Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] 25 лютого 2010 року звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про зобовязання не чинити перешкод. Посилався на те, що з відповідачами є співвласниками будинку по вулиці Липова, 12 в м. Полтаві, з метою введення в експлуатацію добудови до частини будинку замовив в ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» техніка, але 01 грудня 2009 року відповідачами не було допущено техніка для обстеження частини будинку. Просив суд зобовязати відповідачів не перешкоджати роботі працівників БТІ і дати їм можливість провести обстеження домоволодіння. Також [PERSON] 25 лютого 2009 року звернувся в суд з позовом до відповідачі, який обєднано в одне провадження з позовом про усунення перешкод, в якому просив суд визначити порядок користування земельною ділянкою. Посилався на те, що між співвласниками домоволодіння по вул. Липовій, 12 в м. Полтаві склався певний порядок користування земельною ділянкою, який не надає йому можливості обслуговувати будівлі, земельна ділянка, якою користується, є меншої, ній його частка в праві власності. Просив суд визначити порядок користування земельною ділянкою по вул. Липова, 12 в м. Полтаві між співвласниками. Також просив суд зобовязати [PERSON] побудувати частину огорожі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] 23 листопада 2010 року звернулися в суд з зустрічним позовом до [PERSON], в якому просили суд встановити порядок користування спірною земельною ділянкою згідно фактичного користування, а також надати дозвіл співвласникам на обслуговування належних їм будівель. В судовому засіданні [PERSON] підтримав подані ним до суду позовні заяви та пояснив, що не погоджується із жодним з варіантів користування земельною ділянкою, які визначені висновком судової експертизи. Просив суд виділити йому в користування площу земельної ділянки без спільного користування із співвласниками, яка б відповідала його частці в праві спільної часткової власності на домоволодіння. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] просили суд залишити порядок користування земельною ділянкою між сторонами такий, який склався роками та є фактичним порядком користування станом на час розгляду справи. Пояснили, що не чинили перешкод позивачу щодо доступу техніка до обстеження частини домоволодіння, про вихід техніка повідомлені не були. Інші особи за викликом в судове засідання не зявилися, будучи повідомлені судом про час та місце розгляду справи, подавали до суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до договору дарування від 29 жовтня 1991 року є власником 3/10 частин домоволодіння по вулиці Липова, 12 в м. Полтаві. Відповідач [PERSON] відповідно до договору дарування від 02 червня 2000 року є власником 11/50 частин домоволодіння по вул. Липовій, 12 в м. Полтаві. Також відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 березня 2002 року [PERSON] належить 1/5 частина вказаного домоволодіння. Відповідач [PERSON] згідно договору дарування від 02 липня 2001 року є власником 7/25 частин домоволодіння по вулиці Липова, 12 в м. Полтаві. Станом на час розгляду справи, частки співвласників складають: [PERSON] - 3/10, [PERSON] - 7/25, [PERSON] 21/50. Також судом вставлено, що площа земельної ділянки, яка зареєстрована за адресою [INFO] в місті Полтаві складає 1293 кв.м., яка є неприватизованою та знаходиться в користуванні співвласників домоволодіння. Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Статтею 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Як встановлено судом, домоволодіння по вулиці Липова, 12 в місті Полтаві має самовільні споруди, згода співвласників [PERSON], [PERSON] та [PERSON] щодо самовільно зведених обєктів відсутня. Відповідно до ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Пленум Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 „ Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ у підпункті ґ) пункту 18 зазначив, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. N 1702-VI. Як встановлено судом, при переході права власності на 11/50 частин домоволодіння згідно з договором дарування від 02 червня 2000 року до [PERSON], в конкретне користування перейшли певні приміщення, про що зазначеного в договорі. Відповідно до висновку № 690 судової будівельно-технічної експертизи від 29 жовтня 2010 року площа земельної ділянки по вул. Липовій, 12 в м. Полтаві станом на час розгляду справи судом становить 1283 кв.м., при цьому між співвласниками склався певний порядок користування земельною ділянкою, яка розділена на три ізольованих ділянки. Відповідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням. Землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Як встановлено судом, між сторонами по справі [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] і [PERSON] з іншої сторони відсутня згода щодо певного порядку користування земельною ділянкою. Відповідно до висновку № 690 судової будівельно-технічної експертизи від 29 жовтня 2010 року запропоновано два варіанти порядку користування земельною ділянкою, яка розташована по вул. Липовій, 12 в м. Полтаві у відповідності до ідеальних часток співвласників. При вирішенні справи, суд не вважає за можливе встановити між сторонами жоден із варіантів користування, оскільки домоволодіння по вул. Липовій, 12 в м. Полтаві містить самовільні споруди, щодо яких відсутня згода користувачів земельної ділянки, що відповідно є перешкодою для встановлення порядку користування нею. Тому як позовні вимоги [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою, так і зустрічні позовні вимоги про встановлення порядку користування земельною ділянкою сторонами заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню. При вирішенні позовних вимог [PERSON] про зобовязання відповідачів не перешкоджати роботі працівників БТІ і дати їм можливість провести обстеження домоволодіння суд виходить з того, що позивачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що саме з вини відповідачів не відбулося обстеження домоволодіння техніком 01 грудня 2009 року. Жодні дані про те, що позивач повідомляв співвласників про вихід техніка в справі відсутні, тому пояснення відповідачів про те, що їм не було відомо про обстеження домоволодінні судом приймаються до уваги. За таких обставин, враховуючи вимоги ст. 358 ЦК України щодо здійснення права спільної часткової власності співвласниками за їхньою згодою, суд приходить до висновку, що в цій частині вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню за їх недоведеністю в судовому засіданні. Статтею 103 ЗК України передбачено, що землекористувачі зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Нормами ст. 16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів. Вимоги [PERSON] про зобовязання [PERSON] побудувати половину огорожі не ґрунтуються на нормах цивільного та земельного законодавства в частині спільного обовязку співвласників, тому не підлягають задоволенню. З цих же підстав не можуть бути задоволені і зустрічні вимоги [PERSON] та [PERSON] щодо зобовязання [PERSON] надати згоду на приватизацію земельної ділянки. У звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed