Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-17 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивачі звернулись в суд із позовом до відповідачів , зазначивши третіми особами приватного нотаріуса [PERSON], [PERSON], [PERSON], яким просили розірвати договір поруки від 17 серпня 2004 року укладений між Закритим акціонерним товариством «AZCE Україна » місце знаходження за адресою [ADDRESS], 32 в особі [PERSON], що мешкає у [ADDRESS], що діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 7164 від імені ЗАТ «AZCE Україна » з однієї сторони, та ними [PERSON] та [PERSON], як поручителями, оскільки між ЗАТ «AZCE Україна » і відповідачем [PERSON] укладено було угоду (як вказано в договорі), № 74735 від 20.04.2004 р. з додатком № 1 від 20.04.2004 року , додатком № 2 від 20.04.2004 р., додатком № 3 від 29.07.2004 р. згідно якої кредитор надає боржникові послуги, спрямовані на придбання автомобіля через організовану кредитором систему «Автоплан» , а боржник зобов'язується сплачувати передбачені угодою внески та вважати його припиненим. На обґрунтування вимог зазначали, що 17 серпня 2004 року було укладено вищевказаний договір поруки, згідно якого вони поручились солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником [PERSON] в повному обсязі зобов'язань, що виникають з угоди. Проте, зобов'язання за угодою, та сам зміст угоди їм не були відомі та ніхто з нею не ознайомлював. Зміст та обсяг зобов'язань як за додатками так і правилами «Автоплан» їм невідомі та послуги спрямовані на придбання ТЗ. Свідченням цих обставин є те, що жодним із пунктів договору поруки не передбачається і не вказуються конкретні зобов'язання боржника, їх обсяг, сума та які саме і розмір щомісячних внесків в т.ч. з сум чистого внеску, адміністративних що 17 серпня 2004 року було укладено вищевказаний договір поруки, згідно якого вони поручились солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником [PERSON] в повному обсязі зобов'язань, що виникають з угоди. Проте, зобов'язання за угодою, та сам зміст угоди їм не були відомі та ніхто з нею не ознайомлював. Зміст та обсяг зобов'язань як за додатками так і правилами «Автоплан» їм невідомі та послуги спрямовані на придбання ТЗ. Свідченням цих обставин є те, що жодним із пунктів договору поруки не передбачається і не вказуються конкретні зобов'язання боржника, їх обсяг, сума та які саме і розмір щомісячних внесків в т.ч. з сум чистого внеску, адміністративних " Всеукраїнський акціонерний банк" та [PERSON] укладено кредитний договір № 204/2008/Б. В судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач- Закрите акціонерне товариство AZCE Україна, його представник в суді просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі , вважає їх безпідставними, необґрунтованими. Відповідач [PERSON] та зазначені в позові треті особи в судове засідання не з»явились, повідомлялись належним чином ( а.с. 169, 172, 174, 175). Заслухавши пояснення позивачів , представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, з наступних підстав. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що 17 серпня 2004 року, з метою забезпечення виконання вимог по Угоді № 74735 від 20.04.2004 року, яка укладена між Акціонерним товариством "АІСЕ Україна" та [PERSON], приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір поруки між Акціонерним товариством "АІСЕ Україна" з однієї сторони та [PERSON] та [PERSON] з другої. Згідно п.1.1 ст. 1, предметом договору поруки є солідарна відповідальність поручителів, у випадку не виконання умов Угоди № 74735 основним боржником [PERSON], перед Кредитором за виконання боржником зобов'язань по Угоді № 74735. Договір поруки було укладено у відповідності до вимог глави 49 параграфу 3 Цивільного кодексу України "Порука". \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно п. 1. 2 Договору поруки в разі невиконання боржником зобов»язань за угодою, боржник і кожен з поручителів відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно п.4.4. термін дії договору до 20.04.2011 року. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником, тобто порука є угодою щодо прийняття перед третьою особою на себе обов'язку поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобов'язання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язання боржником шляхом відшкодування в грошовій формі того, що не було виконане боржником. Виходячи з наведеного, договір поруки є способом забезпечення виконання зобов'язання, а не угодою щодо розпорядження майном, належним поручителю, такий договір не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором. Позивачі в своєму позові, при вимозі розірвати договір поруки посилаються на статті цивільного кодексу які протирічать одна одній, а саме: статті 230 та 229 Цивільного кодексу України, перша встановлює, що правочин може бути визнаний недійсним судом у разі якщо одна із сторін ввела другу сторону в оману, щодо обставин, які мають істотне значення, а друга встановлює, що правочин може бути визнаний недійсним з підстав того, що особа, яка вчинила правочин, помилялась щодо обставин, які мають істотне значення; стаття 651 Цивільного кодексу, передбачає підстави для зміни або розірвання правочину. Позивачі вважають, що договір може бути розірваний за рішенням суду у разі істотного порушення договору другою стороною, крім того істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Тобто, сторона позивача мала б розрізняти поняття «розірвання договору» та поняття « визнання договору недійсним». Таким чином , при вимозі розірвати договір поруки слід керуватись нормами статті 651, 652 ЦК України. За правилами, встановленими ст. ст. 651, 652 ЦК України , розірвання договору допускається лише за згодою сторін та у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися на стільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин, він може бути розірваний за рішенням суду за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована особа. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, позивачі жодним чином не доводять тих обставин, на які вони посилаються, а саме: не вказують, що їх при укладанні договору поруки було введено в оману, щодо обставин які мають істотне значення та не доведено, що вони(позивачі) при укладанні договору поруки помилялись стосовно своїх прав та обов'язків. Крім того, жодним чином не зазначають та не підтверджують того, що Договір поруки необхідно, на законних підставах, які викладені у статті 651 ЦК України, розірвати. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд критично відноситься до тверджень позивачів про те, що їм не були відомі та вони не ознайомлювались із зобов'язанням та змістом Угоди, так як зазначене не відповідає дійсності. Згідно п. 5.2 статті 5 Договору поруки, вказано, що кожен із поручителів має належне уявлення про сутність цього Договору та всіх його умовах, не існує ніяких факторів, які б могли вплинути на їх уявлення про предмет та мету цього договору. Позивачі підтвердили той факт, що вони обізнані про предмет договору поруки та мету договору, що засвідчили своїми підписами. Крім того, суд не погоджується із твердженням позивачів про те, що ніби-то зміст договору поруки суперечить Цивільному кодексу та іншим законам України, оскільки ними не зазначається, що саме в змісті Договору поруки суперечить вимогам законодавства та не вказується які норми цивільного кодексу та іншого законодавства України порушені змістом Договору поруки. Посилання позивачів про те, що при укладенні договору поруки були порушені норми ст. 65 СК України, а саме договір поруки був посвідчений без згоди іншого подружжя (третіх осіб [PERSON], [PERSON]М.) є також безпідставними, оскільки положення даної норми закону згода подружжя вимагається у разі розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Однак, договір поруки до таких договорів не відноситься, порука лише є одним із способів забезпечення виконання зобовязання. Крім того, відповідно до ст. 73 СК України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, а тому укладення договору поруки не порушує права третіх осіб. Таким чином, виходячи з вищевикладеного суд вважає, що позивачі в своїй позовній заяві не вказують на жодну підставу згідно якої Договір поруки можна розірвати , а відтак їх вимоги є безпідставним та необгрунтованими. Відповідно до вимог статей 84, 88 ЦПК України задоволенню не підлягають вимоги позивачів щодо стягнення на їх користь витрат на правову допомогу та судових витрат, які ними були понесені при зверненні до суду. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: dismissed