Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 07.12.2010 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вони з відповідачем перебували у шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, яка після розірвання шлюбу проживає з нею. На сьогоднішній день вони з відповідачем проживають окремо, дитина знаходиться на її повному матеріальному забезпеченні. Відповідач допомоги на утримання не надає. На підставу свої вимог посилається на ст. 180, 181, 182, 184, 191 СК України та просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позов підтримала, пояснила, що після розірвання шлюбу з відповідачем дитина проживає з нею у м. Дніпропетровськ, навчається там у школі, відповідач після припинення шлюбних відносин не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, вона працює, однак її заробітку вистачає лише на забезпечення дитини, на утримання себе самої не вистачає, тому вона змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Її син ходить на секції футболу, відвідує басейн, вона оплачує послуги додаткових викладачів з іноземної мови та математики, придбає йому одяг, продукти харчування, її щомісячні втрати складають біль 1500 грн на місяць. На її звернення про надання матеріальної допомоги відповідач не реагує, вона вважає, що всі зазначені заходи є необхідними так як дитина повинна отримати належну освіту. Вважає, що достатнім розміром аліментів буде сума 500 грн. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що після припинення сумісного проживання він надавав посильну допомогу у утриманні дитини, вказану у позові суму аліментів він сплачувати не в змозі, оскільки працює та отримує заробітну плату в розмірі 460 грн., інших доходів він не має. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Сторони мають дитину - сина [PERSON], [INFO], проживають окремо, що не заперечується сторонами та підтверджується свідоцтвом про народження та довідкою з місця проживання. Частинами 1, 2 ст. 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а той із них хто проживає окремо, може брати участь у утриманні дитини у грошовій або матеріальній формі. Сторони домовленості у виконанні обовязку утримувати дитину не досягли, тому обґрунтованим є звернення позивача до суду за захистом порушеного права. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також при наявності інших обставин, що мають значення для справи, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який підлягає індексації. З наданого відповідачем договору від 24.12.2010 року встановлено, що відповідач уклав трудовий договір з фізичною особою, яка використовує найману працю Виноградовою 1.1, та працює з 18.12.2010 року, отримує заробітну плату в сумі 461,00 грн. Доказів вважати, що даний договір буде розірвано чи що сума доходу буде змінена в судовому засіданні не надано. Тому, враховуючи встановлені обставини а також те, що визначення розміру аліментів у твердій грошовій сутні є правом, а не обовязком суду, суд приходить до висновку, що розмір аліментів слід встановити у частці від доходу відповідача - у розмірі ? частини заробітку, однак з урахування вимог ст. 182 СК України у розмірі не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, відповідно до ст. 191 СК України - з часу звернення до суду. Відповідно до 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Позивач не лише не предявила доказів на підтвердження розміру додаткових витрат на дитину, а і не поставила позовну вимогу про це, тому позивачу слід розяснити право звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на дитину на підставі ст. 185 СК України.

Outcome: partial