Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-08 00:00:00

У жовтні 2010р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія-2» (далі ТОВ «Мрія- 2») звернулося до суду з зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що на балансі ТОВ «Мрія-2» знаходиться гуртожиток №2 по вул. Малиновського,65 у м. Одесі, в якому з 04 серпня 1989р. зареєстрована відповідачка у справі. Зазначало, що з 2004р. відповідачка у гуртожитку не проживає і жодного разу у гуртожиток не зявлялася. Договір найма жилої площі з [PERSON] не укладався, ні ліжко-місце, ні кімната у гуртожитку за нею не закріплялися, особистих речей відповідачки у гуртожитку не має. Також відповідачці не видавався ні мякий, ні твердий інвентар. Комунальними послугами відповідачка не користується, плата за її проживання не нараховується та не сплачується. Тому позивач просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилою площею у гуртожитку. В судове засідання представник позивача не зявилася, про час і місце слухання справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі та просила суд слухати справу у відсутність представника позивача, про що надала заяву (а.с.56) Крім того, представник позивача надала суду заяву, якою просила суд розглянути поданий позов в порядку заочного провадження, у звязку з систематичною неявкою відповідача в судові засідання, про що надала заяву (а.с.56). Відповідачка в судове засідання не зявилася, про час, місце і дату судового засідання повідомлена відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України . Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з неявкою відповідачки та неповідомленням нею про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, суд зі згоди представника позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи позивачки, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає що позовні вимоги про стягнення боргу підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.З ст.10, ч.І ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Судом встановлено, що ТОВ «Мрія-2» є правонаступником усіх прав та обов'язків державного побутового підприємства «Нефон», що підтверджується статутом ТОВ «Мрія-2» (а.с.49). На підставі договору оренди цілісного майнового комплексу державного побутового підприємства «Нефон» від 19.07.2004р. із змінами від 02.06.2008р. був переданий ТОВ «Мрія- 2» в строкове платне користування майно цілісного майнового комплексу державного побутового підприємства «Нефон» (а.с.40). па підставі договору зберігання від 20.07.2004р. укладеного між Регіональним відділенням фонду державного майна України по Одеській області та ТОВ «Мрія-2» було передано останньому державне майно, а саме гуртожиток №2, який розташований по вул. Малиновського, 65 у м. Одесі ( а.с.36). На підставі вищевказаних договорів гуртожиток №2 по вул. Малиновського, 65 у м. Одесі знаходиться на балансі позивача, що підтверджується довідкою від 02.11.2010р. № 444 (а.с.ЗЗ). З 03 серпня 1990р. [PERSON] зареєстрована у гуртожитку №2 по вул. Малиновського, 65 у м. Одесі, який знаходиться на балансі ТОВ «Мрія-2». Відповідачка з 2004р. у гуртожитку не проживала і не проживає, що підтверджується актами від 27.09.2010р.,04.10.2010р., 09.11.2010р. (а.с. 10,11,52). Встановлено, що з відповідачкою договір найма жилої площі не укладався, ні ліжко- місце, ні кімната ні мякий, ні твердий інвентар у гуртожитку за нею не закріплялися, особисті речі відповідачки у гуртожитку відсутні. З 2004р. Відповідачка комунальними послугами не користується, плата за її проживання у звязку з її відсутністю не нараховується та не сплачується. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, а саме порядок надання жилої площі в гуртожитках підприємств, установ, організацій, користування та виселення з гуртожитків, їх утримання регулюються 127-132 ЖК України, Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986р. № 208, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Гуртожитки складаються з приміщень, призначених для проживання і спільного користування кількома одинокими особами, які не перебувають у сімейних стосунках, або для проживання окремих сімей. Гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших осіб у період роботи або навчання. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Переобладнання жилих будинків під гуртожитки проводиться з дозволу виконавчого органу обласної, міської ради. Жила площа в гуртожитках надається за спеціальним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та відповідного профспілкового комітету. Відповідно до ст. 132 ЖК України працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в звязку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Право користування службовим приміщенням повязане з виконанням особою певних трудових функцій чи обіймання певної посади. Тому договір найму службових жилих приміщень розривається, а отже, і припиняється право користування, коли наймачі припиняють трудові відносини з підприємством, установою, організацією, що надали таке житло. Відповідно до ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідачка з серпня 2006 р. у гуртожитку не проживає і тому відповідно до ст.71 ЖК України втратила право на користування житловою площею в гуртожитку. Суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідачка відсутня по місцю своєї реєстрації понад пів року без поважних причин. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. Відповідачкою до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутньою у судових засіданнях відповідачка також розпорядилась на власний розсуд. За такими обставинами, суд дійшов до висновку, що позов про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном та зняття з реєстрації, підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Як вказує ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, до яких відносяться, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а також витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду. Судовий збір у справі складає 8.50 грн., витрати на ІТЗ судового розгляду справи - 37,00 грн. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовій збір в сумі 25,00 грн. та витрати на ІТЗ у сумі 37,00 грн. На підставі ст.ст. 71, 127-132 ЖК України, Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986р. № 208України,

Outcome: approved