Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-08 00:00:00

Предметом спору є майно подружжя у вигляді будинку № 4 по Першому провулку Ол. Невського у м. Одесі та квартири [ADDRESS]. 16.12.2008 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права власності на житло, поділ спільного майна та вселення, по якому просить суд встановити факт проживання однією сімєю позивача та відповідача за період з 21.04.1993 року по 06.11.1997 року, визнати за нею та відповідачем право власності у рівних частках на будинок № 4 по Першому провулку Ол. Невського у м. Одесі, поділити зазначений будинок, виділивши її 1/2 частину будинку № 4 по Першому провулку Ол. Невського у м. Одесі та вселити до вказаного житлового будинку, посилаючись на те, що вона була у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано для потреб сімї та після чого зареєструвала шлюб з братом відповідача, який також було розірвано та знову зареєстрований шлюб з відповідачем, але фактично вони шлюбні відносини не припиняли, тому житловий будинок, придбаний відповідачем за договором купівлі-продажу є спільною власністю подружжя. 16.03.2009 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про розділ спільного сумісного майна, по якому просить суд розділити обєкт спільної сумісної власності - квартиру [ADDRESS] в рівних частках або встановити порядок користування вказаною квартирою, стягнути з відповідача [PERSON] половину доходу, отриманого від використання Фітнес-клубу „Клас з дня його реєстрації у вигляді упущеної вигоди, яку [PERSON] оцінює 158760 доларів США, посилаючи на те, що вказана квартира була придбано [PERSON] під час зареєстрованого шлюбу з ним, але використовувалась його дружиною у комерційних цілях як нежитлове приміщення фітнес клуб, але частину доходу він не отримав, хоча виступав поручителем за кредитним договором, на підставі якого його дружина отримала від банку грошові кошти на покупку вказаного приміщення. Представник [PERSON] доводи свого довірителя підтримав, просив суд їх задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити, посилаючись на те, що квартира за адресою: м. Одеса, вул.. Троїцька, 41 у м. Одесі була придбана [PERSON] за кредитним договором та використовувалась нею та її сестрою, яка також вносила для належного його обладнання грошові кошти, як фітнес клуб, а також представник пояснив, що вказана квартира є предметом іпотеки. [PERSON] та його представник позов [PERSON] не визнали, заперечували проти його задоволення, пояснивши, що [PERSON] розірвавши шлюб з [PERSON] припинила з них шлюбні відносини, однією сімєю вони не проживали, у період розірваного шлюбу з [PERSON] [PERSON] купив будинок за власні кошти, будував його, реконструював, але вже після цього він знову зареєстрував шлюб з [PERSON], яка під час зареєстрованого шлюбу з ним та з його згоди отримала кредит на покупку квартири, яку використовує у комерційних цілях, [PERSON] виступив поручителем по кредитним зобовязанням його дружини перед банком, але доходу від фітнес клубу він не отримав, у звязку з чим наполягав на задоволенні його позовних вимог. Третя особа - представник ПАТ УкрСиббанкпозовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, пояснивши, що зазначена квартира є предметом іпотеки, а також що сторони по справі мають солідарну заборгованість перед банком по кредитному договору та договору поруки. Суд, вислухавши думку, пояснення та доводи учасників судового розгляду справи, заслухавши показання свідків, ознайомившись та дослідивши матеріали цивільної справи, надані та витребуванні докази, вважає позови [PERSON] та [PERSON] не підлягаючими задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України, КпШС України, СК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. З 1.02.1985 року [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі [PERSON] (дошлюбне прізвище Плохотнюк) (а.с.6), від якого у 1985 році народився син. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 5.04.1993 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.с.134-135). З мотивувальної частини вказаного рішення суду вбачається, що [PERSON] та [PERSON] супружні стосунки не підтримують з січня 1990 року, спільно не проживають. 21.04.1993 року відділом РАГС був зареєстрований актовий запис про розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] (а.с.6, 8, 129). Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24.04.1995 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.133). З мотивувальної частини вказаного рішення суду вбачається, що [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] у 1993 році, але з грудня 1994 року вони припинили супружні відносини. 15.03.1995 року відділом РАЦС був зареєстрований актовий запис про розірвання шлюбу [PERSON] з [PERSON] (а.с.18). З письмової заяви [PERSON] від 24.11.2010 року на адресу суду вбачається. що він дійсно перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], вони проживали разом, але наприкінці 1994 року стосунки між ними погіршились та у 1995 році вони розірвали шлюб (а.с.145). 21.07.1997 року [PERSON] за договором купівлі-продажу, укладеному на Одеській новій біржі, купив житловий будинок № 4 по Першому провулку Ол. Невського у м. Одесі (а.с.9-10), який ним було зареєстровано у КП ОМБТІ і РОН6.10.1997 року. 1.11.1997 року повторно був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.7), вони знову стали проживати однією сімєю. [PERSON] не було надано жодного належного доказу на обґрунтування її доводів про проживання однією сімєю її з [PERSON] у період з 21.04.1993 року по 6.11.1997 року, у звязку з чим такий факт встановити не представляється можливим. Крім того, до зазначених правовідносин, вимог та обставин необхідно застосувати положення КпШС України, які діяли на момент їх виникнення. Тому, вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю не підлягають задоволенню, оскільки зазначені позовні вимоги не засновані на діючому законодавстві України. Майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (ст. 22 КпШС України). В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них (ст. 28 КпШС України). Положеннями КпШС України не передбачено встановлення факту проживання однією сімєю. Оскільки діючим на той час законодавством не було передбачено встановлення факту проживання однією сімєю, то відсутні відповідні наслідки щодо майна, набутого колишніми подружжями. [PERSON] заявлялись вимоги про поділ майна, визнання права власності на ? частину будинку, який був придбаний [PERSON] у 1997 році, а у подальшому реконструйований останнім, але біржовий договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений, а реконструйований будинок [PERSON] не зданий в експлуатацію. Заслухані по справі свідки також не дали підстав суду для задоволення позовних вимог сторін. Свідок [PERSON] суду показав, що знайомий з [PERSON], він бачив один раз на місяць за адресою проживання [PERSON] [PERSON], але свідку не відомо чи проживали вони разом. Свідок [PERSON] суду показала, що їй відомо, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом, але у 2008 році [PERSON] залишила [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] у 1985-1986 роках, вони постійно проживали разом, потім, продавши квартиру, у 1997 році разом переїхали жити до будинку по вул. Ол. Невського у м. Одесі. Свідку також було відомо про розірвання шлюбу між сторонами по справі, а також що це була послуга для брата [PERSON] Свідок [PERSON] суду показала, що знаючи сторін по справі з 1982-1983 років, їй відомо про фіктивне розірвання шлюбу між ними для отримання квартири братом [PERSON], але сторони постійно проживали разом, не припиняли супружні відносини, але у грудні 2008 року [PERSON], приїхавши до свідка, повідомила свідка, що вона залишила сімю та через 10 днів переїхала до своєї сестри. Зазанчені показання свідків мають суперечливий та взаємовиключний характер та мають розбіжності, тому вони критично оцінюються судом. Розірванню шлюбу, підтверджене відповідним свідоцтвом про розірвання шлюбу, створює презумпцію дійсності наміру хоча б когось з подружжя на припинення шлюбу до тих пір, поки таке розірванню шлюбу не буде визнане фіктивним. Позивачу належить спростувати названу вище презумпцію, подавши докази фактичного продовження шлюбних відносин, що не було зроблено. В матеріалах справи є фотографії [PERSON] з [PERSON], але дані обставини не підтверджують самого факту проживання однією сімє, ведення спільного господарства та наявність в них спільного сімейного бюджету, підтримання супружних відносин. Істотне значення по справі має той факт, що позивач стверджує, що вона з відповідачем з фактично продовжували подружні відносини, проживали разом, вели спільне господарство, їх шлюбний союз не розпався, але жодного належного письмового доказу на підтвердження своїх доводів [PERSON] та її представником не було надано. Розглядаючи позовні вимоги [PERSON] суд звертає увагу на наступні фактичні обставини по справі. Після повторної реєстрації шлюбу у 1997 році між сторонами по справі, з письмової згоди [PERSON] (а.с.41) 3.08.2006 року між [PERSON] та АКІБ УкрСиббанкбуло укладено договір про надання споживчого кредиту, за яким [PERSON] прийняла від банку кредитні грошові кошти у розмірі 197000 доларів США строком до 3.08.2027 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами (а.с.31-35). З письмової згоди [PERSON] (а.с.42) [PERSON] виступив поручителем перед банком за зобовязання [PERSON] за кредитним договором, уклавши 2.08.2006 року з АКІБ УкрСиббанкдоговір поруки (а.с.39-40). Зазначені грошові кошти були отриманні [PERSON] для придбання квартири [ADDRESS], яку вона купила за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 3.08.2006 року. З письмової згоди [PERSON] (а.с.92) вказана квартира була передана в іпотеку АКІБ УкрСиббанкза іпотечним договором від 3.08.2006 року, укладеному між [PERSON] та АКІБ УкрСиббанк(а.с.36-38). Обтяження вищевказаної квартири іпотекою на користь банку було зареєстроване в державному реєстрі іпотек. Банк - іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в повному обсязі, а також звернути стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодавець солідарно з позичальником несуть відповідальність перед іпотекодержателем в межах вартості предмету іпотеки. Реалізація предмета іпотеки здійснюється відповідно до умов договору іпотеки та чинного законодавства України. Стаття 33 ЗУ Про іпотекувстановлює, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України „Про іпотеку, іпотека припиняється у разі припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору. Сторонами по справі [PERSON] та [PERSON] не були виконанні кредитні зобовязання перед АКІБ УкрСиббанк. Оскільки у [PERSON] та [PERSON] виникла солідарна заборгованість перед АКІБ УкрСиббанкпо кредитному договору, договору поруки, банк звернувся до них з позовом про стягнення заборгованості, який був частково задоволений рішенням Київського районного суду м. Одеси від 31.08.2010 року (а.с.160-161). Вказаним рішенням суду, яке набрало законної сили, з [PERSON], [PERSON] солідарно на користь АКІБ УкрСиббанбуло стягнуто заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 3.08.2006 року у розмірі 190100,34 доларів США, еквівалент 1463772,65 грн. Враховуючи, викладені обставини, приймаючи до уваги, що вказана квартира хоч й була придбана у період зареєстрованого шлюбу, але є предметом іпотеки з 2006 року по теперішній час, у суду не має законних підстав та права задовольняти позовні вимоги [PERSON], яким також не було надано доказів на підтвердження своїх доводів, що ним не отримувався дохід від вказаної квартири, яка була переобладнана у нежитлове приміщення фітнес клуб. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: dismissed