Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-04 00:00:00

у вересні 2001 року позивач звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до відповідачів по справі у якому просив про визнання за ним права власності на ? частину садового будинку, розташованого по вул. Садовій, 8, ділянка № 12 садового товариства «Межиріччя» у с. Осещина Вишгородського району Київської області, про визнання за ним права користування ? частини земельної ділянки, на якій знаходиться зазначений будинок та про визнання недійсним розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації Київської області щодо цієї земельної ділянки з метою набуття права власності на будинок в цілому із виплатою відповідачці компенсації вартості її частини будинку у розмірі 12322 грн. Позивачка звернулась до суду із зустрічним позовом (у редакції від 1 листопада 2007 року), у якому просить посилаючись на правовий режим спільної сумісної власності який поширюється на спірний садовий будинок та побудований подружжям [PERSON] під час перебування ними у шлюбі, визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права приватної власності за [PERSON] на садовий будинок здійснену у 2005 році, що знаходиться по вул. Садовій, 8. ділянка № 12 садового товариства «Межиріччя» у с. Осещина Вишгородського району Київської області, визначити частки у спірному майні: ? за [PERSON] та ? за [PERSON] та визначити порядок користування спірним садовим будинком наступним чином. За [PERSON] визнати право користування більшою житловою тою садового будинку та гаражем, а за [PERSON] - меншою житловою кімнатою садового будинку. Решту приміщень - залишити у загальному користуванні та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість юридичних послуг у розмірі 5000 тисяч гривень. В судовому засіданні представник [PERSON] доповнив позовні вимоги зустрічної позовної заяви у редакції від 29 жовтня 2010 року в частині збільшення суми стягнення з [PERSON] витрат за правову допомогу на грн. Позивач та його представник у судовому засіданні просили про задоволення позову у повному обємі, шляхом визнання за ним права власності весь садовий будинок з виплатою відповідачці грошової компенсації за її частину того ж таки будинку у розмірі 12322 грн. У свою чергу, представники відповідачів проти позову [PERSON] заперечували і просили про задоволення позовних вимог, зазначених у зустрічному позові. Треті особи до судового засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки до суду не відомі. Заслухавши учасників судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. [PERSON] та [PERSON] 10 серпня 1985 уклали шлюб, який було розірвано 28 листопада 2001 року, зазначене підвереджується долученими до матеріалів справи документами. Перебуваючи у шлюбі подружжям було побудовано садовий будинок, що предметом спору, та який рішенням Вишгородського районного суду Київської »ласті від 3 липня 2003 року визнано спільною сумісною власністю подружжя [PERSON]. На підставі зазначеного рішення Вишгородського районного суду Київської області 14 лютого 2005 року Вишгородським бюро технічної інвентаризації здійснено державну реєстрацію права власності на зазначений будинок за [PERSON] Однак, що стосується визнання права власності на садовий будинок за [PERSON], то рішення Вишгородського районного суду від 3 липня 2003 року законної сили не набрало, так як ухвалою Апеляційного суду Київської області від 9 жовтня 2003 року в цій частині було скасоване. Таким чином, правових підстав для здійснення державної реєстрації права власності на садовий будинок по вул. Садовій, 8, ділянка № 12 садового товариства «Межиріччя» у с. Осещина Вишгородського району Київської області - не було, а тому така реєстрація є незаконною і підлягає скасуванню. Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Крім того, статтею 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В той же час, частиною 2 зазначеної статті СК України суду надано право н вирішенні спору про поділ майна відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не в про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна ужини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Зазначене кореспондується із нормами ЦК України, що врегульовують питання права спільної сумісної власності (глава 26). Відповідно до статті 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом вжито заходів для реалізації зазначеного обовязку сторонами у ході розгляду справи у суді. Виходячи з викладеного, визначених законом підстав для відступу від принципу рівності при визначені часток у майні, що належить бувшим у подружжі сторонам на правовому титулі права спільної сумісної власності, суд не вбачає. У судовому засіданні встановлено, що дочка подружжя [PERSON] [PERSON] хворіє на епілепсію, але є повнолітньою та працездатною. В свою чергу позовна вимога позивача щодо грошової компенсації вартості х/і спірного садового будинку на користь [PERSON] є необґрунтованою, такою що заперечується відповідачкою і тому задоволенню не підлягає. Позовна вимога [PERSON] щодо визнання недійсним розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації в Київській області про передачу земельної ділянки у приватну власність розгляду судом не підлягає, так як рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 1 грудня 2004 року, що набрало законної сили, у задоволенні позову [PERSON] із тотожною позовною вимогою відмовлено. Враховуючи визначену позицію суду за результатами розгляду справи у судовому засіданні про рівність часток сторін у спірному садовому будинку, що належить їм на праві спільної сумісної власності, запропонований [PERSON] та її представниками варіант встановлення порядку користуванням спірним садовим будинком вбачається неприйнятним. Крім того, сторони мають право відповідно до статті 66 СК України визначити порядок користування майном, що належить на праві спільної власності. Відповідно до статті 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу. Щодо компенсації [PERSON] витрат на правову допомогу, передбачених пунктом 2 частини 2 статті 79 ЦПК, суд зазначає, що представником відповідачки, [PERSON] доведено необхідність звернення останньої із зустрічним позовом до суду за захистом прав та інтересів. Тому, витрати повязані із наданням правової допомоги, понесення яких підтверджено належним чином, підлягають стягненню із [PERSON] у розмірі, визначеному у зустрічній позовній заяві у редакції саме від 1 листопада 2007 року - 5000 грн. Таким чином, на підставі викладеного і

Outcome: partial