Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-07 00:00:00

11 лютого 2011 року позивачка [PERSON] звернувшись до суду з указаним позовом, зазначила, що 10.08.2008 року між нею як власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та Товариством з обмеженою відповідальністю «Біоленд-Херсон»(даліТОВ «Біоленд-Херсон») було укладено договір оренди земельної ділянки площею 5.4 га яка знаходяться на території Павлівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, строком на десять років зі сплатою орендної плати у грошовій формі в розмірі 3 % від проіндексованої вартості земельної ділянки щорічно до 30 грудня. Відповідач прийняті за договором зобовязання не виконує за невиплати орендної плати у 2009 та 2010 роках. Позивач, посилаючись на істотність порушення умов договору відповідачем, просила постановити рішення про розірвання договору оренди земельних ділянок. У судове засідання позивачка подала заяву в якій просила розглянути справу у її відсутності позовні вимоги підтримала, надала згоду на прийняття заочного рішення. Представник відповідача у судове засідання не зявився. Про дату, час та місце розгляду справи відповідача повідомлено належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні письмові відомості. Про причини неявки відповідач не сповістив. Судом, за згоди позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст.224 ЦПК України (13). Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] [INFO], мешканка с.Павлівка Снігурівського району, має на праві приватної власності земельну ділянку площею 5.4 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вказане посвідчується Державними актами виданими 28 жовтня 2004 року на підставі розпорядження Снігурівської райдержадміністрації № 640-р від 09.09. 2004 року за реєстрації у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №010402301781 (а.с.6). 10 серпня 2008 року між [PERSON] (орендодавець), з однієї сторони та ТОВ «Біоленд-Херсон»(орендар), з іншої сторони, (а.с.7) у письмовій формі укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки строком дії на десять років з визначенням предмету договору, обєкту оренди, умов використання та повернення земельної ділянки, відповідальності сторін за неналежне виконання прийнятих зобовязань. Крім того, вказаним договором визначено виплату орендної плати у грошовій формі у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням індексу інфляції у строк до 30 грудня щорічно. Тобто, передбачені всі істотні умови договору оренди земельної ділянки, що відповідає положенням ст.15 Закону України «Про оренду землі»№161-Х1У від 06.10.1998 року з наступними змінами. Таким чином, у відповідності до ст.125 ЗК України у відповідача виникло право користування земельною ділянкою за підстави, передбаченої ст.126 ЗК України договору оренди земельної ділянки, який зареєстрований відповідно до закону. Умови про розмір, строк, форму і порядок виплати орендної плати сторонами не переглядалися. У 2009-2010 роках відповідачем виплата визначеного розміру орендної плати не провадилася. Про таке ствердила позивачка, а відповідач заперечень чи підтвердження проведення виплати не надав. І згідно відомостей з центральної бази даних Держреєстру фізичних осіб про суми виплачених доходів на імя позивача відсутні дані про доходи. При цьому, згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства і у визначений строк (ст.530 ЦК України). Згідно ст.24 Закону України «Про оренду землі» та п.28 вище наведеного договору оренди землі, орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Цей обовязок орендаря як землекористувача визначений і ч.1 п.в) ст.96 ЗК України. Статтею 32 Закону України «Про оренду землі»встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обовязків, передбачених ст.ст.24, 25 цього Закону та умов договору. Вказане є реалізацією положень ст.152 ЗК України, яка визначає способи захисту прав на земельну ділянку, навіть, якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Стаття 651 ЦК України передбачає, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Суд вважає, що невиплата відповідачем розміру орендної плати протягом двох років є істотним порушенням договору з позивачем і вона значною мірою позбавлена отримання додаткового доходу, на який розраховувала, маючи джерелом матеріального забезпечення пенсію по інвалідності. На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню. При вирішені спору суд керувався Земельним Кодексом України ст.ст.96, 125, 126,152, Законом України Про оренду землі ст.ст.24,25,32, положеннями договору оренди земельної ділянки від 10.08.2008 року та ст.ст.525, 526, 530, 651 ЦК України.

Outcome: approved