Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-03 00:00:00

Позивач 02.03.2011 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що в результаті прокурорської перевірки за зверненням [PERSON] було встановлено, що останній працював охоронцем у відповідача і 29.11.2010 року звернувся до керівника підприємства з письмовою заявою стосовно звільнення його з 30.11.2010 року з підприємства на підставі ст.. 38 ч.3 КЗпП України в звязку з невиконанням адміністрацією законодавства про працю. Адміністрація підприємства до розгляду заяву не прийняло і [PERSON] 29.11.2010 року спрямував заяву поштою, і яка 02.12.2010 року отримана підприємством. Не зважаючи на вказані вище обставини працівники відповідача стали шляхом направлення письмових повідомлень [PERSON] вимагати від останнього пояснення стосовно причин не виходу на роботу. Не отримавши від [PERSON] відповідних пояснень наказом №202-к від 30.12.2010 року його було звільнено з роботи за прогул без поважних причин. Не своєчасна виплата заробітної плати [PERSON] зафіксована в акті територіальної державної інспекції праці від 27.12.2010 року. Протест прокурора від 19.01.2011 року відповідачем було відхилено. Просить постановити судове рішення яким скасувати наказ про звільнення [PERSON] за прогул без поважних причин, зобовязати змінити формулювання причин та дату звільнення [PERSON] зазначивши датою звільнення 30.11.2010 року та підставою звільнення ч.3 ст. 38 КЗпП України. В судовому засіданні прокурор та позивач вимоги підтримали з вищезазначених підстав. Представник відповідача з позовними вимогами не погодився. Вважав дії ВАТ «Сумирибгосп» відносно [PERSON] правомірними. Судом встановлено, що в [PERSON] працював у відповідача охоронцем з 24.06.2010 року ( а.с. 13). Виплата заробітної плати відбувалась з порушеннями вимог колективного договору, в тому числі заробітну плату за серпень 2010 року виплачено в жовтні за вересень у листопаді 2010 року, загальна заборгованість по заробітній платі перед працівниками підприємства станом на 01.12.2010 року складала 270.1 тис. грн., що підтверджується актом перевірки ТДІ праці у Сумській області від 27.12.2010 року ( а.с. 15-17) 29.11.2010 року після відпрацювання нічної зміни [PERSON] звернувся з письмовою заявою до керівника відповідача про звільнення його з роботи за ч.3 ст. 38 КЗпП України (а.с. 7) Вказану заяву підписав головний механік [PERSON] Вказану заяву [PERSON] подав 29.11.2010 до кадрового підрозділу підприємства, але працівник цього підрозділу [PERSON] не прийняла заяву, пропонуючи [PERSON] отримати відповідну візу керівництва, що підтверджується копією пояснення [PERSON] наданою прокурору під час здійснення прокурорської перевірки (а.с. 20). 29.11.2011 року [PERSON] направив письмову заяву відповідачу про бажання звільнитись з підприємства 30.11.2010 року за ч.3 ст. 38 КЗпП України, яка товариством отримана 02.12.2010 року, що підтверджується письмовою квитанцією про відправлення та поштовим повідомленням про вручення рекомендованого листа. З пояснень головного механіка відповідача [PERSON] даних під час прокурорської перевірки ( а.с.21) вбачається, що 29.11.2010 року він підписав заяву про звільнення [PERSON] і повідомив про це відділ кадрів. Покази [PERSON] під час судового засідання, стосовно того, що він не повідомляв працівників кадрового підрозділу про заяву [PERSON] про звільнення від 29.11.2010 року за ч.3 ст. 38 КЗпП України суд вважає не обґрунтованими, оскільки останній пояснив суду, що його пояснення йому були прочитані в голос, на письмових поясненнях стоїть власноручно виконаний ним підпис, що з його слів все записано вірно. Суд вважає що між сторонами склались правовідносини, що регулюються нормами трудового законодавства. Суд вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду з поважних причин, оскільки, прокурором вживались відповідні заходи прокурорського реагування, протест внесено 19.01.2011 року після закінчення прокурорської перевірки, відомості про його відхилення отримані після 08.02.2011 року, позов подано до суду 02.03.2011 року і вважає за необхідне поновити цей строк. Будь-яких зауважень з боку представника відповідача стосовно пропуску строку на звернення до суду під час судового засідання не надходило. Суд вважає встановленим, що не своєчасною виплатою заробітної плати відповідач порушив законодавство про працю, умови колективного договору і [PERSON] мав право відповідно до приписів ст.. 38 ч.3 КЗпП України розірвати трудовий договір за власним бажанням у визначений ним строк. Суд також вважає доведеним стороною позивача, що [PERSON] вчинив всі дії передбачені чинним законодавством по повідомленню відповідача про свій намір звільнитись з роботи з 30.11.2010 року. Доводи представника відповідача стосовно того, що ні працівник відділу кадрів ні головний механік не уповноважений приймати заяви від працівників стосовно звільнення з роботи, а ці обовязки покладені на секретаря-референта суд вважає такими, що не слід приймати до уваги, оскільки, судом достовірно встановлено, що [PERSON] своєчасно письмово поставив до відома головного механіка ВАТ «Суми рибгосп» та працівника кадрового підрозділу про свій намір звільнитись з роботи з підстав зазначених в ч.3 ст. 38 КЗпП України, отримавши їх відмову в прийнятті заяви за надуманими мотивами, рекомендованим листом направив заяву відповідачу яка отримана останнім 02.12.2010 року та 30.11.2010 року звернувся з заявою про порушення своїх трудових прав до прокуратури (а.с. 5). За таких обставин звільнення відповідачем [PERSON] 30.12.2010 року за прогули без поважних причин на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України є незаконним, а позовні вимоги змінити формулювання причин та дату звільнення [PERSON] зазначивши датою звільнення 30.11.2010 року та підставу звільнення ч.3 ст. 38 КЗпП України обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved