Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з вимогою про визнання права власності на спадкове майно за законом померлої матері [PERSON]. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 09 травня 1981 року померла його баба [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть, а факт родинних відносин свідоцтвом про народження та актовим записом про шлюб померлої матері [PERSON]. Після смерті баби відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку в якому проживає позивач з 1978 року. Також позивач доглядав бабу до її смерті, що стверджується довідкою селищної ради. Після смерті матері і баби позивач фактично прийняв спадщину, оскільки вступив в управління та володіння спадковим майном, але через відсутність правовстановлюючих документів на будинок не оформив спадщину. В судовому засіданні позивач свій позов підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві, а представник відповідача позов визнав, посилаючись на те, що позивач дійсно прийняв спадщину і має право на неї по закону. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Факт смерті спадкодавця [PERSON] стверджується копією актового запису про смерть від 01.07.1981 №44 згідно якого спадкодавець померла 09 травня 1981 року. Згідно свідоцтва про народження позивача, актового запису про народження матері позивача [PERSON], позивач являється внуком померлого спадкодавця. Відповідно до довідки селищної ради №360 від 18.04.2011 року, позивач доглядав до смерті померлу [PERSON], після її смерті проживає у спадковому будинку який зареєстрований за нею на праві власності у селищній раді, але документи на право власності на будинок на померлу не видавались. За таких обставин позивач є спадкоємцем будинку померлої згідно ст. 529 ЦК УРСР. Згідно п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини між сторонами відносно спадщини виникли до набрання кодексом 2003 року чинності, до даних правовідносин суд застосовує вимоги ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно Постанови Пленуму ВСУ №4 від 24.06.1983 року (із змінами внесеними Постановами від 25.12.92, 25.05.1998.), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, п. 4 визначено, що якщо в шестимісячний строк позивач фактично вступив в управління спадковим майном, або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Позивач як спадкоємець за законом вступив в управління спадковим майном, що стверджується належними доказами, а саме паспортом громадянина України, згідно якого позивач зареєстрований у спадковому будинку з 1978 року, довідкою селищної ради про фактичне проживання в даному будинку як до смерті так і після смерті спадкодавця. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved