Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 17.05.2006 р. близько 10 год. 30 хв. рухався на своєму автомобілю [NUMBER] по вул. Малиновського в м. Дніпропетровську; в той де час з вул. Білостоцького рухався автомобіль ГАЗ 3307 д/н [NUMBER] під управлінням гр. [PERSON], який, керуючи, не надав переваги для руху автомобілю під керівництвом позивача, який рухався по головній дорозі; в результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Як зазначається позивачем при зверненні до суду у звязку з отриманими тілесними ушкодженнями його було доставлено до лікарні, та на лікування ним було витрачено 968 грн. 67 коп. на ліки, а в послідуючому знаходився на лікуванні в поліклініці за місцем проживання з діагнозом: закрита черепно мозкова травма, струс головного мозку, забиття голови. В цей період часу, як зазначає позивач, він довірився слідчим органам МВС, які безспірно повинні були встановити винуватість в дорожньо-транспортній пригоді водія [PERSON]. Як зазначає позивач 12.07.2006 р. позивач був викликаний до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, де дізнався про знаходження в провадженні суду матеріалів про притягнення позивача до адміністративної відповідальності по ст. 124 КУпАП України, та, не дивлячись на його заперечення в частині винуватості в пригоді 17.06.2006 р. та незаконності притягнення його до адміністративної відповідальності, постановою від 12.07.2006 р. позивач був визнаний винним та покараний. Тільки після звернення зі скаргою до прокуратури міста, скасування прийнятих співробітниками СУ УМВС України в Дніпропетровській області постанов та ретельної перевірки обставин, які привели до ДТП , 17.05.2006 р. була встановлена вина водія [PERSON], та на 15.08.2007 р. винесено постанову судом Бабушкінського району м. Дніпропетровська про винуватість відповідача. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно із висновком спеціаліста автотоварознавця № В -2044 від 30.03.2007 р. сума спричиненої позивачу матеріальної шкоди від пошкоджень автомобілю ВАЗ 21099 д/н [NUMBER] складає 4 986 грн. 25 коп. Разом з тим, на переконання позивача, на його користь підлягає й стягненню з відповідача моральна шкода, яка оцінна позивачем в розмірі 50 000 грн.; моральна шкода обґрунтована позивачем наступним. Згідно свідоцтва № 162619 виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради позивач є приватним підприємцем, та автомобіль використовував постійно в своїй господарській діяльності. В результаті дорожньо-транспортної пригоди змінився нило його життєвий устрій, все це вплинуло на нормальну господарську діяльність, також позивач просить врахувати те, що він є єдиним годувальником в сімї (а саме дружини, двох малолітніх дітей та бабусі інваліда, за якою він забезпечує догляд). В подальшому він був необґрунтовано звинувачений в винуватості в пригоді, що викликало в доповнення до фізичних ще й моральні страждання, звязані з несправедливістю прийнятого рішення, а також змусило звертатися до прокуратури міста для встановлення істини та правди по справі, на що були затрачені додаткові фізичні та моральні зусилля. У звязка уз наведеним позивач й звернувся до суду із даним позовом. За розгляду справи позивач посилався на обставини, зазначені в позовній заяві, надав пояснення, аналогічні викладеному, та просив суд повністю задовольнити поданий позов; 15.03.2011 р. позивач у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив суд повністю задовольнити поданий позов, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, який був повідомлений належним чином про розгляд справи не зявився, причини неявки суду не повідомив та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, у звязку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Таким чином, суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши докази, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково з огляду на такі встановлені факти. 15.08.2007 р .о 10.30 год. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], не надав переваги в русі транспортним засобам, що рухалися по головній дорозі, в результаті чого здійснив зіткнення із автомобілем ВАЗ 21099 р/н [NUMBER]; відповідач порушив п. 16.11 Правил дорожнього руху. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська були встановлені обставини, зазначені вище судом в даному рішенні; провадження у справі було закрито у звязку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; за ч. 4 ст. 64 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, оскільки на виконання зазначених вище правових норм вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є доведеною, відповідач не скористався правом надання заперечень проти позову, то суд, розвязуючи питання лише щодо розміру відшкодування виходить з того, що (ст. 1187 ЦК) джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Виконуючи обовязок доказування позивач довід факт спричинення такої шкоди, негативні її наслідки, причинний зв'язок протиправними діями та наслідками пригоди, а також понесення збитків, повязаних із лікуванням в розмірі 968 грн. 67 коп. (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК), зокрема, втрат, яких особа зробила для відновлення свого порушеного права, та витрат, які особа зробила для відновлення свого порушеного права у звязку з відновленням пошкодженого транспортного засобу (4 986 грн. 25 коп.), у звязку з чим для суду вбачаються підстави для присудження до стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди 5 954 грн. 92 коп. З приводу вимоги позову про відшкодування моральної шкоди, то, розвязуючи її, суд виходить з наявності передбачених ЦК України підстав для відшкодування моральної шкоди у справі, яка розглядалася (ст.ст. 16, п. 1 та п. 3 ч. 2 23 ЦК України), та погоджується із тим, що позивач зазнав душевних страждань у зв'язку із пошкодженням його майна, та зазнав фізичного болю та страждань у зв'язку з ушкодженням здоров'я в результаті дорожньо-транспортної пригоди, через що присуджує особі, яку визнано винною у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, відшкодувати спричинену потерпілому моральну шкоду в розмірі 2 000,00 грн. Вирішуючи при ухваленні судового рішення на виконання ст. 215 ЦПК України в обовязковому порядку питання про розподіл судових витрат, суд виходить з приписів ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у звязку з чим, зважаючи на часткове задоволення судом позову судові витрати підлягають присудженню позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та в розмірі 559,55 грн. щодо сплати судового збору та оплатою витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 30 гривень.

Outcome: partial