Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-11 00:00:00

Прокурор Заводського району м. Миколаєва звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродукт». В позовній заяві прокурор зазначав, що [PERSON] з 01.06.2006 року був прийнятий на роботу до ТОВ «Агропродукт» на посаду слюсаря-ремонтника 4 розряду. З 15.07.2006 року по 10.11.2006 року [PERSON] знаходився на лікарняному. Після лікування звернувся до роботодавця щодо виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання (травми) та видачі трудової книжки внаслідок припинення трудового договору в звязку з ліквідацією підприємства. В порушення трудового законодавства розрахунок з [PERSON] відповідачем проведений не був, а трудова книжка видана лише в грудні 2006 року з записом про його звільнення за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 03.04.2006 року було порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «Агропродукт». Рішенням суду від 16.04.2009 року ТОВ «Агропродукт» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого [PERSON] Посилаючись на те, що заяви про звільнення за власним бажанням [PERSON] не писав, а також на допущені відповідачем порушення трудового законодавства при звільнені [PERSON] та не внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців про припинення юридичної особи - ТОВ «Агропродукт» шляхом ліквідації, прокурор просив зобовязати ТОВ «Агропродукт» скасувати запис у трудовій книжці про звільнення [PERSON] за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, визнати його звільненим за пунктом 1 ст.40 КЗпП України та зобовязати ліквідатора ТОВ «Агропродукт» внести новий запис в трудову книжку про звільнення [PERSON] за пунктом 1 ст. 40 КЗпП України, зобовязати ТОВ «Агро продукт» здійснити розрахунок допомоги по тимчасовій непрацездатності і розрахунок вихідної допомоги при звільнені в розмірі середнього місячного заробітку та стягнути з відповідача відповідні грошові кошти. Під час судового розгляду справи прокурор та [PERSON] уточнили та доповнили позов. Просили змінити запис у трудовій книжці позивача, про його звільнення за пунктом 1 ст. 40 КЗпП України, стягнути допомогу по тимчасовій непрацездатності, вихідну допомогу, заробіток за весь час вимушеного прогулу. [PERSON] крім того просив стягнути на свою користь 100000 гривень у відшкодування моральної шкоди. Відповідач письмових заперечень на позов не надав, свого представника для участі в справі до суду не направив, про час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.169 ЦПК України, справа розглядалась за відсутності представника відповідача у заочному порядку. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. З 01.06.2006 року [PERSON] перебував в трудових правовідносинах з ТОВ «Агропродукт» на підставі наказу №51к від 01.06.2006 року та працював на посаді слюсаря-ремонтника, що підтверджується записом в трудовій книжці. Його середня місячна заробітна плата складала 895 гривень. З 15.07.2006 по 10.11.2006 року [PERSON] перебував на лікарняному, що підтверджується наданими суду копіями довідки ЛШМД м. Миколаєва та лікарняного листка. За період знаходження [PERSON] на лікарняному за період з 15.07.2006 року по 30.09.2006 року відповідачем була нарахована але не сплачена допомога по тимчасовій непрацездатності в сумі 2012 гривень 05 копійок. Допомога по тимчасовій непрацездатності за період з 30.09.2006 року по 10.11.2006року відповідачем не нараховувалась і виплачена [PERSON] не була. Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 03.04.2006 року порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «Агропродукт». Постановою того ж суду від 03.10.2006 року ТОВ «Агропродукт» визнано банкрутом. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 12.12.2006 року постанову Господарського суду Миколаївської області від 03.10.2006 року скасовано, а справу передано на новий розгляд. Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 13.02.2007 року введено процедуру розпорядження майна ТОВ «Агропродукт» та призначено розпорядником майна арбітражного керуючого [PERSON] Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16.04.2009 року ТОВ «Агропродукт» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого [PERSON] Після закінчення лікування і отримання лікарняних листів [PERSON] звернувся до ТОВ «Агропродукт» щодо виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання та видачі трудової книжки внаслідок припинення трудового договору у звязку з ліквідацією підприємства, однак трудова книжка йому видана не була, розрахунок при звільненні не здійснено. Свою трудову книжку [PERSON]Г' отримав лише в грудні 2006 року із записом про звільнення за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. Відповідно до наданої суду копії трудової книжки [PERSON], запис про його звільнення з ТОВ «Агро продукт» не містить дати звільнення та посилання на наказ про звільнення. Відровідно до ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. В судовому засіданні [PERSON] стверджував, що заяви про звільнення за власним бажання не писав, а при зверненні до відповідача наполягав на звільненні за пунктом 1 частини 1 ст.40 КЗпП України. Встановлені та викладені судом факти, а також твердження позивача відповідачем не спростовані. Крім того, здійснений відповідачем запис в трудовій книжці [PERSON] про його звільнення за власним бажанням без зазначення дати дає підстави вважати, що таке звільнення відбулося в період його непрацездатності. Відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до частини 3 зазначеної норми, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Суд констатує, що звільнення [PERSON] відповідачем здійснено з порушеннями чинного трудового законодавства. Виходячи з встановлених фактичних обставин справи, [PERSON] мав бути звільнений з роботи з 10.11.2006 року на підставі пункту 1 частини 1 ст. 40 КЗпП України в звязку з банкрутством ТОВ «Агропродукт». Таким чином, позовні вимоги про зміну формулювання причин звільнення є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 1 ст. 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. На підставі зазначеної норми закону позовні вимоги в частині стягнення вихідної допомоги при звільненні є обгрунтованими і підлягають задоволенню. Враховуючи середню заробітну плату [PERSON], на його користь підлягає стягненню 895 гривень вихідної допомоги при звільненні. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 240-1 КЗпП України у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобовязує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом ,1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до частини 3 ст. 235 у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким що не відповідає чинному законодавству, орган, який розглядає трудовий спір, зобовязаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю закону. Виходячи з наведеного, є обгрунтованими і підлягаючими задоволенню позовні вимоги про стягнення допомоги по тимчасовій непрацездатності та середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до наданих суду копій розрахункових листів позивачу нарахована але не сплачена допомога по тимчасовій непрацездатності за період з 15.07.2006 року по 30.09.2006 року в розмірі 2012 гривень 05 копійок. Допомога по тимчасовій непрацездатності за період з 30.09.2006 року по 10.11.2006 року, виходячи з середнього місячного заробітку, має скласти 1193 гривні 33 копійки. Загальна сума допомоги по тимчасовій непрацездатності [PERSON] за період з 15.07.2006 року по 10.11.2006 року складає 3205 гривень 38 копійок. Загальна сума заробітної плати за час вимушеного прогулу з 10.11.2006 року по 13.04.2011 року, з врахуванням середньої місячної заробітної плати [PERSON] 895 гривень, складає 47435 гривень. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд приходить до висновку, що порушення відповідачем трудових прав позивача, завдало останньому моральної шкоди, та вважає, що з урахуванням поновлення його порушених прав достатньою компенсацією такої шкоди буде стягнення з відповідача 5000 гривень.

Outcome: partial