Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-12 00:00:00

Позивач в позові посилається на те, що він на протязі 12 років працював на підприємствах вугільної промисловості - шахтах Відкритого акціонерного товариства Павлоградвугілля. 3 відповідачем перебував у трудових правовідносинах з 15.08.1994 року по 29 травня 2006 року. Працював постійно на підземних посадах із повним робочим днем у шахті. Робота була пов`язана з тяжкими та шкідливими умовами праці. Звільнений за станом здоров`я відповідно до п.2 ст.40 КЗпП України. Умови праці стали причиною професійного захворювання, а саме: пиловий бронхіт першого ступеню, радикулопатія шийна та попереково - крижова з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим, м`язово-тонічним і вираженим периферичним нейросудинним синдромами, рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді двост. Плечолопаткового періатрозу ПФ другого ст., деф.артрозу ліктьових та колінних суглобів ПФС першого ст. При освідченні в МСЕК, згідно висновку від 25.05.2006 року, позивачу встановлено втрату працездатності у розмірі 65 % безстроково, визнано інвалідом третьої групи. Внаслідок отримання професійного захворювання йому було завдано великої моральної шкоди, яка виражається у тому, що він втратив працездатність; став інвалідом; перестав бути повноцінною людиною; він постійно відчуває фізичну біль; яка викликана професійним захворюванням; стан здоров`я дуже незадоволений; він постійно відчуває біль у плечових, ліктьових та колінних суставах, у спині; він відчуває загальну слабкість, підвищену втомлюваність, він не може займатися домашніми справами, що потребують незначних фізичних зусиль; він багато часу заходжується на стаціонарному лікуванні у лікарнях, що порушує його звиклий спосіб життя. Просить стягнути з відповідача на його користь страхової виплати у розмірі 70.000 грн. за спричинену моральну шкоду. В судове засідання позивач не з`явився, але надав заяву справу слухати в його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що відсутня довідка МСЕК про наявність моральної шкоди ; лікування позивач проходить за рахунок коштів Фонду й позивачу виплачується щомісячні виплати, що покривають втрату його працездатності. При влаштуванні на роботу позивач був ознайомлений з умовами роботи тому повинен був передбачитц наслідки профзахворювання. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково з наступних підстав. Так в судовому засіданні встановлено, що позивач працював на шахті Павлоградська Відкритого акціонерного товариства Павлоградвугілля понад 12 років. Звільнений був згідно розпорядження № 265-к від 30 травня 2006 року за ст.40 п.2 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю працівника роботі, яку останній виконував, за станом здоров`я. За час роботи на шахтах ВАТ „Павлоградвугілля він отримав професійні захворювання в наслідок перенавантаження: разові нагрузки складали 30-50 кг з переміщенням на відстань до 50 метрів. Сумарні навантаження за сміну складали 450-500 кг. Динамічне навантаження до 70 000 кг. м. Праця впливала на протязі 40 % на шахті «Павлоградська». Робоча поза на протязі 40 % змінного часу на шахті «Павлоградська» - змушена, нахил тулубу уперед під кутом більш 30% більше 300 разів за зміну. Пішохідні переходи, по ходу технологічного процесу складають до 4 км за зміну. Несприятливий мікроклімат впливає на протязі усієї зміни. Згідно первинного висновку МСЄК від 05.05.2006 року йому встановлено 65 % втрати професійної працездатності безстроково, а також його було визнано інвалідом 3 групи. Суд вважає, що внаслідок втрати професійної працездатності у позивача наявна моральна шкода, оскільки: позивач втратив працездатність; позивач став інвалідом; позивач перестав бути повноцінною людиною; позивач постійно відчуває фізичну біль, яка викликана професійним захворюванням; стан здоров`я позивача дуже незадоволений; постійно відчуває біль у плечових, ліктьових та колінних суставах, у спині; позивач відчуває загальну слабкість, підвищену втомлюваність, не може займатися домашніми справами, що потребують незначних фізичних зусиль; багато часу знаходиться на стаціонарному лікуванні у лікарнях, що порушує його звичайний спосіб життя. У відповідності зі ст. ст. 21 пункт «е», 28 ч. З Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в обов`язки відповідача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Павлограді входить своєчасне та в повному обсязі відшкодування шкоди, спричиненої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому страхову виплату за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. В судовому засіданні наявність факту заподіяння моральної шкоди потерпілому встановлено судом. Заперечення відповідача, що не була проведена експертиза для встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди суд вважає неспроможними, так як вказана експертиза могла мати місце без звернення позивача до суду, якщо б позивач у позасудовому порядку звернувся б до відповідача, а в даному випадку позивач звернувся до суду за вирішенням виниклого спору й суд правомочний самостійно встановити факт заподіяння моральної шкоди потерпілому. Отже саме діями відповідача позивачу спричинені моральні страждання пов`язані з ушкодженням здоров`я, які є наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. У відповідності зі ст. 34 пункт 3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», сума страхової виплати за моральну шкоду визначається судом. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної платні, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат. На підставі статті 237-1 КЗпП України, яка встановлює відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що привело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд враховує, що -Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», зупинена дія норм, які передбачали відшкодування моральної шкоди потерпілому. А тому правові підстави для відшкодування заподіяної працівнику моральної шкоди з боку Фонду відсутні. Відповідно до вимог п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зі змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Тому суд вважає, що необхідно визначити суму страхової виплати за моральну шкоду у сумі 7.000 грн. В іншій частині позову позивачу слід відмовити за необгрунтованістю позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial