Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-31 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначається, що 10 січня 2010 року до нього звернулася [PERSON], повідомивши, що потребує негайної юридичної допомоги, так як щодо її сина [PERSON] постановлено вирок Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області, з яким вона не погоджується. Позивач погодився допомогти відповідачу, надрукував апеляції на вирок та склав Договір про зобовязання між стороною [PERSON] та [PERSON] із залученням у договорі третьої особи [PERSON] як поручителя. Даний договір підписаний 21 січня 2010 року в м. Бровари по провулку Піонерському №1. Після підписання договору, відповідач взяла написані [PERSON] апеляції та здала їх 22 січня 2010 року до канцелярії Олександрійського міськрайонного суду, які були прийняті суддею Петушковим С.А. Розгляд справи в апеляційному суді відбувся 22 червня 2010 року, за результатами розгляду якої було задоволено апеляції засудженого, скасовано вирок суду першої інстанції та направлено справу на новий розгляд; на протязі 6 місяців позивач постійно надавав відповідачам юридичні консультації, працював над збиранням доказів до апеляційного суду. Таким чином, позивач вважає, що виконав у повному обсязі умови договору, за виконану роботу [PERSON] заплатила 3\~000 грн., однак 2\~000 грн. відмовилась платити. Після неодноразових збільшень позовних вимог, позивач просив стягнути із [PERSON] борг у розмірі 2\~000 грн. та пеню за прострочення оплати згідно умов договору у розмірі 10\~000 грн. Крім того, за умовами договору сторони не мали права скасовувати довіреність видану на імя позивача протягом трьох років, у випадку скасування довіреності без його дозволу, особа, яка скасувала довіреність повинна сплатити неустойку у розмірі 20\~000 грн. Оскільки [PERSON] скасував довіреність достроково, позивач просить стягнути із [PERSON] 20\~000 грн. неустойки за скасування довіреності. У судовому засіданні позивач доводи позову підтримав, просив задовольнити його в повному обсязі, а також уточнив позовні вимоги, де просив стягнути борг, пеню та неустойку солідарно із боржників. Відповідач [PERSON] проти доводів позову заперечувала та предявила зустрічний позов до [PERSON] про визнання договору недійсним з тих підстав, що правочин, укладений між позивачем та відповідачами не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, так як, укладаючи даний договір, відповідачі думали, що [PERSON] буде надавати адвокатські послуги та буде здійснювати захист [PERSON] у кримінальній справі, однак, як зясувалось пізніше, позивач не є ні адвокатом і навіть не юрист, тому і не міг надавати адвокатські послуги. Договір в частині відмови від скасування довіреності просила визнати нікчемним, оскільки згідно вимог ЦК України відмова від права на скасування довіреності є нікчемною. Крім того, предявила вимоги про стягнення 3000 грн., сплачених [PERSON] по договору. Відповідач [PERSON], який утримується під вартою в Кіровоградському слідчому ізоляторі, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Третя особа [PERSON] у вирішенні позову послався на розсуд суду. [PERSON] також допитувався у судовому засіданні за його згодою як свідок, який надав покази про те, що оспорюваний договір підписувався у нього вдома, фізичний чи психологічний тиск при підписанні договору на [PERSON] чи [PERSON] ніким не чинився. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 18 січня 2010 року [PERSON], згідно попередньо безкоштовно укладеного усного договору доручення між ним та [PERSON], [PERSON], видав на імя зазначених осіб довіреність, посвідчену [PERSON], приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу. Вказана довіреність скасована 25.08.2010 року на підставі заяви [PERSON] від 04.08.2010 року. 21 січня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено «Договір додаткової угоди до довіреності» строком на 5 років, підписаний також третьою особою поручителем [PERSON] та [PERSON] [PERSON] предявила зустрічний позов до [PERSON] про визнання даного договору недійсним з тих підстав, що він не був спрямований на реальне настання правових наслідків. Такі вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частина 1 статті 215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом ст. 202 ЦК України правочин є дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Отже, завідома у момент вчинення правочину обєктивна неможливість настання правового результату не породжує у сторін тих чи інших прав та обовязків. Умовами оспорюваного договору, який позивач називає договором про надання послуг, передбачено, що обовязки [PERSON] полягають в наданні юридичних консультацій повязаних із веденням судової справи стосовно ДТП за участю [PERSON] в частині цивільного позову ( абз. 7). Укладаючи осопрюваний договір, [PERSON] та [PERSON] були впевнені, що [PERSON] буде здійснювати захист прав і законних інтересів [PERSON] у кримінальному процесі, як захисник. Однак, із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не має свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та і взагалі не має юридичної освіти. Так, за змістом ст. 44 КПК України захисником є особа, яка в порядку, встановленому законом, уповноважена здійснювати захист прав і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого та надання їм необхідної юридичної допомоги при провадженні у кримінальній справі. Як захисники допускаються особи, які мають свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю в Україні та інші фахівці у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Разом з тим, умовами договору передбачаються настання правових наслідків у кримінальній справі щодо обвинувачення [PERSON] (абз. 8, 9, 11, 12, 13), які абсолютно не залежать від дій [PERSON], зокрема, у договорі не передбачено, які він має зробити для цього дії, в які строки та яким способом. Однак, за настання таких наслідків відповідачі повинні сплатити [PERSON] певні кошти. Доводи позивача [PERSON] про те, що [PERSON] не може оспорювати договір, так як не є стороною даного правочину є безпідставними та необґрунтованими. Так, згідно розяснень, наданих у Постанові Пленуму Верховного Суду України 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. [PERSON] є поручителем за вищевказаним договором, тому вона є заінтересованою особою до даного договору, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. З огляду на викладене вбачається, що оспорюваний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, тому його слід визнати недійсним. В абзаці №10 оспорюваного правочину передбачається умова про те, що не можна скасовувати довіреність, видану [PERSON] на імя [PERSON], без письмового дозволу останнього. За недотримання умов даного пункту передбачається сплата неустойки [PERSON] у розмірі 20\~000 грн. Відповідно до ч.1 ст. 249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною. Отже, оспорюваний договір в частині відмови від скасування довіреності ( 10 абзац Договору ) є нікчемним. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки відсутні правові підстави для стягнення із відповідачів боргу у розмірі 2000 грн. згідно умов договору, пені та неустойки. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] про стягнення із [PERSON] 3\~000 грн., сплачених згідно договору, задоволенню також не підлягають виходячи з наступного. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] кошти у розмірі 3000 грн., що підтверджується наданими ним розписками від 08 лютого 2010 року (1\~000 грн.), 12 березня 2010 року (200 грн.), 01 березня 2010 року (400 грн.), 14 квітня 2010 року (400 грн.) та 17 червня 2010 року (1\~000 грн.), у розписках зазначено підстави отримання таких коштів. Разом з тим, умовами осопорюваного договору не визначено порядок та розмір оплати наданих юридичних консультацій, виконані роботи згідно розписок стосуються не лише цивільного позову у кримінальній справі, тому відсутні правові підстави для повернення [PERSON] сплачених нею коштів у розмірі 3\~000 грн. в порядку ст. 216 ЦК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial