Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-03 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 16.07.2005 року зареєструвала шлюб з відповідачкою. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Протягом останнього року спільного проживання відповідач неодноразово знаходився дома в нетверезому стані, внаслідок чого виникали сварки. З 06.09.2010 року відповідач вигнав її з дитиною з дому та з цього часу вони проживають окремо, шлюбні відносини припинено. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає та не бере ніякої участі у її вихованні. З урахуванням викладеного просила суд розірвати шлюб з відповідачем, стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 25% із заробітку щомісячно до повноліття дитини, залишити сина на її вихованні. В судовому засіданні позивачка в повному обсязі підтримала свої позовні вимоги та, посилаючись на викладені в позові підстави, просив задовольнити останній. Також зазначила, що дитини на теперішній час проживає з нею та спору з відповідачем з приводу місця проживання дитини не має. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів не заперечував. В частині залишення сина на вихованні у позивачки зазначив, що останній проживає разом з нею та він проти цього не заперечує. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.112 СК України шлюб може бути розірвано, якщо подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та протирічить інтересам одного з них, або інтересам їхніх дітей. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до вимог ст.31, ч.1 ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши заяву. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням зазначених вище положень закону, враховуючи, що відповідач в судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі, зазначеному в позовній заяві, той факт, що сторони тривалий час проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, вважають подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливим, відповідач працездатний, інших осіб на утриманні не має та здатний надавати матеріальну допомогу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню та слід розірвати шлюб між сторонами, стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.11.2010 року (дня подачі позовної заяви) до повноліття дитини. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як зазначили в судовому засіданні сторони, на теперішній час дитини проживає разом із позивачкою та спору між ними з цього приводу не має. Таким чином, оскільки спір між сторонами щодо встановлення місця проживання дитини відсутній, суд вважає, що позовні вимоги позивачки в цій частині заявлені передчасно та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути сплачені останньої при подачі позовної заяви судовий збір в розмірі 8 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн., а всього 38 грн. 50 коп. судових витрат (за вимоги про розірвання шлюбу) та на користь держави судовий збір в розмірі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн., а всього 171 грн. судових витрат (за вимоги про стягнення аліментів). Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial