мене, коли пікетувалася міська рада, вимагав рішучих дій виконавчої служби відносно Кукоби, але я йому відмовив, тому що було рішення суду, через яке переступити не можна…оце такі наші взаємовідносини … » в контексті пояснень, які ним надавалися в судовому засіданні, судом не оцінюється як інформація, яка містить завідомо неправдиві вигадки, які б ганьбили іншу особу. Як вбачається з вислову, в ньому відсутні твердження про наявність будь-яких порушень [PERSON], зокрема, норм чинного законодавства, а також вчинення ним будь-яких інших протиправних дій. В даному випадку вислів відповідача [PERSON] містить посилання на певні дії позивача, але жодні твердження про їх протиправність відсутні. В даному випадку має місце оціночне критичне судження відповідача щодо діяльності позивача як публічної особи, політика та офіційної особи, яка має бути відкрита для громадськості. Суд приходить до висновку, що в даному випадку [PERSON] скористався гарантованим Конституцією України правом на свободу вираження думок. Крім того, відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Надані відповідачем в судовому засіданні 24 грудня 2009 року пояснення стосувалися взаємовідносин між сторонами, а інформацію надавалася суду, тому у такому випадку мала місце реалізація [PERSON] конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що висловлювання, допущені відповідачем в судовому засіданні 24 грудня 2009 року, а саме: «… [PERSON] знаю візуально … коли була помаранчева революція [PERSON] по телефону вимагав від мене, коли пікетувалася міська рада, вимагав рішучих дій виконавчої служби відносно Кукоби, але я йому відмовив, тому що було рішення суду, через яке переступити не можна…оце такі наші взаємовідносини … » не є наклепом. Тому вимоги [PERSON] в цій частині заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню. З цих же підстав не підлягають задоволенню і вимоги про зобовязання [PERSON] спростувати інформацію шляхом опублікування резолютивної частини рішення суду в газеті «Зоря Полтавщини» протягом пяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили. Судом при вирішенні справи також враховується, що [PERSON], приймаючи участь в громадському житті, за своїм публічним статусом є відкритими для критики та повинен бути готовими до неї, нести тягар особливої, підвищеної цікавості до його діяльності. Право на недоторканність ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадку, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена "з явним злим умислом", тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку. Наявність такого умислу у допущених відповідачем висловлюваннях не вбачається. При цьому суд відмічає, що поширені позивачем судження стосуються діяльності [PERSON] як публічної особи та жодним чином не втручаються в його приватне життя. При постановленні рішення суд враховує, що право на наявність і можливість висловлювати власне судження, оцінку, що і було зроблено відповідачем, є гарантованим ст. 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини та ст. 34 Конституції України. У звязку з відсутністю підстав для задоволення позовних вимог про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, визнання її наклепом, зобовязання спростувати таку інформацію, суд не вбачає підстав для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати не підлягають йому відшкодуванню.

Outcome: dismissed