Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-13 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовом до ПАТ «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору №КТХРРХ89901522 від 25 грудня 2007року. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що в дійсності вказаний договір він не укладав з банком і зазначену суму грошей кредиту він не отримував, в тому числі не купував на них ніякий товар зазначений в рахунку фактурі. Про існування цього договору йому стало відомо із позовної заяви, з якою банк звернувся до нього про стягнення кредиту. У 2007році він працював у [PERSON], якому і давав свій\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~паспорт. Останній скориставшись цим паспортом уклав з банком декілька договорів кредиту, в тому числі і цей. Він же фактично цей договір з банком не укладав, не підписував його, не знайомився з умовами договору. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги. Відповідач ПАТ «Приватбанк» позов не визнав в повному обсязі зазначивши , що договір укладався саме з позивачем і підстав для визнання його недійсним не має. Вислухавши доводи позивача, пояснення відповідача, дослідивши представлені докази, суд приходить до переконання, що даний позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Так у ході судового засідання з вірогідністю було встановлено, що 25.12.2007року було укладено договір кредиту №КТХРРХ89901522 на отримання споживчого кредиту в сумі 5880грн. строком на 24 місяці з перерахуванням коштів кредиту в розмірі 4900грн. згідно рахунку фактури №25/12/07 від 25.12.2007року. Як вбачається з анкети позичальника, заяви цей договір було укладено між [PERSON] та ПАТ «Приватбанк»/а.с.41/ Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач як на підставу свої вимог посилається на приписи ст.. 215 ЦК України, де зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Зазначена норма передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства , а також моральним засадам суспільства. Особа , яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. З огляду на викладене позивач вважає, що в цьому випадку при укладенні зазначеного договору було відсутнє його волевиявлення на укладення та відносно умов цього договору. Правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки він не отримував гроші за умовами договору. Позивач , як на докази послався на розписку, написану начеб - то [PERSON], в якій зазначено, що останній зобовязується в повному обсязі сплатити кредит, взятий ним в Словянському відділенні Приватбанку 25.12.2007р.в сумі 5880грн. однак оформлений по документам на імя [PERSON]. А також на його звернення в банк та правоохоронні органи. Дослідивши надані докази суд приходить до переконання, що вони обєктивно не підтверджують обставин зазначених позивачем. Вищезазначена розписка не містить в собі даних про те який саме договір було укладено по документах [PERSON], а також того чи взагалі оспорюваний договір було укладено [PERSON] від імені [PERSON]. А також відсутні докази стосовно особи, яка складала таку розписку /а.с.72/ Згідно приписів ст. 57,58 ЦПК України, надані копії заяв до правоохоронних органів стосовно шахрайських дій з боку [PERSON] та постанова прокурора м. Словянська про скасування постанови про відмову в порушенні кримінальної справи за фактом шахрайства, також не можуть бути доказами на обґрунтування доводів позивача, оскільки інформація , що в них міститься визначає лише позицію заявника [PERSON], а сам по собі такий факт не підтверджує. Як пояснив сам позивач до теперішнього часу рішення з приводу його заяви, стосовно шахрайських дій [PERSON], не прийнято. Разом з тим доводи позивача спростовуються матеріалами службової перевірки, що здійснювалась службою безпеки банку. З висновків вбачається, що факти викладені позивачем стосовно обставин укладення договору, не знайшли свого підтвердження./а.с.77-79/ Окрім того спростовуються і іншими документами , що стосуються отримання кредиту. Так у рахунку фактурі від 25.12.2007р клієнтом який купує побутову техніку зазначено- Ткачова [PERSON]. В меморіальному ордері від 25.12.2007р. платником згідно цього рахунку-фактури також зазначено [PERSON]. З огляду на наведене та враховуючи приписи ст..60 ЦПК України, суд приходить до переконання, що позивач не надав суду доказів, які б підтверджували його доводи стосовно підстав визнання договору кредиту №КТХРРХ89901522 від 25.12.2007року на отримання споживчого кредиту в сумі 5880грн., недійсним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed