Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-06 00:00:00

26.06.2009 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є вдовою померлого 24.04.2009 року [PERSON]. 16.03.2006 року її покійний чоловік [PERSON] придбав 1/3 частину будинку №26 по вул. Боженка в с. Вишеньки Бориспільського району Київської області. Власники інших 2\\3 частини будинку за вказаною адресою є [PERSON] та [PERSON] До смерті чоловік позивачки товаришував з відповідачами, тому всі документи, які підтверджували право власності на частину будинку за твердженням позивача знаходяться у [PERSON] та [PERSON] Зважаючи на те, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, У Їнь зазначала, що має право на 1/3 частину будинку придбаного її чоловіком, оскільки інших спадкоємців не має. Оскільки відповідачі перешкоджають позивачу користуватися належною їй частиною будинку, У Їнь просила визнати за нею право користування 1/3 частиною спірного будинку. До розгляду справи по суті [PERSON] подала зустрічний позов про визнання за [PERSON] права власності на 1/3 частину будинку, спираючись на усну домовленість між [PERSON] та померлим та [PERSON] про постійне проживання в [INFO] разом із своєю родиною, оскільки [PERSON] та [PERSON] Цінвень працювали на підприємстві, яким керував померлий [PERSON]. При цьому вони мали право зробити ремонт будинку та утримувати його для своїх потреб. Після смерті [PERSON] виникла необхідність узаконення права власності на частину будинку, оскільки померлий фактично закріпив за ними право на 1/3 частину будинку, яка згодом мала перейти ним у власність. Однак весь будинок, за згодою [PERSON], було оформлено на [PERSON], який після смерті [PERSON] не бажає оформляти частину будинку на родину [PERSON], яка складається окрім [PERSON] Цінвень, ще з двох малолітніх дітей. Також за роки їхнього проживання в даному будинку вони сплачували всі комунальні послуги, а також податок на землю. Іншого помешкання у них не має та придбати інший будинок у них також не має можливості, тому позивач за зустрічним позовом просила визнати за нею право власності на 1\\3 частину спірного будинку. В судових засіданнях у даній цивільній справі представник У Їнь позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов У Їнь задовольнити, проти задоволення зустрічного позову [PERSON] не заперечував. В подальшому просив розглядати справи за його відсутності. [PERSON], її представник та третя особа [PERSON] Цінвень первісний та зустрічний позов підтримали та просили їх задовольнити, обставини, зазначені в позовних заявах підтвердили. [PERSON] та його представники проти позовів заперечили та просили у їх задоволенні відмовити, оскільки жодного права користування чи власності у позивачів не виникло, зважаючи на наявність такого права лише у [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, а також те, що саме [PERSON] придбавав самостійно вказаний будинок, а не в інтересах [PERSON]. Вишеньківська сільська рада Бориспільського району Київської області в судове засідання не зявилася, надала до суду лист, в якому просила проводити розгляд справи у відсутність її представника, заперечень до позовних заяв не має. [PERSON] Цінвень позов дружини підтримав, надані нею пояснення підтримав в повному обсязі, зазначив, що він дійсно працював у [PERSON] і з ним була досягнута домовленість про проживання у спірному будинку з подальшим оформленням в якості дару його частини. Представник органу опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації Київської області до суду не зявився, в письмовому листі покладається на думку суду при вирішенні спорів та просив суд проводити розгляд справи у його відсутність зазначивши, що будинок в с. Вишеньки по вул. Боженка № 26, не є власністю одного із батьків малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] Цінвенем. Під час розгляду справи були також допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив, що постійно, близько 10 років, в будинку №26 по вул. Боженка в с. Вишеньки проживає [PERSON] з родиною. Цей будинок належав померлому [PERSON], який працював фермером, а [PERSON] та її чоловік [PERSON] Цінвень працювали на городі, що входив до фермерського господарства померлого. Про те, що будинок оформлений на [PERSON] йому нічого не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він займався продажем будинку свого батька в 1997 році, і цей продаж було вчинено за гроші [PERSON], однак останній вказав про необхідність оформлення будинку на ім'я [PERSON] Чому було таке рішення покупця й хто проживає в будинку йому не відомо, оскільки після продажу він цим не цікавився. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт постійного проживання в спірному будинку [PERSON] з родиною, а також те, що будинок було придбано саме [PERSON], однак оформлений на [PERSON], який працював на [PERSON], зважаючи на особливості законодавства щодо оформлення права власності на іноземців. Тому [PERSON] не має права на вказаний спірний будинок, що по праву належав [PERSON]. Заслухавши пояснення [PERSON], [PERSON] та представників сторін, [PERSON] Цінвеня, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення позовних вимог У Їнь та вимог [PERSON] з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 22.11.1997 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], перший продав останньому житловий будинок №26, розташований по вул. Боженка в с. Вишеньки Бориспільського району Київської області, з відповідними надвірними спорудами. Зазначений договір нотаріально посвідчений державним нотаріусом Бориспільської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим номером №2-148. Зазначений договір також зареєстровано в БТІ за №270 25.11.1997 року (а.с. 146-157 том 1). Відповідно до листа Вишеньківської сільської ради від 24.07.2009 року №2-13-433 домоволодіння, що знаходиться в с. Вишеньки Бориспільського району Київської області по вул. Боженка, 26, - належить [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 22.11.1997 року серії НБ 0109843, зареєстрованого у виконавчому комітеті сільської ради 10.12.1997 року (а.с. 99 том 1). Між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди приміщення спірного будинку від 24.05.1998 року на 15 років без сплати орендної плати (а.с. 173 том 1). Вказаний договір не зареєстрований належним чином, а тому суд не приймає його до уваги, як неналежний доказ. Крім того, останній може підтверджувати лише право користування [PERSON] спірним будинком. Згідно ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст прав власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. З цього приводу в суді не здобуто допустимих та належних доказів перебування спірного будинку на праві власності [PERSON] чи [PERSON], оскільки право власності на нерухоме майно виникає з моменту його державної реєстрації. Такої державної реєстрації на спірний будинок за [PERSON] чи [PERSON] зареєстровано у встановленому законом порядку не було. Суд не може приймати пояснення свідків в якості доказів придбання спірного будинку [PERSON], зважаючи на відсутність вимог про переведення прав покупця за договором купівлі-продажу нерухомого майна за померлим, про що судом розяснювалось право представників позивачів щодо зміни предмету позовних вимог, однак своїм правом останні не скористались. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не впливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) , належить й на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом , він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у справі спільної власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїми коштами за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Статтею 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності не залежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Суду не надано також копії свідоцтва про смерть [PERSON], який помер 24.04.2009 року, воно відсутнє в матеріалах спадкової справи (а.с. 162-169 том 1), а також копії правовстановлювального документу, який би підтверджував статус подружжя У Їнь та [PERSON]. На вимогу суду останні представником позивача надані не були. Зважаючи на викладене та наведені норми закону відсутні передбачені законодавством України підстави для задоволення вимог У Їнь, зазначених у позові, оскільки суду не надано доказів придбання спірного будинку [PERSON], з яким позивачка перебувала у шлюбних відносинах. Згідно довідки виконавчого комітету Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області від 10.08.2010 року №1345, [PERSON] Цінвень та [PERSON] проживають постійно близько 9-10 років в с. Вишеньки в будинку по вул. Боженка, 26, але там не зареєстровані. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 та ч. 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Користування будинком тривалий час не є підставою для визнання права власності на частину будинку, незважаючи на виконання ремонтних робіт, переобладнання будинку, оплату комунальних послуг та земельного податку. З цього приводу у суду відсутні підстави для задоволення і вимог [PERSON], оскільки суду не надано доказів укладення будь-яких попередніх угод з власником будинку про його дарування чи придбання. Встановлені судом фактичні обставини свідчать про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог У Їнь та [PERSON] Судові витрати у справі за розгляд позовних вимог У їнь та [PERSON] слід віднести на рахунок останніх, які сплачені при зверненні до суду з позовами. На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 328, 355 ЦК України, ст. 60 СК України та

Outcome: dismissed