Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-21 00:00:00

Позивачка у листопаді 2010 року звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить визначити, що заповіт [PERSON], посвідчений 08 жовтня 1984 року за реєстром № 1068 Фрунзівської державної нотаріальної контори Одеської області, яким вона все майно належне на день смерті, з чого б воно не складалося і де б воно не перебувало заповідала [PERSON] і [PERSON] порівну у рівних частках - стосувався і був складений на її користь та на користь [PERSON]. У заяві вказано, що позивачка не може оформити свої спадкові права на будинок після смерті баби та матері через те, що у вказаному вище заповіті прізвище її та матері було помилково вказане як «Курсакова» замість фактичного [PERSON], що викликає необхідність у тлумаченні цього заповіту. Позивачка стверджує, що справжня воля заповідача, яка була її бабою, полягала у переході прав на майно після її смерті до вказаних вище осіб, які були єдиними її спадкоємцями за законом першої черги, а написання прізвищ у заповіті як «Курсакова» є помилковим та викликаним його написанням «на слух», а не згідно їх особистих документів. У судове засідання позивачка не зявилася, а надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій позовні вимоги підтримала повністю. Представник відповідача позов визнала повністю і не заперечує проти його задоволення. Вислухавши представника відповідача та вивчивши матеріали справи, суд находить позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно запису акта про народження [PERSON], її матірю вказана [PERSON], а родове прізвище [PERSON] вона змінила на [PERSON] після укладення з [PERSON] шлюбу, який був зареєстрований 12 листопада 1968 року виконкомом Марянівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області, запис за № 7. Відповідно до свідоцтва про народження позивачка народилась як [PERSON] і її матірю вказана [PERSON], а своє родове прізвище [PERSON] вона змінила на [PERSON] після укладення з [PERSON] шлюбу, який був зареєстрований 17 жовтня 1987 року відділом ЗАГС Фрунзівського райвиконкому Одеської області, запис за № 70. 08 жовтня 1984 року за реєстром № 1068 Фрунзівської державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] посвідчила заповіт, відповідно до якого все своє майно належне на день смерті з чого б воно не складалося і де б воно не перебувало заповідала [PERSON] і [PERSON] порівну у рівних частках. [PERSON] була власником житлового будинку по вулиці Жовтневій № 6 в смт. Фрунзівка Одеської області на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлю № 13 від 15 серпня 1968 року, виданого Фрунзівського селищною радою на підставі рішення виконавчого комітету № 3 від 02 лютого 1965 року. [PERSON]О померла 24 квітня 1986 року і згідно довідки Фрунзівської селищної ради № 3512 від 09 вересня 2010 року її спадщину прийняла [PERSON]А, шляхом фактичного вступу в управління вказаним вище будинком. [PERSON] не оформила свої спадкові права на вказаний будинок і померла 17 жовтня 2008 року в смт. Фрунзівка Фрунзівськош району Одеської області. Рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області позивачці був встановлений додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини її матері [PERSON], на підставі якого вона 1 листопада 2010 року подала до Фрунзівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття вказаної спадщини. Відповідно до положень статті 1256 Цивільного кодексу України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Частинами 2-4 статті 213 Цивільного кодексу України визначено, що на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги, зокрема, мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Наведеними вище документами підтверджено, що позивачка є онукою, а її матір [PERSON] - дочкою спадкодавця [PERSON], з якою вказані особи проживали у спадковому будинку.. Виходячи з цього, суд приходить до висновку, що справжня воля заповідача полягала у переході її прав на майно після її смерті до вказаних вище осіб, які на час посвідчення заповіту були її єдиними спадкоємцями за законом першої черги, а написання прізвищ у заповіті як «Курсакова» є помилковим.

Outcome: approved