Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-18 00:00:00

10 листопада 2010 року позивач ПАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в сумі 31703 грн. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив, що 16 липня 2009 року в м. Вознесенськ по вул. Жовтневої революції відповідач [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], порушив Правила дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON] Винним в ДТП, згідно постанови Вознесенського міськрайонного суду від 06.08.2009 року визнано [PERSON] На момент ДТП між власником автомобіля [NUMBER] та ПАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» був укладений договір добровільного страхування від 10.10.2008 року, за яким застраховані майнові інтереси потерпілого, повязані з експлуатацією наземного транспортного засобу легкового автомобіля. На виконання умов договору страхування позивачем було виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля в сумі 31 703 гривень, яке було визначено з врахуванням висновку автотоварознавчого дослідження. Посилаючись на вимоги ст. 1166, п.1 ст.1191, ст.1188 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування 31 703 гривень та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги визнали частково, просили врахувати його матеріальне становище. Вислухавши позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 16 липня 2009 року о 13-00 годин в м. Вознесенську по вул. Жовтневої революції, відповідач [PERSON], керуючи транспортним засобом КАМАЗ 22102 д/н [NUMBER], здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON] Згідно постанови Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 серпня 2009 року відповідач [PERSON] був визнаний винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно до договору № 206 від 10.10.2008 року добровільного страхування автотранспорту, який був укладений між ЗАТ УСК ВЕСТА Страхування, яке в подальшому було перейменоване в ПАТ Страхова компанія „Альфа страхування та власником автомобіля [NUMBER] [PERSON] (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії ВНС 171132), позивач застрахував майнові інтереси потерпілого повязані з експлуатацією наземного транспортного засобу легкового автомобіля [NUMBER]. В судовому засіданні було встановлено, що на виконання умов договору страхування позивачем було сплачене страхове відшкодування власнику автомобіля [PERSON] в сумі 31703 гривень, що підтверджується розпорядженнями на виплату страхового відшкодування від 07.10.2009 року та від 21.09.2009 року, страховими актами від 07.10.2009 року та від 21.09.2009 року, платіжними дорученнями № 10010 від 25 вересня 2009 року, № 10962 від 15 жовтня 2009 року про перерахування зазначених коштів Форвард-авто . Розмір відшкодування визначено на підставі висновку автотоварознавчого дослідження № 9609 28 липня 2009 року, відповідно до якого сума матеріальної шкоди спричиненого власнику автомобіля [NUMBER] внаслідок ДТП складає 27513,26 гривень. Інших доказів про розмір матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля суду не надано. При чому відповідачу [PERSON] розяснювалося право заявити клопотання про призначення судової авто товарознавчої експертизи, але наданим правом відповідач не скористався. Таким чином, відповідно до ст. 27 Закону України „Про страхування до позивача (страховика), який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Таке право передбачено також ст.1191 ЦК України, відповідно до якої особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 1188 ЦК України, п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (далі Постанова Пленуму) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме винною особою. Положення ч. 1 ст. 1166 ЦК України вказують на те, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, повинна бути відшкодована винною особою в повному обсязі. Згідно абз. 2, 4 п. 9 Постанови Пленуму при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. При цьому повинна враховуватися зношеність пошкодженого майна. Таким чином, враховуючи висновок автотоварознавчого дослідження № 9609 від 28 липня 2009 року, суд приходить до висновку, що розмір матеріальних збитків, які були спричиненні власнику автомобіля [NUMBER], внаслідок дорожно-транспортної пригоди становить 27513,26 гривень та який повинен відповідач [PERSON] сплатити позивачу в порядку регресної вимоги. Крім цього, відповідно до п. 4 ст. 1193 ЦК України, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Так судом враховується, те що відповідач [PERSON] є людиною похилого віку, не працює, на його утримання знаходиться дружина, яка також не працю, згідно акту обстеження житлово побутових умов підсобного господарства не ведуть, при цьому суд виходить з засад справедливості, добросовісності та розумності, вважає за можливим стягнути з відповідача [PERSON] в рахунок відшкодування шкоди 15\~000 гривень. Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем понесені судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120 гривень, судовий збір в сумі 317,03 грн. Враховуючи процент задоволення позовних вимог, який складає 47 %, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 149 гривень (317,03 грн. х 47%) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 56,40 (120 грн. х 47%) гривень. Приймаючи до уваги викладене,

Outcome: partial