overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з останього на її користь аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 700 (сімсот) грн. на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], щомісячно до досягнення ним повноліття. Свої вимоги обгрунтовує тим, що з 23 листопада 1985 р. вона перебуває з відповідачем в шлюбі, від якого 02 жовтня 1998 р. народився син [PERSON]. Дитина знаходиться на її утриманні та вихованні, відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина не надає. Виходячи з цього, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі та дала пояснення аналогічні доводам викладеним в позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення відповідно яким позовні вимоги визнав частково, вказав, що він офіційно не працевлаштований, має мінливий та нерегулярний дохід. Суму позовних вимог вважає завищеною, погоджується сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 287 грн. 10 коп.( 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) щомісячно, до досягнення сином повноліття. Просив справу розглядати за його відсутністю. Суд, вислухавши позивачку, яка підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі посилаючись на підстави указані в позовної заяві, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про народження батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 5). Судом встановлено, що відповідач ніде не працює, має мінливий дохід, у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина не надає, дитина находиться на утриманні та вихованні позивачки. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів. Мінімальний розмір на одну дитину не може бути менший ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів обгрунтовані, підлягають частковому задоволенню і з [PERSON] необхідно стягнути: на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту подачі позову до суду, тобто з 04 листопада 2010 року до його повноліття; а також відповідно з вимогами ст. 88 ЦПК України і ст. З Декрету Кабінету Міністрів України Про державне мито в доход держави судовий збір в розмірі 1% від суми позову, але не менше 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На підставі вишевикладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-29 00:00:00

[PERSON] у листопаді 2010 року звернувся до суду із позовом до Пирятинської міської ради про визнання права власності. У обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що він є власником будинковолодіння, розташованого у м. Пирятині Полтавської області по вул. Лесі Українки, 46. На земельній ділянці вказаного домоволодіння позивач самочинно побудував прибудову «б» до сараю «Б» та сарай «Ж». На даний час у позивача виникла необхідність зареєструвати своє право власності на самочинно збудовані споруди, але у встановленому порядку позивач не може зареєструвати своє право власності на зазначені вище будівлі через відсутність правовстановлюючих документів. Таким чином позивач [PERSON] просить визнати за ним право власності на самочинно побудовані будівлі. У судовому засіданні позивач позов підтримав, просить визнати за ним право власності на самочинно побудоване майно, а саме: прибудову «б» до сараю «Б» та сарай «Ж», що розташовані у м. Пирятині Полтавської області по вул. Лесі Українки, 46. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, відповідач письмово повідомив суд про розгляд справи у відсутність його представника, проти задоволення позову не заперечує. Суд уважає, що справа може бути розглянута у відсутність представника відповідача, оскільки його особисті пояснення у судовому засіданні необов'язкові. Судом установлено: [PERSON] є власником будинковолодіння у м. Пирятині Полтавської області по вул. Лесі Українки, 46. На належній йому на праві приватної власності земельній ділянці самочинно побудував прибудову «б» до сараю «Б» та сарай «Ж». Викладене підтверджується: копією технічного паспорту на житловий будинок приватного житлового фонду № 46 по вул. Лесі Українки м. Пирятина Полтавської області (а.с.5), відповідно до якого будинковолодіння належать позивачу [PERSON]; довідкою-характеристикою комунального підприємства «Лубенське МБТІ» (а.с.10): висновком Комунального підприємства «Міська архітектурно-планувальна група» (а.с.11), відповідно з яким самочинно побудовані будівлі відповідають встановленим будівельним нормам та правилам; іншими матеріалами справи. Відповідно до ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність визнання права власності за [PERSON] на самочинно побудоване нерухоме майно: прибудову «б» до сараю «Б» та сарай «Ж» у м. Пирятині Полтавської області по вул. Лесі Українки, 46.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] у листопаді 2010 року звернулася до суду з позовом до Пирятинської міської ради про визначення часток у праві спільної сумісної власності. Свої позовні вимоги позивач, обґрунтовує тим, що він, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є співвласниками квартири №9 у будинку №52 по площі Червоноармійській в м. Пирятині Полтавської області. На даний час [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - чоловік позивача померли. Після їхньої смерті відкрилася спадщина у виді частки квартири, що є спільною сумісною власністю, але оформити спадщину позивач не може , оскільки у свідоцтві про право власності на житло, власниками квартири були записані всі члени сім'ї, без встановлення часток кожного. У зв'язку з тим, що у правовстановлюючому документі не вказані частки кожного із співвласників, позивач не може оформити спадщину у вигляді частини квартири належної його чоловіку [PERSON] У судовому засіданні позивач, свої позовні вимоги підтримав, просить визначити частки спільної сумісної власності квартири № 9 у будинку №52 по площі Червоноармійській у м. Пирятині Полтавської області, оскільки він не може прийняти спадщину, яка залишилась після смерті його чоловіка. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, відповідач письмово повідомив суд про розгляд справи у відсутність його представника, проти задоволення позову не заперечує. Суд уважає, що справа може бути розглянута у відсутність представника відповідача, оскільки його особисті пояснення у судовому засіданні необов'язкові.. Судом установлено: [PERSON] є співвласницею квартири №9 у будинку №52 по площі Червоноармійській в м. Пирятині Полтавської області (а.с.10). Співвласниками квартири також є [PERSON], [PERSON], який помер 08 вересня 2009 року, [PERSON], яка померла 31 грудня 2003 року, [PERSON], який помер 02 липня 2005 року та. На даний час позивач має намір прийняти спадщину, яка відкрилася після смерті його чоловіка [PERSON], але у зв'язку з тим, що у свідоцтві про право власності на житло не вказані частки кожного із співвласників, позивач не має можливості оформити спадщину на частину квартири, їда належить його чоловіку. Відповідно до ч.2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, уважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-29 00:00:00

