Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-03 00:00:00

В жовтні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], та ТОВ «Флагман-Авто» про визнання договору купівлі продажу недійсним та визнання права власності в якому зазначив, що 31 жовтня 2006 року між [PERSON] та ТОВ «Флагман-Авто» було укладено договір купівлі продажу автомобілю. Позивач вважає цей правочин недійсним та відповідно до ст. 325 ЦК України таким, що насправді приховував інший правочин а саме придбання за цим договором спірного автомобілю у ТОВ «Флагман-Авто», для нього. Зазначаючи також, що кошти витрачені для його придбання, були його особистими коштами, а оформлення автомобіля на відповідачку, було викликано тим, що в нього не вистачало всієї суми для придбання автомобілю, а тому була необхідність в отриманні кредиту. Оскільки він пенсіонер в «[PERSON] [PERSON]» його повідомили, що він не зможе отримати кредит в 10000 доларів США, а тому договір був оформлений на [PERSON], яка на той час працювала в нього секретарем. На неї в решті решт, було зареєстровано і автомобіль. Від разу після придбання автомобілю відповідачка видала на його імя довіреність і протягом всього строку не мала до нього не якого відношення. Погашення кредиту відповідачка також здійснювала за його кошти. В подальшому відповідачка відмовилася добровільно переоформити на нього автомобіль, чим порушує його права, як особи яка фактично здійснила виконання зобовязань. Вважаючи свої права порушеними, позивач просив суд визнати недійсним договір купівлю продажу автомобілю - «[PERSON] 1.6», 2006 року, № кузову WVWZZZ1KZ7W063406, реєстраційний № [NUMBER], та визнати за ним право власності на цей автомобіль. В судовому засіданні позивач та його представник, свої позовні вимоги підтримали, підтвердили викладені в позові обставини та просили суд позов задовольнити та доповнивши свої позовні вимоги просили суд з тих же самих підстав визнати недійсним договір купівлі продажу автомобілю «Чери Тигго 2.0.», 2006 року випуску, укладеного 27 березня 2006 року, між ТОВ «Флагман-авто» та [PERSON], в частині найменування покупця, визнавши покупцем за цим договором [PERSON] Представник відповідача [PERSON] проти позову в цілому заперечував, вказуючи на те, що саме остання уклала спірні договори, кредитні договори, та власними коштами розрахувалась за придбані нею автомобілі. У звязку з чим просив суд в задоволені позову відмовити. Представник ТОВ «Флагман-авто», проти позову [PERSON], не заперечував, та пояснив що грошові кошти як в готівковій так і безготівковій формі, як плата за спірний автомобіль від [PERSON] до підприємства не надходили, також висловив припущення, що оскільки автомобіль придбався за кредитні кошти, ці кошти могли бути перелічені банківською установою на рахунок підприємства. Що до наданих позивачкою приходних касових ордерів, вказав, що станом на 2006 рік діючим законодавством було заборонено прийняття готівкових коштів, такі кошти, якщо вносилися, на підтвердження цього видавався електронний чек. Щодо довідок які має на руках позивачка (акт прийому передачі автомобілю, квитанції приходних ордерів, та інші) пояснив, що попередній директор Ляпін був звільнений з цього підприємства саме у звязку з фінансовими махінаціями, в наслідок яких підприємство не отримувало кошти від реалізованого товару. Просив суд винести рішення на власний розсуд. Суд вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи дійшов наступного. 24 жовтня 2006 року, між ВАТ «Флагман-Авто» та [PERSON], укладено договір купівлі-продажу №102402, автомобілю «[PERSON] 1.6». Відповідно до умов договору його вартість склала 138000 гривень, сторонами також досягнута домовленість, щодо взаєморозрахунків, а саме покупець мав-би про передплату в розмірі 86190 гривень, а інша сума мала бути сплачена після укладення кредитного договору між покупцем та [PERSON]. Перевіряючи позиції сторін, щодо обставини придбання цього автомобіля суд встановив, що 27 березня 2006 року між ВАТ «Флагман-Авто» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу автомобіля «Чери Тигго 2.0.» . Для його придбання [PERSON], згідно кредитного договору від 29 березня 2006 року отримала кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії з лімітом 20200 доларів США в АППБ «Аваль». В той же день [PERSON], в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, передала цей автомобіль в заставу банківській установі на підставі договору застави транспортного засобу. В подальшому, при укладені договору купівлі-продажу автомобіля «[PERSON] 1.6», автомобіль «Чери Тигго 2.0.» був переданий ТОВ «Флагман-Авто» як першепочатковий платіж, що підтверджується листом директора ТОВ «Автомир» на адресу директора ТОВ «Флагман-Авто» від 06.11.2006 року. Як випливає з наданої суду