Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-15 00:00:00

До Нововодолазького районного суду з позовною заявою звернувся [PERSON] І, про захист його прав по виконанню грошових зобов'язань відповідачем. Укладення договорів банківських вкладів підтверджено ощадними книжками, зокрема за такими особистими рахунками: №07200152 від 5 листопада 1992 року відповідач зобов'язувався нараховувати 25% доходу щорічно строком більше 8 років знаходження вкладу на збережені в [PERSON] банку України, №07200132 від 28 вересня 1992 року відповідач зобов'язувався нараховувати 25% доходу на рік строком більше 8 років знаходження цих грошей по цьому вкладу в [PERSON] Банку України, №07200154 від 11 листопада 1992 року відповідач зобов'язувався нараховувати 25% доходу на рік строком більше 8 років знаходження цих грошей по цьому вкладу в [PERSON] банку України, №07200167 від 13 січня 1993 року відповідач зобов'язувався 25% доходу на рік строком більше 8 років знаходження цих грошей по цьому вкладу в [PERSON] банку України, 17 лютого 1992 року по строковому вкладу №07901889 на строк більше 5 років, 16 січня 1992 року №07901826 від 16 січня 1992 року, та по зобов'язанням [PERSON] банку України від 3 січня 1993 року нараховувати 80 відсотків річних при зберіганні вкладів більше 6 місяців по рахункам: №071 140 від 2 лютого 1993 року, №07.238 24 лютого 1993 року, №071356 від 18 березня 1993 року, 1524 від 4 травня 1993 року, №071721 від 5 липня 1993 року. Укладення договорів банківських вкладів між ним і відповідачем явились підставами для виникнення цивільних прав і обов'язків по нарахуванню щорічних відсотків по рахункам, згідно зобовязанням взятими відповідачем в 1992 і в 1993 роках Ці оди укладені у відповідності до вимог ст.ст. 4,6,151, 153, 4, 161, 162 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року. Але приймаючи до уваги положення пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України введеного в дію з 1 січня 04 року "положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що продовжують існувати після набрання ним чинності" . підставі ст.ст. 6. 11, 525, 625, 629, 638, 654, 1061,1064 ЦК України, по цим строковим вкладам укладені договори банківських вкладів, є обов'язковими для сторін. Жодна із сторін немає права Односторонньому порядку розривати укладені договори банківських вкладів. В квітні 2008 року позивачу стало відомо, що [PERSON] відділення №2854 [PERSON] банку України без його відома, відповідач в односторонньому порядку в 1993 році розірвав укладені угоди по строковим вкладам нового виду. Позивач свої вимоги мотивує тим, що між ним та відповідачем [PERSON] відділенням Ощадбанку є укладення зговорів по банківським вкладам по 11 строковим вкладам упродовж 1992 року і першого півріччя 1993 року. У відповідності з п. 4 Прикінцевих і Перехідних положень до ЦК України введеного в дію 1 січня 2004 року та у відповідності до вимог ст.ст. 11, 641,1064 ЦК цивільні права і обовязки по укладеним банківським договорам продовжують діяти і до тепер. Цивільні права ним здійснювалися в межах укладених 11 договорів банківських вкладів, які були предметом дослідження в судових засіданнях і по яким не встановлювались конкретні терміни зберігання моїх вкладів ні за особистими зобов'язаннями відповідача від 3 січня 1993 року згідно пропозиції (оферти). Не встановлювалися конкретні терміни зберігання моїх строкових вкладів за виконанням обовязків покладених на відповідача постановою НБУ 2 січня 1992 року. Підтвердженнями слугують щадні книжки, на яких зроблений запис відповідачем 25 % більше років (скільки років і до якого часу береться відповідач зберігати мої вклади невідомо, але більше 8 років нараховувати :щорічні відсотки по взятим зобов'язанням). Не встановлювався термін зберігання вкладів позицією [PERSON] банку України про нарахування по строковим вкладам 80% доходу річних при умові зберігання вкладів більше 6 місяців, що відповідає вимогам ст. 641 ЦК щодо здійснення моїх прав виконання обов'язків відповідачем у відповідності до вимог ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу", зокрема, ст.ст. 13, :25, 625, 638 1058, 1061, 1064. Виконання обов'язків відповідачем повинно було здійснюватися в межах встановлених договорами банківських складів по моїм строковим вкладам у відповідності до вимог ст.ст. 14,1061 ЦК. Способом захисту його прав є визнання моїх прав згідно вимогам ст.ст. 16. 526, 530. 625, 641, 1058, 1061, 1064 ЦК "країни. Зобов'язання відповідачем повинні здійснюватися відповідно до умов укладених договорів банківських вкладів у суворій відповідності до вимог ч. З ст. 14, ч. 2 ст. 526. ст. ст. 625, 638, 629 (Договір є обов'язковим для виконання сторонами") ЦК. Щоб пересвідчитись чи виконуються відповідачем зобов'язання по 11 договорам банківських вкладів по моїм строковим вкладам, я направив відповідачу 7 заяв- 13, 14, 15, 16, 17, 18, 21 серпня 2001 року по виконанню ним грошових зобов'язань по моїм строковим вкладам у відповідності до вимог ст. 527 ЦК "Кожна сторона у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується". Відповіді не отримав на ці заяви. Тим самим відповідач не виконав вимоги ст. 530 ЦК України, згідно якої повинен був виконати свої зобов'язання п нарахуванню по строковим вкладам відповідних річних відсотків 25% та 80%, як пропонувалося в згаданих заявах та виконати вимоги Закону про нову редакцію ст. 214 ЦК України 1963 року. це положення встановлено ст. 625 ЦК "Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення" відповідач зобов'язаний нести відповідальність згідно Закону і зобов'язаний сплатити суми боргів по всім 11 строковим вкладам, вказаним в моїх 11 ощадних книжках. Відповідач ВАТ "[PERSON] банк України" знехтував вимогами на той час діючої ст. 165 ЦК в ред.. 1963 року в теперішній редакції ст. 530 ЦК, згідно якої "Якщо строк виконання боржником не встановлений, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів " національного законодавства», що відповідає вимогам ч. З ст. 14 ЦК "Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами відповідальності, які встановлені цивільним законодавством". Сторони в договорі не можуть відступати від положень актів цивільного законодавства, тобто від положень Конституції, Цивільного кодексу, законів України, укладених договорів. Цивільні права позивач здійснював у межах наданих мені договором банківських вкладів і актами цивільного законодавства, згідно вимогам ч. ч. 1, 2, 4, 5 ст. 4, ч. 1 ст. 13 ЦК, виходячи із тих положень, що Основу Цивільного законодавства України становить Конституція України, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України та інші закони України, які прийняті відповідно до Конституції України, такими є ст. 56 Закону "Про НБУ", ст. 57 Закону "Про банківську систему, ст. ст. 12-13 Закону "Про власність", актом цивільного законодавства є постанови Кабінету Міністрів України, але якщо постанови КМУ суперечать положенню цього кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу. По аналогії, якщо нормативно-правові акти суперечать положенням ЦК, то застосовуються положення ЦК. В даній конкретній справі застосовуються Загальні положення про договори, Загальні положення про зобов'язання, Загальні положення про відповідальність за невиконання взятих зобов'язань. [PERSON] банк не являється органом державної влади. Із наведеного видно, що Інструкції, розпорядження внутрішньої діяльності [PERSON] банку України не відносяться до актів цивільного законодавства і не можуть застосовуватися до вкладника, бо це суперечить цивільному законодавству. Я дозволю собі донести банальну думку, що Цивільний кодекс має пріоритет перед будь-яким законом галузевого права, окрім Основного Закону Держави. Цивільний кодекс спрямований на безумовне дотримань договорів. Тому договір прирівнюється до Закону. Відповідач ВАТ "[PERSON] банк України" не виконав вимоги ст.1058 ЦК, згідно якої "За договором банківського вкладу банк