Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-01 00:00:00

[PERSON] проживаючий [INFO] звернувся в суд з позовом області до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Управління будівельно монтажних робіт і цивільних споруд № 4 на станції Івано -Франківськ м. Івано Франківськ , вул.. Промислова, 18 "А", третя особа Служба у справах дітей Чернівецької міської ради м. Чернівці, вул. Головна, 55 про визнання незаконним акту приватизації квартири, та недійсним свідоцтва про право власності, визнання недійсним договору міни, і про визнання його основним квартиронаймачем і стягнення моральної шкоди. Посилається в позовній заяві позивач на те, що рішенням виконкому Першотравневої районної ради м. Чернівці від 11.03.1992 року йому було видано ордер на квартиру [ADDRESS], житловою площею-39,70 кв. м., та він був прописаний разом із сім"єю за даною адресою. Вироком Першотравневого районною суду м. Чернівці від 25 березня 1995 року його було визнано винним і засуджено за ст.. ст.. 86 1, 172 КК УPCP до 3 років позбавлення волі і Постановою Новоселицького районного суду м. Чернівці від 15.08.1997 року згідно до ст.. 7 Закону України «Про амністію» від 26.06.1997 року його було звільнено з місць позбавлення волі. Посилається на те що він незаконно 16.08.1995 року був виписаний як засуджений з квартири [ADDRESS]. Після звільнення з місць позбавлення воли він повернувся на постійне місце проживання і проживав в квартиру [INFO] разом із сім»є дружиною [PERSON] і двома неповнолітніми дітьми [PERSON] і [PERSON] У зв'язку із тим, що був втрачений паспорт він , змушений був отримати новий паспорт в якому було зазначено прописка в с. Черепківка, Глибоцького району, Чернівецької області , де проживали його батьки хоча проживав він за адресою м. Чернівці, вул.. Білоруска. 18 кв. 36 . Посилається в позовній заяві на підтвердження факту проживання в [INFO] по 2008 року та проведення капітального ремонту покрівлі на спірною квартирою за власні кошти в 2007 році актами ЖРЕПа. Починаючи з 25.06.2008 року він періодично виїзджав на роботу в Чехію де по даний час працює. Його дружина, відповідачка по справі, [PERSON] без його відома та участі за розпорядженням органу приватизації № 729 від 22 грудня 1997 року приватизувала спірну квартиру [ADDRESS] і отримала на себе і неповнолітніх дітей свідоцтво про право власності на житло від 23 грудня 1997 року тим самим незаконно позбавила його право на житло. Вважає позивач, що відповідачкою [PERSON] були порушені вимоги ст.. 65-1, та 72 ЖК України, та ст.. 8 Закону України « Про приватизацію державного житловою фонду», так як приватизація відбулась без його письменної згоди, без його участі як члена сім'ї який проживав в квартирі, та який не був позбавлений право на житло. Також посилається позивач в позові на те, що відповідачка [PERSON] з метою позбавлення його житла за декілька дні до подачі ним позову в суд за захистом своїх житлових прав 28 жовтня 2008 року уклала зі своєю матерю відповідачкою по справі [PERSON] на його думку фіктивний договір міни квартир. Згідно даного нерівноцінного договору міни були порушені і майнові права неповнолітньої його доньки [PERSON], і рішення виконкому Чернівецької міської ради № 735/ 20 від 23.09.2008 року про згоду на нерівноцінний обмін без його як батько згоди грубо порушує конституційні права неповнолітньої дитини. Посилаючись на вимоги ст.177 ч. 4 СК України він просить даний договір міни визнати недійсним. Так як обмін квартир був вчинений в результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою і відповідно до ч. 2 ст. 232 ЦК України позивач [PERSON] стягнути з відповідачки [PERSON] завдану моральну шкоду яку він оцінює в сумі 5000 гривень Відповідачі по справі [PERSON] і [PERSON] подали зустрічний позов до [PERSON] про визнання його особою що втратило право користування житловим приміщенням [ADDRESS]. Посилаються в зустрічній позовній заяві на те, що [PERSON] періодично з 1998 року виїзджав на роботу до Чехії, тільки періодично з'являвся у квартиру, та починаючи з 2008 року по теперішній час не був в квартирі ні разу тобто більше шести місяців і у відповідності до вимог ст.. ст.. 71. 72 ЖК України втратив право користування квартирою. [PERSON] добровільно зареєстрований у [INFO] до місце проживання своїх батьків, комунальні послуги не платить за квартиру. В судовому засіданні представник позивача та позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] та представник інших відповідачів по основному позову і позивачі по зустрічному позову в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали а зустрічний позов підтримали посилаючись на обставини викладені у зустрічному позові. Від представника Управління будівельно монтажних робіт і цивільних споруд № 4 на станції Івано - Франківськ надійшла заява щодо розгляду справи у відсутності іх представника. Представник Служби у справах дітей Чернівецької міської ради в судовому засіданні пояснив що рішенням Чернівецької міської ради надано дозвіл на обмін квартири , однак чи була згода на цей обмін батько неповнолітньої дитини [PERSON] не відомо так як такої заяви немає. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення представника позивача, позивача, відповідачки та представника відповідачів суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню , а в зустрічному позові слід відмови у звязку із його безпідставністю.. По справі належними доказами встановлено, що рішенням органу приватизації №729 від 22.12.1997 року квартиру [ADDRESS] приватизовано відповідачами без участі позивача [PERSON] як члена сім'ї відповідачів, за яким на час приватизації зберігалося право користування даним житлом , та він проживав в даній квартирі і тим самим порушено його право на участь в приватизації житла. На час приватизації квартири [ADDRESS] м Чернівці , позивач [PERSON] не був у відповідності до вимог ст.. 72 ЖК України визнаний втративши право користування даною квартирою, та знаходився в зареєстрованому шлюбі із відповідачкою [PERSON]. Таким чином рішення органу приватизації за №729 від 22.12.1997 року на квартиру [ADDRESS], та видане 23.121997 року свідоцтва про право власності па дану квартиру є незаконними. Згідно до ст.. 65 - 1 ЖК України наймачі житлових приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх членів сім'ї які проживають разом із ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах передбачених чинним законодавством. На підставі закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року громадяни мають право приватизувати квартири державного житлового фонду, тобто отримувати іх у власність. У відповідності до ст.. 8 п. 2 Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року - передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну власність або часткову власність за письмовою згодою всіх членів повнолітніх членів сім»ї які постійно мешкають в даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх за якими зберігається право на житло. Факт повернення і проживання [PERSON] після звільнення з місць позбавлення волі у серпня 1997 року в квартиру [ADDRESS] разом із сім'є - дружиною [PERSON] і двома неповнолітніми дітьми [PERSON] і [PERSON], не оспарюється позивачкою по зустрічному позову [PERSON]. та доведено по справі сукупністю інших доказів. За такими обставинами відповідачка [PERSON] не мало право на приватизацію даної квартири без участі свого чоловіка [PERSON] який на той час з нею проживав в квартирі , та вона зобов'язана була повідомити органу приватизації про наявність ще одного члена сім'ї який не втратив на той час право користування квартирою і відповідно який мав право на участі у приватизації станом на 22.12.1997 року коли вона оформила дану приватизацію. Безпідставні посилання відповідачки [PERSON] на те, що її чоловік [PERSON] знав про те, що вона приватизувала квартиру без його участі, так як заяви до органу приватизації про відмову часті у приватизації [PERSON] не писав, та як вбачається з розпорядження органу приватизації Чернівецької дистанції цивільних споруд Львівської залізниці за N729 від 22.12.1997 року про приватизацію на квартиру [ADDRESS], за заявою відповідачки [PERSON] вона не вказала в своєї заяві на наявності членів сім'ї в тому числі не вказала і на дітей. Тобто розпорядження органу приватизації Чернівецької дистанції цивільних споруд Львівської залізниці за №729 від 22.12.1997 року на приватизацію квартири [ADDRESS], на підставі якої видане 23.12.1997 року свідоцтва про право власності на дану квартиру оформлено з порушенням чинного на той час законодавства, а саме Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду від 19 червня 1992 року - без зазначення всіх членів сім'ї які приймають участі у приватизації квартири, та вибрану форму власності, характеристику квартири її квадратуру.. Як встановлено судом матеріалами справи договір міни квартир від 28 жовтня 2008 року про передачу у власність [PERSON] квартири [ADDRESS], та передачу у власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] квартири [ADDRESS] укладений з порушенням прав неповнолітньої дитини [PERSON], та в порушення вимог ст.. 177 ч. 2 СК України без згоди одного з батьків неповнолітньої дитини [PERSON] . Згідно до ст.. 177 ч.2 СК України при вчиненні одним із батьків правочинів щодо майна малолітньої дитини вважається, що він діє за згодою другого з батьків. Другий з батьків має право звернутися до суду з вимогою про визнання правочину недійсним як укладеного без його згоди, якщо цей правочин виходить за межі дрібного побутового. Також з підстав незаконності свідоцтва про право власності на підставі якого було укладено договір міни квартир даний договір міни е також недійсним. Зустрічний позов [PERSON] і [PERSON] до [PERSON] про визнання його як особи що втратив право користування житловим приміщенням з підстав вимог ст.. ст.. 71, 72 ЖК України у зв'язку із його відсутністю в [ADDRESS] без поважних на то причин починаючи з жовтня 2008 року на протязі більше шести місяців не підлягає задоволенню, так як на той час квартира вже була приватизована, та відповідно правовідносини регулюються вимогами с.т.. 405 ЦК України які визначають право члена сім'ї власника житла на користування цим житлом. Не підлягають задоволенню вимоги позивача [PERSON] щодо стягнення з відповідачки [PERSON] моральної шкоди внаслідок укладання договору міни квартири, так як моральна шкода в позовній заяві не мотивовано, та в судовому засіданні позивач не зазначив на моральну шкоду яка йому була завдана і в чому вона полягає так як він про укладання договору міни дізнався в процесі розгляду даної цивільної справи. крім того ст.. 232 ЦК України на яку посилається позивач передбачає право довірителя вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків і моральної шкоди, що завдані йому у зв'язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними, а [PERSON] не є довірителем по даному правочину. У відповідності до вимог ст..60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст..261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня , коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. По справі належними доказами встановлено, що позивач [PERSON] тільки в листопаді 2007 року про що свідчить довідка ЧКБТІ від 20.11.2007 року дізнався про те, що квартира №36 по віл Білоруська 18 м.Чернівці яка йому була видана як основному наймачу як відомче житло за місцем своєї роботи , та в якої він проживав разом із дружиною і двома дітьми приватизована і тільки на дружину [PERSON] і двома неповнолітніми дітьми, тобто дізнався про порушене своє право на приватизацію квартири. Про цей факт свідчить і довідка КЖРЕПА№12 від 30.10. 2008 року згідно до якої [PERSON] проводив капітальний ремонт покрівлі над [ADDRESS], так як він як би знав що квартира приватизована тільки на відповідачку [PERSON] і дітьми він не проводив цей ремонт і не доглядав за чужу квартиру. Свідки [PERSON], [PERSON] і [PERSON] підтвердили в судовому засіданні факт проживання [PERSON] в спірній квартирі після звільнення з місць позбавлення волі в 1997 році та проведення ним капітального ремонту покрівлі будинку по вул.. Білоруській 18 м.Чернівці . Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не дали суду покази яки би свідчили про відсутність [PERSON] в спірній квартирі без поважних причин, та втрати ним право користування квартирою станом на час її приватизації грудень 1997 року. Згідно до акту КЖРЕПа № 12 м. Чернівці від 29.10.2008 року комісія дільничного комітету шляхом опитування сусідів встановлено, що [PERSON] з 1997 року після відбуття покарання і по час складання акту проживав без реєстрації за адресою [ADDRESS]. У відповідності до довідки голови Черепковецької сільської ради Глибоцького району [PERSON] з 05.09.1997 року прописаний в господарстві батька [PERSON] згідно поданої заяви однако в даному господарстві те проживає. Згідно до довідки ГРІФО Глибоцького району від 02.02.2010 року [PERSON] отримав паспорт громадянина України виданий Глибоцьким РВ УМВС України в Чернівецької області від 08.09.1997 року на підставі заяви про втрату паспорта та пред'явлених свідоцтва про народження та довідки про звільнення з місць позбавлення волі. І зареєстрований в [INFO] ці Глибоцького району з 05.12.1997 року На підставі викладеного та ст.ст. 65 - 1 ЖК України, ст.. ст.. 71, 72 ЖК України, ст.. 177 СК України , Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року ,

Outcome: partial