довідки від 20.06.2011 року, згідно даних бухгалтерського обліку ТОВ «Флагман-Авто», грошові кошти від громадян» [PERSON] в оплату за автомобіль [PERSON] 1.6 2006 року випуску не надходили. Судом встановлено, що 31 жовтня 2006 року, на імя [PERSON], для реєстрації в ДАЇ та з метою оформлення кредитного договору було надано довідку - рахунок, згідно якої вартість автомобіля «[PERSON] 1.6» склала 124000 гривень. При цьому і в договорі купівлі-продажу автомобіля від 24 жовтня 2006 року і в довідці-рахунку, мова йде про один і той же автомобіль, відповідно до номеру кузова. Як стверджував позивач в судовому засіданні, обидва автомобіля як «Чери Тигго 2.0» так і «[PERSON] 1.6», були придбані за його кошти незважаючи на те, що за договорами купівлі-продажу, покупцем була вказана [PERSON] Перевіряючи обґрунтованість щодо визнання недійсними договорів купівлі-продажу автомобіля «Чери Тигго 2.0» від 27.03.2007 року та автомобіля «Фольксваген- Гольф 1.6» від 24.10.2006 року, судом встановлено, що позивач є власником та директором ЗАТ «Жигулі», яке в свою чергу стало одним з засновників ТОВ «Авто-Трейд», керівником якого також ж є [PERSON]. З жовтня 2006 року по січень 2009 року [PERSON] працювала в ТОВ «Авто- Трейд» на посаді виконавчого директора, при цьому її заробітна платня в зазначений період складала від 380 до 600 гривень на місяць. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] [PERSON], [PERSON]. [PERSON], [PERSON], пояснили, що були свідками, того як саме позивач [PERSON], передавав [PERSON], грошові кошти як в національній валюті так і в доларах США, як для придбання автомобілю «Чери Тигго 2.0» та і для того, щоб остання здійснювала в банк платежі по кредиту як за автомобіль «Чери Тигго 2.1 так і автомобіль «[PERSON] 1.6». Підтвердили, що повертали [PERSON]. отримані від нього раніш позики, а зазначені кошти ним відразу передавалися [PERSON], яка мала здійснювати платежі за кредитними договорами. Саме [PERSON] використовував спірний автомобіль для власних потреб, а [PERSON], керувала автомобілем лише випадково, виконуючи доручення по роботі. Крім того, як встановлено в судовому засіданні, 01 листопада 2006 року, між позивачем [PERSON], та ВАТ «[PERSON] [PERSON]» було укладено договір поруки відповідно до якого він взяв на себе зобовязання відповідати перед банківською установою за зобовязаннями [PERSON] за кредитним договором. В той же час і це не оспорювалося представником відповідачки, остання видала на імя позивача довіреність згідно якої останній отримав право керування та розпорядження автомобілем. Вподальшому, після завершення терміну її дії, 11 листопада 2009 року [PERSON] видала нову довіреність якою уповноважила [PERSON] керувати автомобілем «[PERSON] 1.6» BE 3963ВЕ. Сукупність наданих суду доказів, надає всі підстави вважати, що [PERSON] за рівнем отриманих нею доходів, не мала можливості виконувати кредитні зобовязання для придбання, як автомобіля «Чери Тигго 2.0.» так і автомобіля «[PERSON] 1.6», а тем більш в такий короткий термін, з березня 2006 року по листопад 2006 року. Крім того, поручительство [PERSON] за останнім кредитним зобовязанням та видача на його імя довіреності на керування автомобілем, само по собі свідчить про його безпосередню учать у придбанні цього майна, оскільки ніяких інших доводів щодо мотивів здійснення такого правочину відповідачка суду не надала. У звязку з чим суд вважає обґрунтованими вимоги позивача, щодо визнання недійсними договорів купівлі продажу автомобілів «Чери Тигго 2.0.» та «[PERSON] 1.6», відповідно від 27 березня 2006 року та від 24 жовтня 2006 року, в частині найменування покупця, відповідно до ст. ст. 325 ЦК України, оскільки цими угодами фактично, було приховано придбання саме [PERSON] зазначених транспортних засобів. Оскільки як встановлено судом [PERSON] виконав зобовязання, як за кредитними договорами так за договорами купівлі-продажу транспортних засобів від 27 березня 2006 року та від 24 жовтня 2006 року, суд вважає обґрунтованими і вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на придбаний ним автомобіль «[PERSON] 1.6», 2006 року, № кузову WVWZZZ1KZ7W063406, реєстраційний № [NUMBER]. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо того, що саме [PERSON] придбала спірний автомобіль розрахувавшись за нього власними коштами, та надані ними на підтвердження письмові докази, оскільки вони суперечать сукупності інших, дослідженим та узгодженими між собою доказам. Не приймає суд до уваги і доводи представника відповідача, щодо порушення позивачем строків звернення до суду за захистом свого права, оскільки як встановлено в судовому засіданні, позивач дізнався про порушення свого права в листопаді 2009 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати.

Outcome: approved