Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-05 00:00:00

19.10.2009 року позивач звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, посилаючись на те, що 18.01.2008 року між сторонами було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11277940000, за яким відповідачу [PERSON] були надані грошові кошти у сумі 91 980 гривень строком до 16.01.2015 року зі сплатою відсотків. Крім того, з метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором 18.01.2008 року між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до якого останній зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх її зобов`язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту № 11277940000 від 18.01.2008 року. З огляду на те, що відповідачі взяли на себе певні зобов`язання щодо погашення суми заборгованості за кредитом і сплати відсотків за ними та на даний час їх не виконують, заборгованість останніх станом на 23.09.2009 року перед банком становить 88 476 гривень 13 коп., тому позивач просить стягнути зазначену суму на його користь. Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги просив повністю задовольнити, проти заочного рішення не заперечував. Відповідачі повторно в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, були належним чином повідомлені про день та час судового розгляду справи, не надали письмових заяв про розгляд справи у їх відсутність та про відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), також ст. 224 цього Кодексу зазначає, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом ухвалено про заочний розгляд справи. Перевіривши письмову заяву представника позивача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши і зваживши всі доводи, що наведені в матеріалах справи суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Матеріалами справи підтверджується, що 18.01.2008 року між сторонами було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11277940000, за яким [PERSON] були надані грошові кошти у сумі 91 080 (дев`яносто одна тисяча вісімдесят) гривень зі сплатою процентної ставки 13% річних строком до 16.01.2015 року. Суд не може не погодитися з позивачем стосовно того, що отримавши вказані кошти, відповідач взяв на себе певні зобов`язання, а саме - сплачувати суму заборгованості та відсотків за кредитним договором. Взятих на себе зобов`язань відповідач не виконує, у зв`язку із чим станом на 23.09.2009 року у останнього виникла перед банком заборгованість в розмірі 88 476 гривень 13 коп., що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком. Відповідно до ст.ст. 1046, 1049 ЦК України позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент переданні позикодавцеві, або зарахування грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок. Частина 2 ст. 1050 ЦК України передбачає, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений термін відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Крім того, судом встановлено, що 18.01.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки №П-11277940000, відповідно до якого остання зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання усіх його зобов`язань перед) кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту № 11277940000 від 18.01.2008 року. У відповідності до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель виступають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки відшкодування збитків, якщо інше не, встановлено договором. З урахування наведеного, суд дійшов висновку про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості в розмірі 88 476 ( вісімдесят вісім тисяч чотириста сімдесят шість) гривень 13 коп. на користь позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд солідарно стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати сплачені останнім в розмірі 885 гривень та 120 гривень витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи. З огляду на вищевикладене, враховуючи наведені норми та

Outcome: approved