Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-08 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про зобовязання до вчинення дій - знесення самочинного будівництва. Вимоги мотивовано тим, що [PERSON] на праві приватної власності належить 20/100 частин домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями й спорудами, що розташовані за адресою: м. Каховка, вул. Спендіарова, № 11. Власником сусіднього будинку є відповідач. Самовільно збудовані при будинку [PERSON] веранда «аі» знаходиться на межі земельних ділянок сторін, вбиральня «З» - більшою частиною на подвірї позивача. Оскільки в добровільному порядку даний спір вирішити не можливо, позивач просила усунути перешкоди в здійсненні права користування земельною ділянкою зобовязавши [PERSON] знести самочинне будівництво. В судовому засіданні позивач на задоволенні позову наполягала у повному обсязі 2підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав - будівлі та споруди самочинно зведені його батьком, після смерті якого [PERSON] успадкував домоволодіння. Крім того, обєкти самочинного будівництва збудовані відповідно до сталого порядку користування на земельній ділянці відповідача. Рішення суду, яким визначений порядок користування земельною ділянкою за адресою: м. Каховка, вул. Спендіарова, № 11, є незаконним та порушує його права. В судовому засіданні представник Каховської міської ради позовні вимоги [PERSON] підтримав. Вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Судом встановлено, що рішенням Каховського міського суду від 13 грудня 2000 року [PERSON] в користування виділено частину земельної ділянки за адресою: м. Каховка, вул. Спендіарова, № 11, площею 140,8 м2, в тому числі 1,89 м2 загального користування, що на плані, запропонованому експертом, зафарбовано синім кольором (а.с. 8, 39). Дане рішення набрало законної сили та виконане - це не заперечується сторонами та є преюдиціальним фактом (а.с. 34 - 38). На підставі договору дарування, укладеного між [PERSON] (даруваиьник) та [PERSON] (обдаровувана) 13 березня, позивач набула право власності на 20/100 частин домоволодіння з господарчими та побутовими будівлями й спорудами, розташовані на земельній ділянці площею 704 м2 за адресою: м. Каховка Херсонської області, вул. Спендіарова, № 11 (а.с. 4). За вказаних обставин та згідно ч. 1 ст. 30 ЗК України 1990 року (чинного на момент укладення договору) до позивача перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розміщена придбана нерухомість, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача тобто у відповідності до рішення Каховського міського суду від 13 грудня 2000 року. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 липня 2001 року [PERSON] набув право власності на житловий будинок «А», огорожі та споруди №№ 1 - 2, за адресою: м. Каховка Херсонської області, вул. Спендіарова, № 9-а (а.с. 23). Розташовані за адресою: м. Каховка Херсонської області, вул. Спендіарова, № 9-а, веранда - «аі» та вбиральня - «З» є обєктами самочинного будівництва. Дані обставини визнані сторонами та підтверджуються довідкою-характеристикою (а.с. 6), відсутністю у відповідача правовстановлюючих документів на таку нерухомість. Факт того, що спірне майно - веранда «аі» та вбиральня «З» збудоване з порушенням права користування [PERSON] земельною ділянкою підтверджується рішенням Каховського міськрайонного суду від 24 грудня 2008 року, яке набрало законної сили (а.с. 35, 36), повідомленням відділу архітектури та містобудування виконавчому комітету Каховської міської ради (а.с. 10), листом виконавчого комітету Каховської міської ради (а.с. 11) та відповіддю інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Херсонській області (а.с. 12). При цьому в судовому засіданні [PERSON] не заперечував, що відповідно до порядку користування земельною ділянкою, встановленого рішенням Каховського міського суду від 13 грудня 2000 року, спірні самовільно збудовані веранда та вбиральня частково розташовані на земельній ділянці [PERSON] Чинним законодавством (ч. 2 ст. 152 ЗК України) землекористувачу надано право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Норми вказаної статі, регулюють правовідносини, повязані з обєктами нерухомості. Визначення, які речі відносяться до обєктів нерухомості дається в ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та в ст. 181 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На сторони покладається обовязок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень - ч. З ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України). Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вбачає, що на даний час рішення суду, на підставі якого земельна ділянка передана в користування позивачу, незаконним не визнане. Докази державної реєстрації правда власності [PERSON] на будівлі «а1», «З» відсутні. Самочинне будівництво розташоване з порушенням меж земельних ділянок сторін, на землі [PERSON] Можливість усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою позивачу відповідачем ігнорована, тому порушені права [PERSON] підлягають захисту у спосіб примусового виконання боржником обовязку в натурі застосування до самочинного будівництва наслідків, передбачених ч. 4 ст. 376 ЦК України. Понесені позивачем судові витрати (а.с. 1 - 2, 16) суд на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України вважає необхідним покласти на відповідача.

Outcome: approved