Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-23 00:00:00

22 липня 1997 року [PERSON] і [PERSON] уклали між собою шлюб у відділі реєстрації актів виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис за №154 та видано подружжю свідоцтво про укладення шлюбу серії І-ГЮ №289185. За час шлюбу у сторін народилася дитина: дочка - [PERSON], [INFO], яка на теперішній час є малолітньою. Наведені обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії І-ГЮ №010665, повторно виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області 23 червня 2005 року року, актовий запис №151. 26 жовтня 2010 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення в її користь аліментів на утримання малолітньої дитини - дочки: [PERSON], [INFO], яка потребує матеріальної допомоги зі сторони відповідача, в розмірі 1\\4 (четвертої) частини його заробітку або іншого доходу щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного вік\'. Позивачка вказала в позовній заяві, що відповідач добровільно не надає належної матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини, хоча є працездатним і фінансовоспроможним. Згідно доводів [PERSON] збереження шлюбу та примирення подружжя є неможливим, оскільки сторони мають різні погляди на права і обов'язки подружжя. Зі змісту позову слідує, що в сім'ї виникають часті сварки та образи в зв'язку із зловживанням відповідачем алкогольними напоями. У судове засідання сторони не з'явилися, надали суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність. У письмовій заяві від 24 грудня 2010 року позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила суд розірвати шлюб, залишивши малолітню дитину їй на виховання та стягнути з [PERSON] в її користь аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] в розмірі 1\\4 частини його заробітку (доходу) щомісячно до моменту досягнення дитиною повноліття. Відповідач повністю визнав позовні вимоги [PERSON], про що вказав у письмовій заяві від 24 грудня 2010 року. Із змісту даної заяви вбачається, що [PERSON] згідний на розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів в користь [PERSON] на утримання малолітньої дочки [PERSON] в розмірі 1\\4 частини його заробітку (доходу). Дослідивши і оцінивши в сукупності письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, підлягає задоволенню в повному обсязі. Зі змісту позову [PERSON] і доводів сторін слідує, що спільне життя сторін не склалося, подружжя не підтримує сімейно-шлюбні відносини. Відповідач зловживає алкогольними напоями, що в свою чергу стає причиною сварок та образ в сім'ї. Сторони обоюдно бажають розірвати шлюб, примирення вважають неможливим. Отже, судом встановлено, що сім'я [PERSON] і [PERSON] фактично не існує, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, так як не суперечить інтересам обох сторін, що має істотне значення. Згідно з вимогами, передбаченими ч.І ст.24 СК України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Ч.ч.І, 4 ст.55 СК України передбачають, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, а також зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Відповідно до ч.ч.З, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, Примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Отже, суд вважає, що в разі небажання, навіть, одного з подружжя проживати спільно у шлюбі - такий шлюб не може бути збереженим. Відповідно до ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З наведених підстав суд вирішив розірвати шлюб, укладений між [PERSON] і [PERSON], оскільки вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, так як суперечить інтересам обох сторін. Суд, враховуючи обставини, зазначені в ст. 182 СК України, прийшов до висновку, що розмір аліментів, що підлягають примусовому стягненню з відповідача [PERSON] в користь позивачки [PERSON] на утримання малолітньої дитини: дочки - [PERSON], [INFO], до досягнення нею повнолітнього віку повинен становити 1/4 (четверту) частину заробітку або іншого доходу відповідача щомісячно, але не менше ніж ЗО відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. До такого висновку суд прийшов з наступних підстав і мотивів. Згідно свідоцтва про народження серії І-ГЮ №010665, повторно виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області 23 червня 2005 року року, актовий запис №151 у сторін [PERSON] і [PERSON] 13 березня 1998 року народилася дочка - [PERSON], яка на момент вирішення спору є малолітньою дитиною. Свідоцтво про укладення шлюбу серії І-ГЮ №289185, видане відділом реєстрації актів виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області, свідчить, що сторони [PERSON] і [PERSON] перебувають у шлюбі з 22 липня 1997 року по теперішній час, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис за №154. Зі змісту позову [PERSON] і письмової заяви відповідача від 24 грудня 2010 року про визнання позову слідує, що [PERSON] не надає належної та регулярної матеріальної допомоги своїй малолітній дитині - дочці: [PERSON], яка потребує матеріального утримання зі сторони свого батька. Про фінансову спроможність відповідача сплачувати щомісячно аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1\\4 (четвертої) частки заробітку (доходу) свідчить відсутність заперечень в [PERSON] проти позову [PERSON] Окрім цього, судом враховано, що відповідач не здійснює утримання інших осіб і на стан свого здоров'я не скаржиться. Згідно з ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог, передбачених в ч.З ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Ст.182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж ЗО (тридцять) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених в ст.184 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробіку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з вимогами ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи наведене, на підставі ч.І ст.24, ч.ч.І, 4 ст.55, ч.ч.З, 4 ст.56, ч.2 ст.104, ч.З ст.105, ч.І ст.110, ст.112, ст.180, ч.З ст.181, ст.182, ч.І ст.183, ст.191 СК України,

Outcome: approved