Позивачка просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки від доходу відповідача щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач вказує, що з 25.11.05 р. перебуває з відповідачем у шлюбі, від шлюбу подружжя має сина, який проживає з матірю. Відповідач останнім часом ухиляється від добровільної сплати аліментів на утримання сина, хоча має таку можливість, так як працює та має стабільний заробіток. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю та пояснила, що на даний час сторони проживають окремо, дитина перебуває на її утриманні, вона на даний час ніде не працює та потребує коштів на утримання дитини. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі і пояснив, що він не відмовляється приймати участь в утриманні дитини та згідний з вимогою про стягнення з нього аліментів на користь позивачки на утримання неповнолітнього [PERSON] в розмірі 1/3 від його доходу. Суд, вислухавши та проаналізувавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши інші докази, наявні в матеріалах справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ГЮ № 036576, 25.11.05 р. сторони уклали шлюб між собою, про що відділом РАЦС Кузнецовського міського управління юстиції виконано актовий запис № 351. Свідоцтвом про народження серії І-ГЮ № 022313 від 11.04.06 р. підтверджується, що подружжя Мороз має сина [PERSON], [INFO] Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. З пояснень сторін судом встановлено, що відповідач працевлаштований, має стабільний середньомісячний заробіток, у звязку з чим суд прийшов до висновку, що аліменти слід стягнути у частці від доходу. Відповідно до ст.ст.183, 191 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом починаючи з дня предявлення позову. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-29 00:00:00

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, повязаного з потребою в обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-29 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський [PERSON]» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення 16842,34 (шістнадцять тисяч вісімсот сорок дві) гривень 34 копійок та судових витрат. Мотивує свій позов тим, що 27 лютого 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON] було укладено кредитний договір №295/08-БС/КД, згідно з яким остання отримала грошові кошти в розмірі 16800(шістнадцять тисяч вісімсот) гривень зі сплатою 24 відсотків річних.. Враховуючи, що своїх зобовязань відповідач не виконувала, просить стягнути з неї вищевказану суму заборгованості та судові витрати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча належним чином повідомлялася судовою повісткою про час та місце розгляду справи. Суд вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з стаття 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З кредитного договору №295/08-БС/КД від 27 лютого 2008 року, який було укладено між відкритим акціонерним товариством ВАТ Всеукраїнський [PERSON] «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] видно, що вона отримала кредит в розмірі 16800 гривень зі сплатою 24 відсотків річних (а.с.9-15). З розрахунку заборгованості за кредитним договором №295/08-ВС/КД видно, що всього заборгованість за кредитним договором складає 16842,34 гривень (а.с.8). Враховуючи, що [PERSON] взятих на себе зобовязань щодо сплати кредиту, відсотків не виконувала, суд вважає, що слід стягнути з неї в користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]» 16842,34 (шістнадцять тисяч вісімсот сорок дві) гривень 34 копійок та судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-29 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду с позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] В обґрунтування своїх позовних вимог, представник позивача вказала, відповідно до додатку 7 до Договору банківського № IFG0J6|13, 19 серпня 2005 року [PERSON] 26 вересня 2009 року отримав строковий кредит у розмірі 1000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,50 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення що відповідає строку дії картки. Відповідач порушає зобовязання за кредитним договором і станом на 20 квітня 2010 року існує заборгованість 9855,42 гривень, яка складається з наступного: 7925,50 гривень заборгованість за кредитом, 1255,27 гривень заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 674,65 пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала та просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, причинук неявки суд не повідомив. Суд вважає можливим справу розглянути заочно. Судом встановлено, що відповідно до додатку 7 до Договору банківського № IFG0J6|13, 19 серпня 2005 року [PERSON] 26 вересня 2009 року отримав строковий кредит у розмірі 1000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,50 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення що відповідає строку дії картки. Відповідач порушає зобовязання за кредитним договором і станом на 20 квітня 2010 року існує заборгованість 9855,42 гривень, яка складається з наступного: 7925,50 гривень заборгованість за кредитом, 1255,27 гривень заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 674,65 пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на необхідність задоволення позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-29 00:00:00

Заявниця звернулася до суду із вказаною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що на даний час вона проживає в [INFO], що відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю, хоча зареєстрована в [INFO]. Вказує, що в червні місяці 1987 року вона виписалась з с.Южинець і прописалась в м.Кіцмань з метою подальшого отримання квартири, однак заявниця квартиру не отримала і продовжує проживати в [INFO]. Зазначає, що для отримання нею права вийти на пенсію в 50 років у звязку з тим, що вона постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, потрібно встановити факт проживання [PERSON] на вказаній території, тому просила заяву задовольнити. В судовому засіданні заявниця [PERSON] підтвердила обставини, зазначені в заяві. Представник зацікавленої особи у судове засідання не зявився. Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши матеріали справи, суд знаходить, що заявлені вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] була зареєстрована в [INFO] з дня народження по 22.06.1987 року. З 01.11.2001 року по даний час зареєстрована в [INFO], але фактично там не проживає. Також встановлено, що заявниця разом зі своєю сімєю проживає в [INFO], її діти відвідують навчальний заклад та отримали посвідчення особи, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи. Вищенаведені обставини підтверджуються довідкою виданою виконкомом Шишковецької сільської ради №1278 від 14.10.2010р., посвідченням громадянина який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю серії В-П № 550061 від 03.04.2002 року виданого на імя [PERSON], посвідченням дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи серії Д № 50 8902 від 25.07.1994 року виданого на імя [PERSON], письмовими поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] Згідно ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку\~ можуть бути встановлені факти, від яких залежить\~ виникнення, зміна\~ або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не\~ визначено іншого порядку їх встановлення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-29 00:00:00

