Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-09 00:00:00

04.08.2010 р. до суду надійшов зазначений позов обґрунтовуючи і підтримуючи який в судовому засіданні позивач показав, що з 05.02.1997 р. працював на Державному підприємстві «Міжнародний аеропорт «Бориспіль». 13.01.2009 р. його було незаконно звільнено з роботи. 19.01.2010 р. рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області його поновлено на попередній роботі. Бориспільський міськрайонний суд Київської області рішенням від 19.06.2008 р. по цивільній справі №2-1501/08, яке набрало законної сили, зобовязав відповідача нарахувати та виплатити йому грошову винагороду за вислугу років в системі цивільної авіації працівникам ДП МА «Бориспіль» в розмірі 40% посадового окладу щомісячно, починаючи з 05.02.1997 р. Період з 13.01.2009-день незаконного звільнення по 09.02.2010 р.-день поновлення на роботі, відповідач незаконно залишив без оплати. За його розрахунками невиплачена сума складає 10755 грн. 23 коп. На його звернення до відповідача про добровільну виплату, відповідач відмовив. В результаті несвоєчасного виконання рішення суду відповідачем та вимог колективного договору, а саме якби відповідач нарахував та виплатив йому грошову винагороду за вислугу років в розмірі 40% посадового окладу, починаючи з 05.02.1997 р. по день винесення судом рішення 19.06.2008 р., а після цього нарахував щомісячно грошову винагороду за вислугу років в розмірі 40% посадового окладу, позивач не втратив би дохід, що міг би утворитися на його зарплатному картковому рахунку. Станом на 01.05.2010 р.14240 грн. 73 коп. 18.05.2007 р. між ним та ВАТ АБ «Укргазбанк» було укладено договір №10003/07-П про відкриття зарплатного карткового рахунку та обслуговування банківської платіжної картки, за яким передбачено нарахування банком 15% річних сум, що перераховуються на його зарплатний картковий рахунок, з щомісячною капіталізацією відсотків. В ході судового розгляду позивач збільшив свої позовні вимоги в яких зазначив, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача суму 10755 грн. 23 коп. доплати до середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та 14240 грн. 73 коп. упущеної вигоди, що виникла з 01 липня 2008 р. по 01 травня 2010 р. Незаконні дії відповідача спричинили йому моральні страждання за зневажливе ставлення до нього зі сторони керівника підприємства, вважає дані дії помстою за відстоювання ним свої прав та інтересів. Моральну шкоду оцінив в 500 грн. В судовому засіданні позивач та його представник просили задовольнити позов у повному обсязі посилаючись на законність та обґрунтованість своїх вимог. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, посилаючись на їх невідповідність нормам чинного законодавства, надала письмові заперечення та просила в задоволенні позову відмовити мотивуючи тим, що 09.02.2010 р. позивач був поновлений на роботі відповідно до рішення Бориспільського міськрайонного суду від 19.01.2010 р. і за цей період, згідно рішення суду, позивачу було виплачено заробітну плату за час вимушеного прогулу. Позивачем рішення в цій частині не оскаржувалося. Рішення суду було виконане 04.03.2010 р. Вважає твердження позивача щодо незаконного не нарахування відповідачем та невиплату винагороди за вислугу років роботи в цивільній авіації у розмірі 40% від посадового окладу є безпідставним з огляду на чинне трудове законодавство. Порядок розрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу встановлений п.2 Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», відповідно до якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Оплата працівнику час вимушеного прогулу здійснюється лише на підставі рішення суду одночасно з поновленням на роботі. Будь які інші виплати, що не входять в розрахунок середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу, підприємство не повинно виплачувати. Таким чином вважає, що питання перерахунку розміру заробітної плати за час вимушеного прогулу повинно було розглядатися в рамках справи про поновлення на роботі №2-2534/09 за нововиявленими обставинами. Наданий позивачем розрахунок доплати за час вимушеного прогулу не передбачений Постановою КМУ №100 від 08.12.1995 р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Щодо вимог позивача про виплату упущеної вигоди, вважає безпідставним, так як правовідносини випливають з трудового законодавства, а тому посилання на норми цивільного кодексу є неправомірним. В свою чергу КЗпП України не передбачає відшкодування власником працівнику збитків. Розрахунок втраченого прибутку позивача ґрунтується на припущеннях та не підтверджені жодним доказом. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав суду листа відповідно до якого повністю підтримує позицію відповідача та просить розглядати справу без третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. Заслухавши думку позивача та його представника, представника відповідача, суд дослідив, оцінив та проаналізував всі зібрані по справі докази в їх сукупності і дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав. В матеріалах справи знаходиться копія трудової книжки позивача, відповідно до якої він дійсно перебував в трудових відносинах з відповідачем (а.с.4-5). Даний факт не оспорювався сторонами. Крім даного документа даний факт підтверджується рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2008 р. по цивільній справі №2-1501/08 (а.с.10-12). Відповідно до вказаного рішення, яке вступило в законну силу, позов [PERSON] було задоволено. Зобовязано ДП МА «Бориспіль» нарахувати та виплатити [PERSON] винагороду за вислугу років в системі цивільної авіації у розмірі 40% посадового окладу щомісячно, починаючи з 05.02.1997 р. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. По даному рішенню ВДВС Бориспільським міськрайонним управлінням юстиції була винесена постанов про відкриття виконавчого провадження від 22.10.2008 р. (а.с.67-68). 04.03.2009 р. ВДВС Бориспільським міськрайонним управлінням юстиції була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення суду від 19.06.2008 р.(а.с.69-70). У фабулі даної постанови зазначено, що генеральним директором ДП МА «Бориспіль» [PERSON] грубо порушував Закон України «Про виконавче провадження» щодо виконання рішення суду, в результаті чого на нього було накладено штраф. Умисно перешкоджав проведенню виконавчих дій, безпідставно затягував виконання рішення суду, що набрало законної сили. 24.02.2010 р. виконавче провадження по даній справі було відновлено (а.с.71). Відповідно до рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.01.2010 р. по цивільній справі №2-2534/09, яке набрало законної сили, позов [PERSON] щодо поновлення на роботі незаконно звільненого та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в період з 13.01.2009 р. по 19.01.2010 р., було задоволено частково. [PERSON] було поновлено на робочому місці з 13.01.2009 р. та стягнуто на його користь 69235 грн.06 коп. (а.с.8-9). Сторонами не оспорюється поновлення позивача на роботі та виплата йому середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 69235 грн.06 коп. Факт виплати підтверджується платіжним дорученням №1283 від 04.03.2010 р. (а.с.72) та відомістю №134 від 04.03.2010 р. (а.с.73). В судовому засіданні встановлено, що дійсно в період з 13.01.2009 р. по 09.02.2010 р. позивачу не було доплачено 20% до 20% виплачених, які в становлять 40% за вислугу років при розрахунку стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до довідки про середню заробітну плату [PERSON] 145/11231 від 02.09.2010 р. нарахована заробітна плата за листопад 2008 р. з урахуванням 40 % за вислугу років становить 6739 грн. 81 коп. за грудень 2008 р. 6145 грн. 77 коп. Дані місяці передують обставинам звільнення позивача від 13.01.2009 р. Середня заробітна плата особи становить 299 грн. 66 коп. Суд бере за основу вихідні дані по розрахунку заробітної плати, так як дана довідка оформлена належним чином компетентним органом і сумніватися в її достовірності немає підстав. Позивачем було зазначено, що йому не доплачено 20% за вислугу років до заробітної плати в період з часу незаконного звільнення з 13.01.2009 р. і по 09.02.2010 р., який становить 270 днів. Представником відповідача було надано власний розрахунок доплати у відсотках 20 та 40 за період з 13.01.2009 р. по 09.02.2010 р. Таким чином представник відповідача фактично визнала факт недоплати позивачу середньомісячного заробітку в розмірі 20% до 20% які вже були йому виплачені, що повинно становити 40%(а.с.66). З урахуванням 40% доплати до посадового окладу по вислузі років за вказаний період, середня заробітна плата повинна становити 299,66 грн.-середньоденна заробітна плата х на 270 днів= 80908.20 грн. З урахуванням 20% доплати до посадового окладу по вислузі років за вказаний період, середня заробітна плата повинна становити 271,12 грн.-середньоденна заробітна плата х на 270 днів= 73202.40 грн. При перерахунку з іншими вихідними даними які надав відповідач, різниця недоплачених відповідачем 20% за вказаний період становить 80908.20 грн.- 73202.40 грн.= 7705.80 грн. Суд не бере до уваги власний розрахунок позивача (а.с.78-79,80), де вказано суми мінімальних тарифних ставок та посилання на наказ від 04.02.2009 р. №01-07-55 «з квітня 2009 р. встановити мінімальну тарифну ставку робітника першого розряду для працівників підрозділів основної діяльності в розмірі 1001 грн.» та Наказу від 18.12.2009 р. №01-07-622 « з 01 січня 2010 р. встановити мінімальну тарифну ставку робітника першого розряду для працівників підрозділів основної діяльності в розмірі 1043 грн.», так як дія даних наказів розповсюджується на працівників, які працювали на момент їх винесення. Крім того за основу позивач бере загальну суму середнього заробітку 80608.54., яка вказана в довідці наданій відповідачем. Але дана сума була розрахована відповідачем за період з 14.01.2009 р. по 08.02.2010 р. Таким чином не враховано два дні 13.01.2009 р. та 09.02.2010 р. Не бралася судом до уваги сума стягнута по рішенню суду від 19.01.2010 р. по цивільній справі №2-2534/09, так як на час розгляду справи були інші вихідні дані щодо обрахування середнього заробітку позивача і стягнення сума не співпадає з періодом, який вказаний позивачем в даній справі. В позовних вимогах немає привязки саме до даної суми, а лише про стягнення заборгованості у вигляду доплати 20% заробітку за вислугу років за вказаний період. Дане рішення суду є лише доказом порушеного права позивача. За основу суд бере рішення Бориспільський міськрайонний суд Київської області рішенням від 19.06.2008 р. по цивільній справі №2-1501/08. Відповідно до абзацу 2 п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Позивач під час дії даних наказів не працював, так як був звільнений за прогул. Також суд не бере до уваги посилання позивача на п.10 вказаної Постанови, так як відповідно до рішення Бориспільського міськрайонного суду від 19.01.2010 р. в задоволенні даної вимоги було відмовлено. Таким чином в даному процесі, відповідно до п.3 ст. 61 ЦПК України дані обставини вже встановлені попереднім рішенням і доказуванню не підлягають. Суд приходить до переконання, що дані позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача на користь позивача суму недоплачених коштів за період з 13.01.2009 р. і по 09.02.2010 р. в розмірі 7705 (сім тисяч сімсот п*ять) грн. 80 коп. Посилання відповідача на ту обставину, що даний позов повинен розглядатися в межах цивільної справи №2-2534/09 за нововиявленими обставинами, немає під собою жодних правових підстав, так як не відповідає диспозиції ст. 361 ЦПК України. На момент розгляду вказаної справи існувало рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.06.2008 р. по цивільній справі №2-1501/08, яке набрало законної сили. Посилання відповідача на відсутність правових підстав у позивача на звернення до суду з вимогою про відшкодування упущеної вигоди, суд вважає невірним, так як відповідно до ст.8 та ч.1 ст. 9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Таким чином у позивача є правові підстави для звернення з даною вимогою, передбаченою ст. 22 ЦК України, так як вона безпосередньо повязана з вимогою про стягнення недоплаченої заробітної плати. Правовою підставою для звернення є факт укладення між позивачем та ВАТ АБ «Укргазбанк» договору №10003/07-П від 18.05.2007 р. (а.с.23-25). Відповідно до даного договору позивачу було відкрито зарплатний картковий рахунок. Відповідно до п.3.3.3. [PERSON] зобовязується щомісячно нараховувати відсотки за користування залишками на картрахунку у валюті картрахунку за кожний місяць і зараховувати їх на картрахунок в останній банківський день звітного місяця, згідно з Тарифами Банку. Під №19 п.7 [PERSON] зазначено, що відсотки, які нараховуються на залишки на картрахунку 15% річних. Відповідно до даних умов [PERSON] відсотки нараховуються на залишок який є на картрахунку. Крім власного розрахунку (а.с.81), позивачем не доведено жодним доказом суму упущеної вимоги, а вимоги ґрунтуються лише на припущеннях. Який саме залишок на картрахунках залишав би позивач кожного місяця, з якого б нараховувалися відсотки, останнім доведено не було. Суд вважає, що дійсно за наявності вказаних умов [PERSON] та залишенні певних коштів на картрахунку позивачем, [PERSON] нараховував би відсотки кожного місяця. Але в даній вимозі необхідно відмовити, так як недоведена сама сума утраченої вигоди. Позивач вважає, що незаконними діями відповідача, які виразилися в порушенні його прав та законних інтересів щодо отримання дійсної заробітної плати, зволіканні, грубому порушенні Закон України «Про виконавче провадження» щодо виконання рішення суду, перешкоджанні проведенню виконавчих дій, безпідставно затягував виконання рішення суду, що набрало законної, спричинили йому моральні страждання. Це змусило його змінити свій образ життя, займатися відстоюванням своїх прав, звертатися за захистом в державні і правоохоронні органи та суд. Тому моральну шкоду позивач оцінює в 500 грн. Зясувавши всі обставини по даній справі, суд прийшов до переконання, що позивачу за даних обставин заподіяна моральна шкода в зв*язку з незаконними діями відповідача. Суму в 500 грн. суд вважає достатньою для відшкодування моральних страждань позивачу, виходячи з принципу розумності. Правовою підставою для задоволення даної вимоги є ч.1 ст. 1167 ЦК України, в якій зазначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Дані обставини передбачені і в ст. 237-1 КЗпП України. Наявність вини відповідача було встановлено рішеннями Бориспільського міськрайонного суду від 19.06.2008 р. по цивільній справі №2-1501/08 та від 19.06.2008 р. по цивільній справі №2-1501/08. Враховуючи те, що судом вимоги позивача задоволені частково, відповідно до п.2 ч.3 ст. 81 ЦПК та ст. 88 ЦПК судові витрати підлягають стягнення з відповідача в дохід держави, а саме 17 грн. та 77 грн. судового збору та 120 грн. інформаційно-технічного забезпечення судового процесу. Тому,

Outcome: partial