Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-07 00:00:00

21.05.2010 року позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем з 1999 року перебуває в зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають двох дітей: [PERSON], 02.09.2002р.н., та [PERSON], [INFO] Відповідач участі у вихованні їх спільних дітей не приймає, добровільно матеріальної допомоги не надає. Крім того, на даний час вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення ним трирічного віку, а тому в неї відсутні кошти для забезпечення достатнього життєвого рівня сім'ї. В звязку з цим вона просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей та її утримання до досягненням сином [PERSON] трирічного віку. Позивач та її представник заявлені вимоги підтримали повністю. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали. При цьому відповідач зазначив, що дітей він утримує і буде утримувати і надалі. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: [PERSON], 02.09.2002р.н., та [PERSON], [INFO] (а.с. 3-5) На даний час між сторонами склалися складні стосунки, хоча їх шлюб не розірваний та вони проживають в спільній квартирі. Відповідач проживає разом з позивачем і їх дітьми. Приймає участь в утриманні дітей шляхом доставки продуктів харчування, придбання речей, одягу, подарунків, тощо. Даний факт визнав позивач в судовому засіданні. Статтею 141 СК України \~визначено, що мати та батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. \~ У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, що передбачено ч.1 ст.181 СК України. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р."Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що діти проживають разом з позивачем і відповідачем, останній приймає участь в їх утриманні і виконує свої батьківські обов"язки, суд не знаходить підстав до задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таке право дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. \~ \~ Згідно положень ч. 1 ст. 82 СК України, якщо після припинення права на утримання виконання рішення суду про стягнення аліментів буде продовжуватися, всі суми, одержані як аліменти, вважаються такими, що одержані без достатньої правової підстави, і підлягають поверненню у повному обсязі, але не більш як за три роки. Як встановлено в судовому засіданні, позивач працює вчителем в Кіровській сільській школі і отримує заробітну плату. За таких обставин, на думку суду, позивач позбавлений права на утримання, тому в цій частині позову слід також відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: approved