Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до приватного підприємця [PERSON], третіх осіб Управління пенсійного фонду України в Городенківському районі Івано-Франківської області, Управління праці та соціального захисту населення Городенківської районної державної адміністрації про зобовязання приватного підприємця вчинити в трудову книжку позивача запис про прийняття та звільнення з його роботи, про стягнення заробітної плати в сумі 139040 грн., моральної шкоди 8690 грн. та про зобовязання відповідача сплатити УПФ України в Городенківському районі Івано-Франківської області на персоніфікований рахунок позивача внески з заборгованої заробітної плати, та допустити негайне виконання рішення суду щодо присудження заробітної плати за один місяць. Позовні вимоги мотивував тим, що він з 30.03.2007р. згідно поданої письмової заяви приступив до роботи в відповідача найманим працівником, а 18.06.2009 р. відповідач заборонив йому зявлятись на місце роботи пекарню по вул. Чупринки в м. Городенка, так як позивач почав вимагати виплатити йому заробітну плату за 2 роки 2 місяці 20 днів, а відповідач йому повідомив, що зарплати не виплатить, так як трудовий договір з ним не укладав, не реєстрував його в органах управління праці та соціального захисту населення, факт праці не може бути доказаний, бо відповідач не вносив на персоніфікований рахунок позивача внесків в органи ПФУ. З метою доказати факт його праці в відповідача, позивач 18.06.2009р.зняв копії з журналу реєстрації виходів працівників відповідача на роботу, який вела працівник відповідача технолог [PERSON], де зазначено, що позивач працював у відповідача. Покликаючись на ч.4 ст. 29 КЗпПУ позивач зазначає, що трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи; відповідальною за реєстрацію трудового договору в державній службі зайнятості є виключно фізична особа, а не працівник. Позивач в позові вказує, що він 02.10.2009 р. звертався до інспекції праці з заявою на факти порушення роботодавцем прав позивача, звідки отримав відмову від 25.11.2009 р., де зазначено, що в ході проведеної перевірки в приватного підприємця [PERSON] встановлено, що згідно книг нарахування заробітної плати, позивачу зарплата не нараховувалась і не виплачувалась, трудові відносини між позивачем і приватним підприємцем [PERSON] не були оформлені. Виходячи із визначеного ст. 3 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоровя» поняття здоровя, вважаючи, що з підстав зловживання відповідача своїми обовязками, як роботодавця, в позивача порушений стан повного фізичного, душевного і соціального благополуччя, який є здоровям, тому втрачений (не виплачений відповідачем) заробіток слідує вважати таким, що становить 5 мінімальних заробітних плат за кожний місяць, починаючи з 30.03.2007 р. по день вирішення спору судом, виходячи з того, що відповідно до ст. 2 ЗУ «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» мінімальний розмір зарплати з 01.01.2010 р. по 01.04.2010р. встановлено 869 грн. в місяць, то за період з 30.03.2007 р. по 30.01.2010р. з відповідача на користь позивача слід стягнути 139040грн. заробітної плати (5* 869 грн./ міс. * 32 міс.= 139040 грн.). Таке стягнення, вважає позивач, передбачене нормою ст. 117 КЗпПУ. Одночасно в позові позивач вказує, що відповідачем йому завдано моральну шкоду, оцінюючи її з позиції розумності та добросовісності, враховуючи період моральних страждань, що тривають понад два роки, вважає, що слід стягнути 10 мінімальних заробітних плат - 8690 грн. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги з підстав, викладених в позові. Суду пояснив, що він працював у відповідача на пекарні в м. Городенка, З червня 2006 р. по 30.03.2007 р. виконував монтажні роботи, підключав обладнання, а після пуску пекарні працював електриком,сантехніком, наладчиком до 28.10.2009 р. Запрошували його на роботу [PERSON] і енергетик [PERSON]. Договору на виконання певних монтажних чи наладочних робіт між позивачем та відповідачем не було укладено, наказ про прийняття позивача на роботу не видавався, трудовий договір не був укладений, в трудову книжку позивача запис про прийняття його на роботу до відповідача, не вчинявся. Позивач пояснив, що роботу на пекарні він припинив після того, як відмовився качати воду, і Федорук сказала не приходити на роботу. Після чого, в листопаді 2009 р. написав заяву до відповідача, відправив її в Снятин, щоб оплатили розрахункові, відповіді не отримав. Після звернення позивача до Управління праці отримав відповідь, що трудові відносини не були оформлені. Про те, що позивач працював електриком на пекарні, ніякого посвідчення він не має, атестацію не проходив. Його трудова книжка зберігалась дома, записів про його прийом та звільнення з роботи П/П [PERSON] немає. Також позивач пояснив, що в пекарні працювала його дружина, вона була офіційно оформлена на роботі. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали. Суду пояснили, що позивач не перебував у трудових відносинах з [PERSON], в підтвердження свого позову позивач подав документи, які невідомо ким складені. В підприємця [PERSON] електриком працює [PERSON], який має відповідний допуск до роботи, періодично проходить атестацію, перевірку спец.знань, інші особи не виконували обовязки електрика на належному йому обєкті - пекарні в м. Городенка. В 2008 р. частину приміщень пекарні відповідач здав в оренду згідно договорів, в нього залишилась тільки частина виробництва. Підприємець пояснив, що його бухгалтер нараховує заробітну плату працюючим відповідно до укладених договорів та табелів обліку робочого часу. Представники УПФ в Городенківському районі позовні вимоги не визнали. Представник [PERSON] суду пояснив, що відповідач не зареєстрований в УПФ України в Городенківському районі, він, відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мав би бути зареєстрований за місцем свого проживання в м. Снятин, внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України він мав би сплачувати також там, незважаючи на те, що особи, які в нього працюють, проживають на території Городенківського району. Представник Управління праці і соціального захисту населення Городенківської РДА [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що за заявою позивача 08.12.2009 р. державним інспектором праці була проведена перевірка в п/п [PERSON], на час проведення перевірки було виявлено, що з двома людьми, які працювали в нього на пекарні, не були укладені договори. Після проведеної перевірки [PERSON] подав копії договорів з тими людьми, які на момент перевірки не були належним чином працевлаштовані. За допущені порушення трудового законодавства [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь в справі, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши та оцінивши докази по справі встановив наступне. Відповідно до статті 21 КЗпП України - трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно статті 24 трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Статтею 24-1 КЗпП України передбачено, що в разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа або за нотаріальним дорученням уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України. Відповідач [PERSON], житель м. Снятин, є фізичною особою-субєктом підприємницької діяльності, який здійснює підприємницьку діяльність в м. Городенка по вул. Чупринки на території пекарні та в м. Снятин. З працівниками він уклав трудові договори, які зареєстровані в Снятинському районному центрі зайнятості. В судовому засіданні не знайшов підтвердження факт трудових відносин між підприємцем [PERSON] та позивачем [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працювала в Городенці в пекарні сортувальником продукції, в її трудовій книжці є записи про роботу в [PERSON] з 04.11.2008р. по 02.02.2009 р., та з 06.02.2009 р. по 25.05.2009р., вона була в дружніх відносинах з дружиною позивача. При поломці ножів для нарізки по телефону викликали для ремонту [PERSON], тому свідок вважає, що він працював у підприємця [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює електриком в підприємця [PERSON], з ним укладений трудовий договір, він має допуск до роботи, а також періодично відповідними службами проводиться перевірка знань, про що складаються протоколи. Він особисто не має повноважень на прийом на роботу інших електриків, так як за електрогосподарство в приватного підприємця [PERSON] відповідає особисто. В ході судового розгляду не встановлено, ким і за чиєю вказівкою складені подані позивачем в додатку до позовної заяви «на двадцяти семи копіях копії реєстрації виходів на роботу працівників відповідача». Зокрема, свідок [PERSON], зав. виробництвом підприємця [PERSON], суду пояснила, що після того, як вона дивилась, хто з працюючих є на роботі, вона по телефону особисто доповідала [PERSON] про вихід на роботу, після чого він складав Табелі обліку виходу на роботу. Також свідок пояснила, що в її обовязки не входить прийом та звільнення з роботи працівників, вона не запрошувала [PERSON] на роботу, але так як жінка позивача працювала на пекарні, то вона могла бачити позивача на території пекарні. Одночасно свідок пояснила, що в 2008 р. виробництво розділилось, якщо раніше підприємець [PERSON] займався випічкою, нарізкою і реалізацією, то пізніше в нього залишилась тільки нарізка та реалізація, а випічкою займається інший підприємець. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проводить нарахування заробітної плати працюючим, згідно укладених трудових договорів та згідно поданих їй керівником табелів виходу на роботу, а не тих, які подав до матеріалів даної справи [PERSON] Виплата заробітної плати проводиться згідно відомості на виплату заробітної плати власником фірми, люди розписуються у відомості. З заробітної плати вона, як бухгалтер, проводить відрахування в пенсійний фонд, фонд страхування від нещасних випадків, зайнятості, прибутковий податок. Відрахування проводяться за місцем реєстрації підприємця. Як визначено статтею 94 КЗпП України - заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Оскільки позивач [PERSON] не був допущений до роботи підприємцем [PERSON]; свідки [PERSON] і [PERSON], допитані судом, як свідки, не підтвердили посилання позивача на те, що вони запрошували його на роботу до підприємця [PERSON], так як до їх повноважень не входять обовязки прийому на роботу; тому в ході судового розгляду не знайшло підтвердження, що [PERSON] працював в підприємця [PERSON] На підставі наведеного, суд приходить до переконання про відсутність підстав для зобовязання приватного підприємця вчинити в трудову книжку позивача запис про прийняття його на роботу 30 березня 2007 р. та стягнення в користь [PERSON] заробітної плати за вказаний ним період. З відмови в задоволенні цих вимог позивача слідує відмова в стягненні в користь позивача моральної шкоди 8690 грн. та вимоги про зобовязання відповідача сплатити управлінню пенсійного фонду України в Городенківському районі Івано-Франківської області на персоніфікований рахунок позивача внески з заборгованої заробітної плати. На підставі ст.ст. 21,24,24-1, 94 КЗпП України,

Outcome: approved