зобов'язується виплачувати вкладнику таку суму та проценти на неї на умовах, встановлених договором " Та продовжує не виконувати вимоги ст. 1061 ЦК стосовно виплати по банківським позивача вкладам проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Встановлений договором розмір процентів на строковий вклад не може бути односторонньо зменшений банком, якщо інше не встановлено законом". Законів, які надавали б одній із сторін договору можливість зменшувати розмір нарахування процентів по строковим вкладам ще не прийнято. Про те, що відповідач, з самого початку укладення договорів банківських вкладів, взагалі, не дотримувався вимог Цивільного кодексу підтверджується розрахунками наданими мені відповідачем в березні 2008 року по кожному 11 моєму строковому вкладу і які прилучені до справи і були дослідженні в судовому засіданні. Відповідач вдався до порушення і невиконання взятих на себе зобов'язань по зберіганню моїх вкладів до тих строків, до яких я бажаю, тому що договорами банківських вкладів не обумовлені конкретні строки чи терміни зберігання відповідачем моїх. вкладів. Про те, що відповідач ухиляється виконувати вимоги ст. ст.610, 611 (одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання), ст. 1061 (встановлений договором розмір процентів на строковий вклад не може бути односторонньо зменшений банком, якщо інше не встановлено законом). Відповідач в порушення договорів банківських вкладів односторонньо з 1996 року припинив дотримуватися виконання зобов'язань по нарахуванню річних процентів по чотирьом рахункам. №071140, №07901826, №07901889, №07200152 внаслідок чого в сотні разів не донараховані доходи по моїм строковим вкладам. Наприклад, по рахунку №071140 відповідачем нараховано 0,76 коп. Позивачем нараховано по 2009 рік 4108 грн. 08 коп. і таке шахрайство по всім іншим моїм строковим вкладам. Відповідач по всім договорам банківських вкладів не виконав взятих на себе зобов'язань по нарахуванню річних відсотків, по всім його строковим вкладам незаконно застосував нарахування процентів по обліковим ставкам НБУ, що суперечить ч.З ст. 1061 ЦК. Наприклад, дотримуючись ч. З ст. 1061 ЦК порахунку №0720367 необхідно нарахувати 14986 грн. 22 коп., відповідачем лише 5, 42 грн., по рахунку №071238 необхідно нарахувати 13924 гри. 18 коп., відповідачем нараховано лише 5.42 грн., по рахунку №071356 необхідно нарахувати 20556, грн. 25 коп., в порушення ч. З ст. 1061 ЦК України відповідачем нараховано лише 7,24 грн., по рахунку №071524 необхідно нарахувати 13823 грн. 80 коп., відповідачем нараховано лише 5,36 грн., по рахунку №071721 необхідно нарахувати 82554 грн. 57 коп. відповідач всупереч вимогам ч. З ст. 1061 ЦК нарахував 22,28 грн. Договори банківських вкладів є обов'язковою умовою для виконання сторонами цивільних прав і цивільних обов'язків в межах обумовлених договором чи пропозицією (офертою -ч. 1 ст. 641 ЦК), за якими вкладник має право вимагати від ощадного банку виконання взятих на себе зобов'язань по нарахуванню доходу по вкладам у вигляді річних процентів і в 7-денний строк виконати зобов'язання у відповідності до вимог т..ст. 629, 638, 641 (реклама), 654, ч.І т.. 1061 ЦК України. 11 копій ощадних книжок є переконливими в обґрунтуванні укладення договорів по банківським вкладам з відповідачем на умовах запропонованих і визначених самим відповідачем. По цим 11 договорам банківських вкладів відповідач [PERSON] банк України зобов'язувався виконувати взяті на себе зобов'язання по нарахуванню доходу в розмірі річних процентів по кожному строковому вкладу, ст. 1064 (ощадна книжка), 1058 (встановлених договором, а не якимось іншим нормативним актом), ч. 3 ст. 1061 (встановлений договором розмір процентів на *, строковий вклад не може бути односторонньо зменшений банком, якщо інше не встановлено законом. Такого Закону, який би надавав право відповідачу в односторонньому порядку зменшувати розмір нарахування по вкладу процентів річних чи в односторонньому порядку відмовлятися від виконання взятих зобов'язань не приймався, ст. 629 ЦК "Договір є обов'язковим для виконання сторонами". Нарахування на суми строкових вкладів по договорам банківських вкладів по 5 строковим вкладам, із них- №07901826 від 16 січня 1992 року, №07901889 від 17 лютого 1992 року, №07200132 від 28 вересня 1992 року, №07200152 від 5 листопада 1992 року, № 07200154 від 11 листопада 1992 року повинно відповідати вимогам пункту 3 Постанови НБУ від 2 січня 1992 року, яке знаходиться в справі з нарахуванням доходу по вкладам у розмірі 25% річних. Відповідач зобов'язувався зберігати строкові вклади більше 8 років про що здійснений його запис на ощадних книжках. По іншим шести договорам банківських вкладів №07200167 від 13 січня 1993 року № 071140 від 2 лютого 1993 року, №071238 від 24 лютого 1993 року, №071356 від 18 березня 1993 року, №071524 від 4 травня 1993 року, №071721 від 5 липня 1993 року відповідач зобов'язувався нараховувати доход по цим вкладам у розмірі 80% річних при умові збереження строкових вкладів більше 6 місяців, що підтверджується пропозицією (офертою) [PERSON] банку України від 3 січня 1993 року укладати договори на умовах викладених в позиції і прийнятих мною упродовж першого півріччя 1993 року. Це такі строкові вклади №07901826 від 16 січня 1992 року, №07901889 від 17 лютого 1992 року, №07200132 від 28 вересня 1992 року, №07200152 від 5 листопада 1992 року, № 07200154 від 11 листопада 1992 року, №07200167 від 13 січня 1993 року відповідає вимогам пункту 3 Постанови НБУ від 2 січня 1992 року, яке знаходиться в справі з нарахуванням доходу по вкладам у розмірі 25% річних. По оферті [PERSON] банку України від 3 січня 1993 року, яка також знаходиться в матеріалах справи мною вкладені на строкові вклади з нарахуванням 80% річних. Це такі номера рахунків №071140 від 2 лютого 1993 року, №071238 від 24 лютого 1993 року, №071356 від 18 березня 1993 року, №071524 від 4 травня 1993 року. №071721 від 5 липня 1993 року із нарахуванням 80%) річних.(ст.ст. 643, 644 ЦК). Судом в якості представника відповідача був допущений представник ВАТ Державник ощадний банк України « в собі філії Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк», який заперечує проти позову з наступних підстав . Позивач вносив вклад з нарахуванням річних відсотків, відповідно домовленості сторін. На вказані вклади нараховувались відсотки відповідно до проценти ставки Національного банку України, як зазначено в Декреті міністрів Кабінету міністрів України № 1-93 від 11.01.1993 р. п.5, а саме при внесенні вкладу на умовах строкової вкладу кожному вкладнику роз'яснялось, що процентна ставка буде змінюватись відповідь: до вказаного Декрету нарівні облікової ставки Національного банку України. Ця процентна ставка змінювалась та коректувалась відповідно до облікової ставки Національного банку України. Згідно з діючим законодавством та нормативною базою ВАТ „Ощадбанк", [PERSON] відділення ВАТ „Ощадбанк" здійснило всі необхідні нарахування на вклад позивача з часу відкриття рахунків, а при отриманні залишку коштів, відсотки нараховуються на день отримання коштів, що підтверджується довідками ВАТ „Ощадбанк", які є в матеріалах справи. Порядок індексації таких вкладів передбачено Указом Президента України №698/94 від 24 .11.1994 р. та Законом України "Про гарантії поновлення заощаджень громадян України" №537 від 21.11.1996 р., яка проводилась у вигляді разової компенсації в 1992-1993 роках 100 та 200 відсотків. При цьому процентна ставка змінювалась та корегувалась відповідно до облікової ставки Національного банку України. Відповідно Указу Президента України № 549/92 від 07.11.1992р. "Про реформу грошової теми України", починаючи з 23-ї години 12 листопада 1992 р. припинилось функціонування рубля в грошовому обігу на території України, по рахункам юридичних і фізичних осіб була проведена оцінка активів і пасивів, у співвідношенні 1 до 1 без обмежень по сумі коштів. Згідно Указу Президента України №762 "Про грошову реформу в Україні" від | 25.08.1996 р. та Постанови Кабінету Міністрів України № 1002 від 26.08.1996 р. установи ВАТ „Ощадбанк" проводили перерахування залишків вкладів станом на 02.09.1996 р. за встановленим співвідношенням карбованця до гривні: 100000 карбованців - 1 гривня. 