Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання договору займу дійсним та стягнення коштів, в якому також просив - в рахунок забезпечення позову накласти арешт на нерухоме майно 50/100 частин житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить на праві приватної власності [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] ; визнати договір займу від 12 березня 2010 року, який відбувся між позивачем та [PERSON] дійсним; стягнути з [PERSON] на користь позивача борг за договором займу у сумі 15827 гривень 20 копійок, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Свої вимоги позивач [PERSON] , в позовній заяві, обгрунтував тим, що він [PERSON] позичив [PERSON] 12 березня 2010 року кошти у сумі 2000 доларів США, взамін чого, в забезпечення гарантій повернення боргу, відповідачка передала йому розписку, довіреність від 12 березня 2010 року на ведення її справ та технічний паспорт на 28/100 та 22/100 частин житлового будинку, який належить [PERSON] на праві приватної власності та занходиться за адресою: [ADDRESS] . Отримавши кошти, відповідачка 15 березня 2010 року анулювала повністю раніше видану довіреність, чим викликала в позивача підозру в поверненні боргу. В ході розгляду справи позивач [PERSON] надавав заяви про уточнення позовних вимог в порядку ст. 31 ЦПК України, в якій просив визнати договір займу від 12 березня 2010 року, який відбувся між ним та [PERSON] дійсним; стягнути з [PERSON] на його користь - основний борг у сумі 15831 гривня 60 копійок, проценти за користування позикою у розмірі 11082 гривень 12 копійки, пеню за прострочку сплати боргу у розмірі 2374 гривні 74 копійок, моральну шкоду в розмірі 3000 гривень, відшкодувати витрати за надання юридичних послуг адвокату в розмірі 3000 гривень, кошти, витрачені на об`яву у газету у сумі 60 грн., за банківські послуги 10 грн., державне мито у розмірі 323 грн. та кошти за оплату інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином про що свідчить поштове повідомлення у матеріалах справи. Про причини своєї неявки суд не повідомила. Суд, розглянувши й дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, які мають характер позики. Згідно ст. 1048-1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором, та має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Як зазначено у ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання. Разом з тим, до матеріалів справи приєднана розписка, надана відповідачкою, про отримання позивачем в рахунок сплати відсотків наступної суми грошових коштів: 11.04.2010 р. - 200 доларів США. Взявши до уваги ці обставини та дослідивши матеріали справи, можна зробити висновок про часткове повернення боргу позивачу, а саме 200 доларів США. Вищевказані правовідношення підтверджуються наявністю розписки, копія якої приєднана до матеріалів справи. Виходячи з цього, сума несплаченого боргу становить 1800 дол. США. При цьому не приймається до уваги заперечення відповідача на валюту зобов`язання, оскільки сторони під надання позики погодили використання механізму доларового еквіваленту, а тому стягнення боргу у будь-якому випадку проводиться в гривневому еквіваленті, що відповідає ст. 524 ЦК України. Відмовляючи позивачеві у задоволенні вимог в частині стягнення відсотків, та зараховуючи фактично отримані грошові кошти в рахунок погашення боргу за договором позики, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.4, ч.б Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг від 12.07.2001 р. №2664-111, надання коштів в позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою. Відповідно до ст.5 цього ж Закону, право на здійснення фінансових послуг надаються фінансовим установам, а також фізичним особам - суб`єктам підприємницької діяльності. Позивач [PERSON] є фізичною особою, без державної реєстрації суб`єктом підприємницької діяльності, тому він не може надавати фінансових послуг, а отже отримувати відсотки за надання позики. Щодо сплати пені за прострочку сплати боргу у розмірі 300 доларів США. То ця вимога не відповідає вимогам ст. 549 ЦК України, тому як пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання і не може бути обумовлена твердою грошовою сумою. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення суми позики підлягають задоволенню з зарахуванням отриманих фактично грошових коштів позивачем в погашення суми боргу, сторона відповідача оспорювала необхідність повернення через, на її думку недійсність зобов`язань за розпискою. Це заперечення не приймається судом до уваги, як таке що суперечить як власно домовленості сторін, яка чітко вбачається з відповідної розписки, так і юридичної кваліфікації спірних відносин, оскільки у разі відсутності прямої домовленості про припинення зобов`язання та належного її оформлення грошові кошти підлягають повернення позивачу або відповідно до вищевказаних статей, що регламентують позикові відносини, або у разі відпадіння правової підстави для утримання грошових коштів - згідно з вимогами ст. 1212 ЦК України. Також позивач у своєї уточненій позовній заяві просить стягнути на його користь з відповідачки кошти затрачені ним на витрати на правову допомогу у розмірі 3000 гривень, а також судові витрати за сплату держмита, та інформаційно-технічного збору. За таких підстав суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] коштів затрачених на витрати на правову допомогу, тому як згідно з договором про надання правових послуг адвоката від 12 квітня 2010 року за №7 та додатку до цього договору за надання юридичних послуг по цієї цивільній справі оплата визначена у розмірі 3000грн., про що також свідчить квитанція №99 від 18 червня 2010 року про оплату [PERSON] вказаних послуг. Згідно зі ст. 12 ЩІК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку встановленому законом. Згідно зі ст. 79 ЦІ ІК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи належать: 1) витрати на інформаційно-технічне забезпечення; 2) витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до змісту положень ст.ст.79, 84, 88 ЦПК України, сторона, проти якої постановлено судове рішення, має відшкодувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, понесені нею і документально підтверджені витрати на правову допомогу. При цьому відповідно до 4.2 ст. 84 ЦПК України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27.04.2006 року затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, якими, зокрема, встановлено, що розмір витрат на правову допомогу компенсується на суму, що не перевищує 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи. Протягом розгляду справи було проведено 8 судових засідань, загальною тривалістю 2 години та 4 години затрачено на підготовку позовної заяви, та двох заяв про уточнення позовних вимог тобто разом - 6 годин було затрачено представником позивача на прийняття участі в розгляді зазначеної справи. Мінімальна заробітна плата з 01.12.2010 року становить 922.00 грн. х 40 % = 368.80 грн. На підставі викладено, суд дійшов висновку про можливість стягнення з відповідачів на користь позивачів витрати пов`язані з наданням правової допомоги при розгляді зазначеної справи у розмірі 2212.80 грн., оскільки зазначена сума не перевищує граничного розміру компенсації витрати на правову допомогу (6 годин х 368.80 грн. = 2212.80 грн.). Разом з тим, оцінюючи вимоги про відшкодування моральної шкоди та відмовляючи в їх задоволені суд виходе з наступного. Відповідно до п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно зі ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що стаття 1050 ЦК України та інші положення відповідного розділу ЦК України не передбачають стягнення компенсації завданої моральної шкоди у разі невиконання зобов`язань за договором позики. Так само договір, укладений між сторонами, не передбачає стягнення моральної шкоди за невиконання чи не неналежне виконання умов договору. У відповідності зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Також у порядку ч.І ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено,- підлягають стягненню з відповідачки на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 89гривень ЗО копійок оплати держмита і 56 гривень 40 копійок на оплату ІТЗ розгляду справи.

Outcome: partial