Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-09 00:00:00

28 лютого 2011 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивачка посилається на те, що їй на праві власності належить згадана квартира. У квартирі зареєстрована позивачка та відповідач. З 07 січня 2006 року відповідач у спірній квартирі не мешкає, оскільки у вказаний день виїхав на заробітки до м.Нижній Новгород РФ, де пропрацював до липня 2006 року. Останній раз позивачка спілкувалася із сином у телефонному режимі 10 січня 2006 року. На даний час місце проживання відповідача позивачці невідоме. Відтак, з січня 2006 року відповідач у спірному помешканні не проживає, перешкод у користуванні житлом позивачка відповідачу не чинила. Такий стан речей певним чином порушує права позивачки як власника житла, покладає на неї додатковий тягар з його утримання, що виявляється у сплаті комунальних послуг за зареєстровану, але фактично відсутню особу, тому вона просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за зазначеною вище адресою. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні, обставини, викладені у позові, підтвердила. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений завчасно і належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про надсилання судової повістки, про причини неявки суд не сповістив, будь-яких заперечень з приводу позову не надав. З показань свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що вони знайомі з позивачкою, свідок [PERSON] також знала відповідача як сина позивачки. їм відомо зі слів позивачки, що її син поїхав на заробітки близько п`яти років тому назад, але куди саме - невідомо. Відомо, що позивачка зверталася до телевізійної передачі «Жди меня» з питання розшуку сина, але місце знаходження відповідача так і не було встановлено. З копії договору дарування квартири від 27 квітня 2005 року вбачається, що позивачка [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] (а.с.20-23). Згідно з довідкою Форми № 3 від 03 лютого 2011 року, виданою КП ДЕЗ «Океан», та довідкою адресно-довідкового бюро у вказаній квартирі зареєстровані позивачка і відповідач (а.с.18, 12). Згідно з актом про непроживання від 09 лютого 2011 року (а.с.17) відповідач фактично не мешкає у квартирі [ADDRESS] з січня 2006 року (близько п`яти з половиною років на час розгляду справи). У відповідності до листа начальника Корабельного РВ ММУ УМВС України у Миколаївській області від 01 лютого 2011 року відповідач [PERSON] у розшуку не перебуває (а.с.16). Заслухавши пояснення позивачки, показання свідків, дослідивши письмові докази, наявні у справі, суд приходить до таких висновків. Як закріплює ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За правилами ч.І ст.71 ЖК України при. тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Одночасно ст.72 ЖК встановлює, що в судовому порядку особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. В той же час у відповідності із ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За встановлених обставин суд находить позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved