Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-31 00:00:00

У листопаді 2011 року [PERSON] звер\-нувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики. Зазначав, що 24 квітня 2008 він за до\-говором позики передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 9000 доларів США , які остання зобов'язалась повернути до 24 жовтня 2008 року зі сплатою 12 % за користування коштами. 29 квітня 2008 року він знову передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 1000 доларів США , які остання зобов'язалась повернути до 29 жовтня 2008 року зі сплатою 12 % за користування коштами. На підтвердження отримання вка\-заних сум грошових коштів відповідачка надала йому розписки. Посилаючись на те, що відповідачка взятих на себе зобов'язань за догово\-рами позики не виконала, просив стяг\-нути з [PERSON] на його користь 79\~700 грн. ( $10\~000 х 7,97 (офіційний курс НБУ станом на 24.10.11 р.) в рахунок повернення суми позик, 9564 грн., як проценти за користування позиками, 25\~822,9 грн. інфляційних утрат, 7176,28 грн. в рахунок трьох процентів річ\-них, а всього - 122\~263,08 грн., та судові витрати у справі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов із наведених у заяві підстав, просив його задовольнити. Також просив поновити строк позовної давності у звязку з його пропуском з поважних причин, так як 15 грудня 2009 році позивач вже звертався з заявою до Дніпровського районного суду м.Києва в порядку наказного провадження про видачу судового наказу по стягненню суми заборгованості. У грудні 2009 року суддя зазначеного суду видав судовий наказ про стягнення з відповідачки грошових коштів, але Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 10 жовтня 2011 року судовий наказ було скасовано, оскільки між сторонами суд вбачав спір про право. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, у письмових запереченнях зазначила, що виконала повністю боргові зобовязання, 28 жовтня 2009 року повернула позивачу 2000 доларів США, 21 травня 2010 року - 8000 доларів США, про що одержала від позивачка відповідні розписки . Вимоги про стягнення з неї 12% за користування позиками, та інфляційних утрат вважає незаконними, такими,що суперечать діючому законодавству. У судовому засіданні представник відповідачки позовні вимоги не визнав із підстав, наведених у письмових запереченнях, просив застосувати строк позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду, відповідно, через 3 роки 7 днів, 3 роки 2 дні після спливу терміну повернення боргу, у позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідачки, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підтверджений і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 24 квітня 2008 [PERSON] за до\-говором позики передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 9000 доларів США , які остання зобов'язалась повернути до 24 жовтня 2008 року зі сплатою 12 % за користування коштами 29 квітня 2008 року [PERSON] за до\-говором позики знову передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 1000 доларів США , які остання зобов'язалась повернути до 29 жовтня 2008 року зі сплатою 12 % за користування коштами. На підтвердження отримання сум грошових коштів [PERSON] надала [PERSON] дві розписки, складені власноручно. ( а.с.44,45) Взяті на себе зобов'язання за дого\-вором позики [PERSON] належним чином не виконала. Відповідно до стст.10461050 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) гро\-шові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодав\-цеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість ре\-чей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з мо\-менту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається в пись\-мовій формі, якщо його сума не менш яку десять разів перевищує встановле\-ний законом розмір неоподатковувано\-го мінімуму доходів громадян, а у ви\-падках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення до\-говору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визна\-ченої грошової суми або визначеної кількості речей. Позикодавець має право на одер\-жання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановле\-но договором або законом. Розмір і по\-рядок одержання процентів встанов\-люються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовле\-ності сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпро\-центним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійснен\-ням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Позичальник зобов'язаний повер\-нути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, ви\-значені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в по\-рядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена по\-зичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем ви\-моги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором без\-процентної позики, може бути повер\-нена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві ре\-чей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що по\-зичалася, на його банківський рахунок. Якщо позичальник своєчасно не по\-вернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу. Якщо пози\-чальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку від\-повідно до стст.549552 цього кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фак\-тичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, на\-лежних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу. Згідно зі ст.625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошо\-вого зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до представленого позивачем розрахунку заборгованість відповідачки за договорами позик складає у сумі 79700 грн. ( $10\~000 х 7,97 (офіційний курс НБУ станом на 24.10.11 р.) ; проценти за користування позиками - 9564 грн. ( 79\~700 грн. х 12%) ; 3 % річних - 7176,28 грн.( 7970 грн. х 3% х 1091 днів (29.10.2008-24.10.2011)=714,68 грн.; 71730 грн. х 3% х 1096 днів (24.10.2008-24.10.2011)=6461,60 грн.) Розрахунок позивача відповідає вимогам ст.ст. ст.ст.10461050 ЦК України, та умовам договорів позик. Оскільки відповідач прострочив виконання зобовязаннь за договорами позик, позовні вимоги в зазначеній частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Положення ст. 267 ч. 4 цього Кодексу передбачають, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Представник відповідача в порядку ст. 267 ч. 4 ЦК України просив про застосування до спірних правовідносин позовної давності, і відмову на цій підставі у позові, обґрунтовуючи тим, що позивач звернувся до суду лише 01.11.2011 р., тобто через 3 роки і 07 днів. Позивач просить визнати поважними причини пропущення позовної давності, врахувати, що 15 грудня 2009 році він вже звертався з заявою до Дніпровського районного суду м.Києва в порядку наказного провадження про видачу судового наказу по стягненню з [PERSON] 89407 грн. 36 коп., як суми заборгованості за договорами позик від 24.04.2008 та 29.04.2008. У грудні 2009 року суддя зазначеного суду видав судовий наказ про стягнення з відповідачки грошових коштів, але Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 10 жовтня 2011 року судовий наказ було скасовано, оскільки між сторонами суд вбачав спір про право. Відповідно до ст. 267 ч. 5 ЦК України суд вважає необхідним визнати поважними причини пропущення позивачем позовної давності, оскільки останній звертався до суду за захистом свого цивільного права 15.12. 2009 р. ( а.с.10) , тобто у межах строку позовної давності , але Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 10 жовтня 2011 року судовий наказ було скасовано, оскільки між сторонами суд вбачав спір про право. Всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договорами позики від 24.04.2008 р. та 29.04.2008 р. у сумі 79700 грн., що за курсом НБУ станом на 24.10.2011 р. еквівалентно 10000 доларів США, проценти за користування коштами у сумі 9564 грн., 3 % річних 7\~176 грн. 28 коп., а всього 96440 грн. 28 коп. Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідачки суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. Однак втрати від інфляції стягненню не підлягають, зважаючи на наступне. Офіційний індекс інфляції, що роз\-раховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінен\-ня національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Визначення в договорі гро\-шових зобов'язань у іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним коміте\-том статистики індексу інфляції для обгрунтування вимог, пов'язаних зі знеціненням боргу, визначеного в іно\-земній валюті. Ураховуючи те, що [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в іноземній валюті, а суму боргу позивач просив стягнути у гривневому еквіваленті на час звернення до суду, у останнього не виникло права на отримання сум інфляційного відшкодування, оскільки він не поніс будь-яких інфляційних втрат від знецінення гривні. У своїх запереченнях проти позову позивачка зазначила, що виконала повністю свої боргові зобовязання перед позивачем, повернула останньому 28 жовтня 2009 року $2000, та 21 травня 2010 року - $8000 , про що одержала від позивача відповідні розписки (а.с.39,40), які були приєднані до матеріалів справи. Представник позивача у звязку з цими обставинами пояснив, що позивач ні 28 жовтня 2009 року, ні 21 травня 2010 року не отримував від відповідачки ніяких грошових коштів в рахунок сплати боргу. Ніяких розписок про отримання $2000 та $8000 позивачці не надавав, вважає, що такі розписки підроблені позивачкою. Представник відповідачки у судовому засіданні пояснив, що зі слів відповідачки остання дійсно брала в борг у позивача 24 квітня 2008 р. $9000, 29 квітня 2008 р. - $1000, але свої зобовязання виконала, повернула останньому 28 жовтня 2009 року - $2000, та 21 травня 2010 року - $8000. При ній позивач розписки про отримання коштів не складав та не підписував , лише передав їх позивачці. Вважає за можливе складання розписок сторонньою особою. Суд, оглянувши надані відповідачкою розписки, які надруковані за допомогою принтера, не приймає їх як доказ повернення боргу за договорами позик , вважає їх підробленими з метою ухилення від сплати боргових зобовязань, так як при візуальному огляді підписів позивача в цих розписках (а.с.24) і порівнюючи їх з підписами позивача в позовній заяві та в його паспорті (а.с.3-5,15), можливо зробити категоричний висновок про їх явну невідповідність, при цьому суд вважає, що для такого висновку немає необхідності мати спеціальні знання у галузі почеркознавства. З урахуванням зазначеного суд також не приймає до уваги твердження позивачки про виконання нею своїх зобовязань за договорами позик. У відповідності до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує з відповідачки на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволених вимог. З огляду на вищевикладене, відповідно до ст.ст.15, 16, 625, 1046- 1050 Цивільного кодексу України, та,

Outcome: partial