Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-16 00:00:00

[PERSON], інтереси якого представляє [PERSON], звернувся до суду з позовною заявою до Люботинської міської ради Харківської області, третьої особи - Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначив, що на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлю від 04 березня 1958 року, виданого виконкомом Люботинської міської ради, [PERSON], належав житловий будинок за адресою м. Люботин, провулок Колгоспний,6. В 1979 році [PERSON] закінчила перебудову житлового будинку. На підставі рішення виконкому Люботинської міської ради №244 від 14 лютого 1989 року і Акту про закінчення будівництва і вводу в експлуатацію індивідуального житлового будинку від 02 березня 1989 року [PERSON] було надано дозвіл на прийняття в експлуатацію самочинно побудованого житлового будинку літ. "А-1" житловою площею 60,4 кв.м., розташованого за адресою: м. Люботин, пров. Колгоспний №6, та оформлення права власності на її ім'я, в зв'язку з перебудовою. [PERSON] право власності на житловий будинок не оформила. 08 лютого 1994 року [PERSON] померла. Під час життя [PERSON] склала заповіт, в якому зазначено, що все належне їй майно, з чого б воно не складалося та де б таке не знаходилось і взагалі, все те, що їй буде належати на день її смерті, і на що за законом вона матиме право, вона заповідала [PERSON], що мешкає в м. Люботин, пров. Колгоспний, 6. [PERSON] прийняла спадщину, фактично вступивши в управління і користування спадковим майном - житловим будинком, розташованим за адресою: м. Люботин, пров. Колгоспний,6. [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 01 вересня 1970 року. Від сумісного проживання 13 серпня 1970 року народився син [PERSON] позивач по справі. 08 листопада 2004 року помер батько позивача - [PERSON]. 24 березня 2010 року померла мати позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] спадкоємцем за законом першої черги є - син спадкодавиці [PERSON] Позивач звернувся до Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Але йому було письмово відмовлено у видачі свідоцтва в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок, який розташований за адресою: м. Люботин пров. Колгоспний №6. Крім того, в свідоцтві про право особистої власності на будівлю від 04 березня 1958 року, рішенні виконкому Люботинської міської ради №244 від 14 лютого 1989 року та Акті про закінчення будівництва і вводу в експлуатацію індивідуального житлового будинку від 02 березня 1989 року, прізвище [PERSON] вказано "Пелипенко", тоді як в заповіті та свідоцтві про смерть, вказане прізвище "Пилипенко". У зв'язку з наведеним позивач просить позов задовольнити і встановити юридичний факт, що документи: свідоцтво про право особистої власності на будівлю від 04 березня 1958 року; рішення виконкому Люботинської міської ради №244 від 14 лютого 1989 року, Акт про закінчення будівництва і вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 02 березня 1989 року видані на прізвище "Пелипенко" [PERSON] належать [PERSON] та визнати за ним, [PERSON], право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташованого за адресою: м. Люботин пров. Колгоспний №6, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 24 березня 2010 року. Сторони про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином та своєчасно, в судове засідання не зявилися. Представник позивача - [PERSON] направив до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги [PERSON] підтримує, просить позов задовольнити та розглядати справу без їх участі. Від Люботинської міської ради Харківської області та Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області на адресу суду надійшли листи, в яких зазначено, що проти задоволення позову не заперечують, з позовом згодні повністю, просили розглядати справу у відсутності їх представників. Таким чином, визнання відповідачами пред'явленого позову не суперечить закону, та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання у відсутності сторін по справі, які були належним чином та своєчасно повідомлені про час і місце розгляду справи та висловили свою думку щодо вирішення спору. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти, що не оспорюються сторонами по справі, та підтверджуються наявними у справі доказами, та відповідні їм правовідносини. Житловий будинок, який розташований за адресою: м. Люботин, пров. Колгоспний, 6, належить [PERSON], на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлю від 04 березня 1958 року, виданого виконкомом Люботинської міської ради депутатів трудящих (а.с.7). [PERSON] самовільно здійснила перебудову житлового будинку літ. А-1 та побудувала надвірні будівлі. На підставі рішення виконкому Люботинської міської ради № 244 від 14 лютого 1989 року та Акту про закінчення будівництва і вводу в експлуатацію індивідуального житлового будинку літ. „А-1 від 02 березня 1989 року [PERSON] було надано дозвіл на оформлення та прийняття в експлуатацію самочинно побудованого житлового будинку літ. „А-1 та самовільно побудованих надвірних будівель. (а.с.13, 14). Зазначений житловий будинок розташований в м. Люботин по пров. Колгоспному, 6 в бюро не зареєстровано, що вбачається з довідки Люботинського БТІ від 30 січня 2010 року № р-277 (а.с.6). Згідно з ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнано за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під вже побудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самовільно збудоване на ній, якщо це не порушує прав інших осіб. Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). [PERSON] померла 08 лютого 1994 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ВЛ № 255903, виданим Люботинським міським відділом ЗАГСу Харківської на підставі актового запису про смерть № 68 від 09 лютого 1994 року (а.с.15). Під час життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 15 травня 1987 року нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області [PERSON], за реєстром № 903 (а.с.16). В зазначеному заповіті вказано, що все належне їй майно, з чого б воно не складалося та де б таке не знаходилось і взагалі, все те, що їй буде належати на день її смерті, і на що за законом вона матиме право, вона заповідала [PERSON], що мешкає в м. Люботин, пров. Колгоспний, 6. [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняла фактично, вступивши в управління спадковим майном, оскільки постійно мешкала в зазнаному будинку та здійснювала догляд за ним. Враховуючи, що [PERSON] померла 08 лютого 1994 року, тобто в період дії Цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, так як відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних правовідносин, які виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обовязків, які виникли та продовжують існувати після вступу його в силу. В звязку з тим, що вказані правовідносини виникли та продовжували існувати до 01.01.2004 року, тобто до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин між сторонами по справі правові норми, передбачені Цивільним кодексом України в редакції 1963 року. На підставі ст. 534 ЦК України (в редакції 1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. З 01 вересня 1970 року [PERSON] знаходилася в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії ІАБ № 239252, видане Люботинським міським бюро РАЦСу Харківської області 01 вересня 1970 року на підставі актового запису № 260 (а.с.25). Від сумісного проживання 13 серпня 1970 року народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІАВ № 552772, видане Люботинським міським бюро РАЦСу Харківської області 01 вересня 1970 року на підставі актового запису № 235 (а.с.29). 08 листопада 2004 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 009274, що видане відділом реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції Харківської області 18 лютого 2005 року на підставі актового запису № 488 (а.с.26). 24 березня 2010 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 009274, що видане відділом реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції Харківської області 24 березня 2010 року на підставі актового запису № 118 (а.с.27). Спадкоємцем на залишену після смерті [PERSON] спадщину є [PERSON] син спадкодавці. [PERSON] спадщину прийняв, оскільки постійно 07 квітня 2010 року звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Його заяву зареєстровано в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 315, в цей же день заведено спадкову справу № 141\\2010. Зазначені обставини підтверджуються повідомленням Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 15 грудня 2010 року № 2290/01-14 (а.с.36). Враховуючи, що [PERSON] померла 24 березня 2010 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 2003 року, в звязку з тим, що вказані правовідносини виникли та продовжували існувати після 01.01.2004 року, тобто після вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України (в редакції 2003 року), у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1269 (в редакції 2003 року) спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, посилаючись, що на імя [PERSON] немає правовстановлюючих документів, що підтверджується відповіддю Другої державної нотаріальної контори від 05 жовтня 2010 року № 0214 1850 (а.с.36). Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом визначено іншого порядку їх встановлення. В свідоцтві про право особистої власності на будівлю від 04 березня 1958 року, рішенні виконкому Люботинської міської ради №244 від 14 лютого 1989 року та Акті про закінчення будівництва і вводу в експлуатацію індивідуального житлового будинку від 02 березня 1989 року, прізвище [PERSON] вказано «Пелипенко» замість «Пилипенко». В будинковій книзі на житловий будинок за адресою: м. Люботин, пров. Колгоспний, 6, зазначено, що за вказаною адресою була зареєстрована [PERSON] (а.с.17-24). Як вбачається з відповіді Харківського обласного державного нотаріального архіву 3757/01-21 від 15 грудня 2010 року до нотаріальної контори з питань посвідчення заповіту звернулась [PERSON], яка мешкала за адресою: м. Люботин, пров. Колгоспний, 6 (а.с.38-39) На підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає за необхідне: встановити юридичний факт, що документи: свідоцтво про право особистої власності на будівлю від 04 березня 1958 року; рішення виконкому Люботинської міської ради №244 від 14 лютого 1989 року, Акт про закінчення будівництва і вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 02 березня 1989 року видані на прізвище "Пелипенко" [PERSON] належать [PERSON]. Встановлений в суді факт належності спадкодавиці [PERSON] правовстановлюючих документів, має для позивача юридичні наслідки для оформлення права власності в порядку спадкування за законом. Таким чином, суд вважає за необхідне: визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: Харківська область, м. Люботин провулок Колгоспний №6, в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], померлої 24 березня 2010 року. Судові витрати по справі відсутні, так як позивач сплатив їх при зверненні з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved