Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-16 00:00:00

2 березня 2011 року позивач звернувся до суд з вказаною позовною заявою, в якій зазначав, що 29 квітня 1999 року між його батьком [PERSON] А,О, та громадянином [PERSON] А,3, був укладений договір міни, за яким сторони обмінялися своїми будинками: [PERSON] передав [PERSON] будинок за адресою: Миколаївська область, м. Первомайськ, вул. Крупської, 43, а отримав від останнього будинок по вул. Фуманова 9, в цьому ж місті. Договір був укладений в письмовій формі на Первомайській філії Південної товарної біржі, де зареєстрований за № 4073, В подальшому, рішенням суду даний договір був визнаний дійсним і за [PERSON] було визнано право власності на будинок N° 43 по вул. Крупської в м, Первомайську, Однак рішення суду про визнання за [PERSON] права власності на інший будинок, отриманий ним за договором міни, судом не приймалося, 31 січня 2010 року батько помер і після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі і на зазначений будинок, отриманий ним за договором міни, Однак оформити право власності в порядку спадкування він не може, оскільки батько право власності на нерухоме майно не було зареєстроване належним чином. Посилаючись на те, що договір міни є дійсним, але в зв'язку зі смертю спадкодавця не можливо належно зареєструвати право власності, тому просив визнати за ним право власності на будинок в порядку спадкування за законом. 13 судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Відповідачка [PERSON]А, та представник третьої особи в судове засідання не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, [PERSON] надала заяву з проханням розглядати справу без її участі. Суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності належно повідомлених відповідачки та представника третьої особи, оскільки інші учасники розгляду не заперечують проти цього, а матеріалів справи достатньої для її вирішення по суті. Заслухавши пояснення присутніх на засіданні учасників розгляду, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню виходячи з наступного. 29 квітня 1999 року між громадянином [PERSON] та громадянином [PERSON] був укладений на товарній біржі письмовий договір міни, за яким [PERSON] передав [PERSON] будинок за адресою: Миколаївська область, м. Первомайськ, вул. Крупської, 43, з отримав від останнього будинок по вугт. Фкрманова 9, ь цьому ж місті. В подальшому, рішенням Первомайського міськрайоного суду від 12 листопада 2004 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] зазначений договір міни був визнаний дійсним і за [PERSON] визнано право власності на будинок за адресою: м. Первомайськ, вул. Крупської, №43. В той же час, рішення про визнання права власності на будинок, який отримав [PERSON]О, не приймалося. Після смерті [PERSON] 31 січня 2010 року позивач, як спадкоємиць, не може оформити право власності на зазначений будинок, оскільки його батько [PERSON] не зареєстрував належним чином своє право власності на нього. Статтями 241 та 242, ЦК України 1963 року, який був чинним на час спірних правовідносин, передбачено, що за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. До договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Також, в статті 227 нього ж кодексу зазначено, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій формі та підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою до недійсності договору (частина 1 статті 47 ЦК України). Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що такий договір підлягає реєстрації у відповідному виконкомі органу місцевого самоврядування (або ж в МЕТІ відносно міст та селищ міського типу). Однак сама по собі відсутність такої технічної реєстрації не впливала на момент виникнення права власності на дійсність договору за вимогами ТТК України 1963 року Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України 1963 року суд може на вимогу однієї із сторін договору визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої. Окрім цього, згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від п прийняття (ст. 1258 ЦК України). Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.І ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Позивач є спадкоємцем майна першої черги, а інші спадкоємці відмовилися від спадщини на його користь. Враховуючи, що позивач вважається таким, що прийняв спадщину, тому відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище договору міни, який визнано в судовому порядку дійсним, вбачаються достатньо підстав для визнання за ним права власності на дане домоволодіння. На підставі викладеного,

Outcome: approved