21 листопада 1996 року був прийнятий Закон України "Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України", згідно з яким на всі заощадження громадян, поміщені до 1992 року в установи Ощадбанку колишнього СРСР, нарахована компенсація у співвідношенні 1 руб. - 1,05 грн та відкриті позабалансові рахунки. Вкладникам за бажанням видаються компенсаційні книжки, на підставі яких виникає право власності на отримання компенсаційних сум у майбутньому за рахунок Державного бюджету. Суми коштів, зафіксовані в ощадних книжках, які виписані Ощадбанком відповідно до Закону України "Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України", не вносились вкладниками до Ощадбанку на збереження. Це суми, які держава планує поступово виплатити в якості компенсації т від знецінення заощаджень. Відповідно до ст. 6 Закону України "Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України" відновлення заощаджень громадян України здійснюється шляхом переведення їх у цільові боргові зобов'язання держави в порядку, який встановлюється Кабінетом Міністрів України та Національним банком України. Ст. 2 вказаного закону передбачає, що держава зобов'язується забезпечити схоронність та відновлення реальної вартості заощаджень громадян та гарантує їх компенсацію у встановленому порядку. При цьому вклади, а саме: За рахунком №07901826 від 16 січня 1992 р. 2000 крб. вносився на умовах строкового вкладу на строк понад 5 років з нарахуванням 9 відсотків річних. У звязку з знеціненням грошей в державі на теперішній час на цьому рахунку 0, 46 грн. з урахуванням компенсацій в 1992 та 1993 роках. За рахунком №07901889 від 17 січня 1992 р. на 1000 крб. вносився на умовах строкового вкладу НА строк понад 5 років з нарахуванням 18 відсотків річних. У звязку з знеціненням грошей в державі на теперішній час на цьому рахунку 0,23 грн. з урахуванням компенсацій в 1992 та 1993 роках, за рахунком № 07200167 від 13 січня 1993 р. на 14000 крб. вносився на умовах строкового вкладу на строк понад 8 років з нарахуванням 25 відсотків річних в момент внесення вкладу. В подальшому процентна ставка змінювалась відповідно до листів Правління [PERSON] банку України, і починаючи з липня 1996 року вона стала менше чим 80 процентів. У зв'язку з знеціненням грошей в державі на теперішній час на цьому рахунку 3,49 грн. за рахунком №071238 від 24 лютого 1993 р. на 14000 крб. вносився як звичайний строковий вклад без обговорення терміну зберігання з нарахуванням відсотків річних відповідно до облікової ставки Національного банку України. Ця процентна ставка змінювалась відповідно до листів Правління [PERSON] банку України. У зв'язку з знеціненням грошей з державі на теперішній час на цьому рахунку 5.34 грн. з урахуванням компенсацій в 1992 та 1993 роках за рахунком №071356 від 18 березня 1993 р. на 2000 крб. вносився як звичайний строковий вклад без обговорення терміну зберігання з нарахуванням відсотків річних відповідно до процентної ставки Національного банку України. Ця процентна ставка змінювалась відповідно до листів Правління [PERSON] банку України. У зв'язку з знеціненням грошей в державі на теперішній час на цьому рахунку 7.24 грн. з урахуванням компенсацій в 1992 та 1993 роках за рахунком № 071721 від 5 липня 1993 р. на 7000 крб. рахунок вносився як звичайний строковий вклад без обговорення терміну зберігання з нарахуванням відсотків річних відповідно до облікової ставки Національного банку України. Ця процентна ставка змінювалась відповідно до листів Правління [PERSON] банку України. У зв'язку з знеціненням грошей в державі на теперішній час на цьому рахунку 23.38 грн. з урахуванням компенсацій в 1992 та 1993 роках, за рахунком № 071140 від 2 лютого 1993 р. на 4000 крб. вносився як звичайний строковий вклад без обговорення терміну зберігання нарахуванням відсотків річних відповідно до облікової ставки Національного банку України. Ця облікова ставка змінювалась відповідно до листів Правління [PERSON] банку України. У зв'язку з знеціненням грошей в державі на теперішній час на цьому рахунку 0.76грн. з урахуванням компенсацій в 1992 та 1993 роках за рахунком № 07100132 від 28 серпня 1992 р. на 5000 крб. вносився на умовах строкового вкладу на строк понад 8 років з нарахуванням 25 відсотків річних. У зв'язку з знеціненням грошей в державі на теперішній час на цьому рахунку 1,30 грн. з урахуванням компенсацій в 1992 та 1993 роках, за рахунком № 07200152 від 5 листопада 1992 р. 4000 крб. вносився на умовах строкового вкладу на строк понад 8 років з нарахуванням 25 відсотків річних. У зв'язку з знеціненням грошей в державі на теперішній час на цьому рахунку 0,79 грн. з урахуванням компенсацій в 1992 та 1993 роках, за рахунком № 07200154 від 11 листопада 1992 р. 8000 крб. вносився на умовах строкового вкладу на строк понад 8 років з нарахуванням 25 відсотків річних. У зв'язку з знеціненням грошей в державі на теперішній час на цьому рахунку 1,90 грн. з урахуванням компенсацій в 1992 та 1993 роках. Ст.1058 ЦК України передбачає, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона банк, що прийняла від другій сторони вкладника, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно п.п.5.3., 5.5., 5.12 Інструкції „Про порядок здійснення установами ВАТ „Ощадбанк" операції по вкладам фізичних осіб у національній валюті, затвердженої Правлінням [PERSON] банку України №39 від 30.07.1998 року розмір доходу, що виплачується по строковому вкладу, встановлюється ВАТ „Ощадбанк" самостійно у залежності від облікової ставки Національного банку України, нарахування процентів проводиться за відповідний період зберігання вкладу до закінчення операційного року або при закритті рахунку. Вкладник має право отримати дохід у повній сумі або частково. Таким чином, за договором банківського вкладу у відповідача виникають зобов'язання повернути суму вкладу та нараховані відсотки у вигляді доходу лише при закритті рахунку чи наявності вимог про їх виплату. Крім того, оскільки відповідно до ч.2 ст. 1, ст.ст. 2-4, 6,7 Закону України „Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України" держава зобов'язується забезпечити збереження та відновлення реальної вартості заощаджень громадян і гарантує їх компенсацію, зокрема, грошових заощаджень громадян України, розміщених в установі ВАТ „Ощадбанк" протягом 1992-1994 років і які знаходились на рахунках ВАТ „Ощадбанк" не менше одного повного календарного року у період 1992-1995 років шляхом грошових виплат за рахунок Державного бюджету України починаючи з 1997 року, а позивач не заявив вимог про видачу вкладів, тому у ВАТ „Ощадбанк" не виникло окремих зобов'язань з цього приводу. Подальша компенсаційна індексація заощаджень громадян відповідно до індексу інфляції здійснюється при видачі вкладів. Водночас, згідно Закону України „Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України" компенсації підлягають грошові заощадження громадян, що надійшли протягом 1992-1994 років і знаходились на рахунках ВАТ „Ощадбанк" не менше одного повного календарного року в період 1992-1995 років. Однак порядок, джерела та розмір компенсації цих вкладів та строки їх виплати чинним законодавством не врегульовані. На теперішній час Кабінетом Міністрів України не приймалась відповідна постанова щодо проведення компенсації втрат від знецінення заощаджень громадянам України на 2011 рік, тому ВАТ «Ощадбанк" не має можливості здійснити виплату компенсації за рахунком №9155/1-515. ВАТ "Ощадбанк" вважає вимоги [PERSON] необгрунтованими, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню. Суд вислухавши пояснення сторін по справі, перевірив надані докази по справі в межах завлених позивачем вимог, на підставі наданих сторонами доказів, вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. ВАТ „Ощадбанк" вважає, що Позивачем не доведено належними та допустимими доказами свої позовні вимоги. При цьому суд виходить з того, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач вніс вклади: №07200152 від 5 листопада 1992 року відповідач зобов'язувався нараховувати 25% доходу щорічно строком більше 8 років знаходження вкладу на збережені в [PERSON] банку України, №07200132 від 28 вересня 1992 року відповідач зобов'язувався нараховувати 25% доходу на рік строком більше 8 років знаходження цих грошей по цьому вкладу в [PERSON] банку України, №07200154 від 11 листопада 1992 року відповідач зобов'язувався нараховувати 25% доходу на рік строком більше 8 років знаходження цих грошей по цьому вкладу в [PERSON] банку України, №07200167 від 13 січня 1993 року відповідач зобов'язувався нараховувати 25% доходу на рік строком більше 8 років знаходження цих грошей по цьому вкладу в [PERSON] банку України, 17 лютого 1992 року по строковому вкладу №07901889 на строк більше 5 років, 16 січня 1992 року №07901826 від 16 січня 1992 року, та по зобов'язанням [PERSON] банку України від 3 січня 1993 року нараховувати 80 відсотків річних при зберіганні вкладів більше 6 місяців по рахункам: №071 140 від 2 лютого 1993 року, №07.238 від 24 лютого 1993 року, №071356 від 18 березня 1993 року, №071524 від 4 травня 1993 року, №071721 від 5 липня 1993 року Ст.1058 ЦК України передбачає, що за договором банківського вкладу ( деіїозиту)одна сторона банк. Що прийняла від другий сторони вкладника, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч.2 ст. 1, ст.ст. 2-4, 6,7 Закону України „Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України" держава зобов'язується забезпечити збереження та відновлення реальної вартості заощаджень громадян і гарантує їх компенсацію, зокрема, грошових заощаджень громадян України, розміщених в установі ВАТ „Ощадбанк" протягом 1992-1994 років і які знаходились на рахунках ВАТ „Ощадбанк" не менше одного повного календарного року у період 1992-1995 років шляхом грошових виплат за рахунок Державного бюджету України починаючи з 1997 року, а позивач не заявив вимог про видачу вкладів, тому у ВАТ „Ощадбанк" не виникло окремих зобов'язань з цього приводу. На теперішній час Кабінетом Міністрів України не приймалась відповідна постанова щодо проведення компенсації втрат від знецінення заощаджень громадянам України на 2011 рік, тому ВАТ «Ощадбанк" не має можливості здійснити виплату компенсації за рахунком №9155/1-515. Згідно п.п. 5.3, 5.5, 5.12 Інструкції «Про порядок здійснення установами [PERSON] банку України операцій по вкладам фізичних осіб у національної валюті затвердженої Правлінням [PERSON] банку України № 39 від ЗО липня 1998 року розмір доходу. Що виплачується по строковому вкладу. Встановлюється [PERSON] банком України самостійно у залежності від облікової ставки [PERSON] банку України нарахування процентів проводиться за відповідний період зберігання вкладу до закінченню операційного року або при закритті рахунку. Вкладник5 має право отримати доход у повний сумі або частково. Таким чином, за договором банківського вкладу у відповідача виникають зобов'язання повернути суму вкладу та нараховані відсотки у вигляді доходу лише при закритті рахунку чи наявності вимог про їх виплату. Крім того судом приймається до уваги вимоги ст. 257 ЦК України, у відповідності до якої загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три. Як встановлено по справі позивач про порушення свого права вкладника банку дізнався з часу зміни статусу відповідача , тобто строк для звернення до суду обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатись про порушення своїх прав . Позов до суду [PERSON] було подано лише 03.02.2009 року , тобто за сплив строку позовної давності . Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові .

Outcome: dismissed