Позивач просить визнати за ним право власності на жилий будинок з господарськими спорудами, що розташовані в с. Титьків Полонського району по вул. Шевченка, 22, Хмельницької області. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, пояснив, що в 1964 році на виділеній земельній ділянці було збудовано зазначений жилий будинок та господарські споруди, які відносились до колгоспного двору, головою якого була його мати [PERSON], а членами колгоспного двору батько [PERSON], котрий помер у 1994 році, та він. У 2005 році [PERSON] померла та на день смерті в згаданому будинку позивач проживав разом із нею та здійснив поховання матері. Однак, позивач як спадкоємець за законом, не може оформити спадщину на 2/3 частини жилого будинку, оскільки на домоволодіння відсутній належно оформлений правоустановчий документ, в зв'язку з цим позивач змушений звернутись з даного приводу до суду. Крім цього, позивач просив визнати за ними право власності на 1/3 частину будинку як за членами колгоспного двору. Представник сільської ради в судове засідання не з'явився, подав заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Заслухавши позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, позов слід задовольнити частково. Встановлено, що в 1964 році на виділеній земельній ділянці було побудовано згаданий вище жилий будинок, котрий належав покійній [PERSON], на котрий вона за свого життя не отримала правоустановчий документ. Станом на 15.04.1991 року дворогосподарство відносилось до колгоспного двору, головою якого була [PERSON], членами [PERSON], котрий помер у 1994 році, та Король І, тому їм кожному належить по 1/3 частині жилого будинку та господарських споруд. За таких обставин, спадщина відкрилась лише на 2/3 частини. Про належність будинку названій особі свідчать пояснення позивача, дані технічного паспорту, рішення та довідок виконкому сільської ради. Після смерті спадкодавниці позивач як єдиний спадкоємець за законом відповідно до ст.ст. 1217, 1261 ЦК України, набув право власності на 2/3 частини вказаного житла. В частині позовних вимог Король 1. про визнання на права власності на 1/3 частину жилого будинку як за членом колгоспного двору, суд в задоволенні позову відмовляє, так як позивач має право оформити правовстановлюючі документи на вказану частку житла в позасудовому порядку.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-29 00:00:00

Позивач просить визнати за ним право власності на жилий будинок з господарськими спорудами, що розташований в с. Котюржинці Полонського району по вул. Польова, 13, Хмельницької області. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав, пояснив, що в 1960 році на виділеній земельній ділянці для його матері [PERSON] було побудовано зазначений будинок, котрий відносився до робочого двору, головою якого була [PERSON] В 2003 році мати померла та після її смерті він як спадкоємець за заповітом не може оформити спадщину на жилий будинок, оскільки на будинковолодіння відсутній належно оформлений правоустановчий документ, тому змушений звернутись з цього приводу до суду. Представник сільської ради в судове засідання не з'явився, подав заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Заслухавши пояснення позивач, дослідивши письмові докази, суд вважає, позов слід задовольнити. Встановлено, що в 1960 році побудовано згаданий вище жилий будинок, котрий належав покійній [PERSON], на котрий вона за свого життя не отримала правоустановчий документ. Про належність будинку названій особі свідчать пояснення позивача, дані технічного паспорту, рішення виконкому та довідок сільської ради, копії заповіту. Після смерті спадкодавниці позивач як спадкоємець за заповітом відповідно до ст.549 ЦК України 1963 року прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в управління спадковим майном, а тому згідно до ст.534 названого ЦК набув право власності вцілому на вказане житло.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-29 00:00:00

Позивачка просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташовані в с. Буртин Полонського району по вул. Грушевського, 37, Хмельницької області. В судове засідання позивачка не з'явилася. Її представник [PERSON] позов підтримав, пояснив, що на виділеній для батька позивачки [PERSON] земельній ділянці в 1950 році було побудовано зазначений будинок та господарські споруди, які станом на 15.04.1991 року відносились до робочого двору, головою котрого був [PERSON] В 2010 році батько помер, останніх три місяці життя він фактично проживав у своє дочки в смт. Понінка, хоча зареєстрований в [INFO], та вона здійснила його поховання. Після смерті [PERSON] вона, як єдиний спадкоємець за законом, не може оформити спадщину на жилий будинок, оскільки на будинковолодіння відсутній належно оформлений правоустановчий документ тому, змушена звернутись з цього приводу до суду. Представник сільської ради в судове засідання не з'явився, подав заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Заслухавши представника позивачки, дослідивши письмові докази, суд вважає, позов слід задовольнити. Встановлено, що в 1950 році було побудовано згаданий вище жилий будинок, який належав покійному [PERSON], на котрий він за свого життя не отримав правоустановчий документ, що унеможливлює спадкоємниці оформити спадщину в нотаріальній конторі. Про належність будинку названій особі свідчать пояснення представника позивачки [PERSON], дані технічного паспорту, рішення та довідок виконкому сільської ради. Після смерті спадкодавця позивачка як спадкоємиця за законом відповідно до ст.ст.1217, 1261 ЦК України, набула право власності в цілому на вказане житло.

Outcome: approved