Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-26 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернувся [PERSON], посилаючись на те, що як видно із погосподарських книг [PERSON] сільської ради за 1986 - 1990, 1991 -1995 роки житловий будинок №22 по вулиці Зарічній в селі Василиха Ставищенського району Київської області, належав до майна колгоспного двору. На час припинення колгоспного двору 15 квітня 1991 року в ньому проживали [PERSON], [PERSON], [PERSON], які набули права власності на вказаний будинок, як на майно колгоспного двору. 20 жовтня 1987 року [PERSON] померла. 1 січня 1991 року помер [PERSON], спадщину після якого прийняв [PERSON], він в управління та володіння спадковим майном не вступав. На час припинення колгоспного двору 15 квітня 1991 року в будинку проживав [PERSON], який набув права власності на майно колгоспного двору, яке належало колгоспному двору. 4 жовтня 2008 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів все своє майно його синам [PERSON] [PERSON] [PERSON]. 18 грудня 2008 року [PERSON] помер, його спадкоємці за заповітом спадщину не прийняли оскільки не подавали заяви про прийняття спадщини, спадщину прийняв [PERSON], оскільки проживав разом з братом та не заявив про відмову від спадщини. Вважає, що [PERSON] за життя набув права власності на житловий будинок №22 по вулиці Зарічній в селі Василиха Ставищенського району Київської області як на частку в майні колгоспного двору і це право увійшло до складу спадщини, яка відкрилася 18 грудня 2008 внаслідок смерті останнього. [PERSON] сільська рада свідоцтва про право власності не видала, що позбавляє її можливості оформити свої спадкові права в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі. Житловий будинок загальною площею 49, 3 кв. метри, житловою площею 28,1 кв. метри, вартістю 26028 гривень. Земельна ділянка на якій розташований вказаний житловий будинок не приватизована. Позивач просить визнати за ним право на спадщину за заповітом після смерті 18 грудня 2008 року [PERSON] на житловий будинок №22 по вулиці Зарічній в селі Василиха Ставищанського району Київської області, загальною площею 49,3 кв. метри, житловою площею 28,1 кв. метри, вартістю 2608 гривень. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, підтвердив факти, на які посилається в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] сідьської ради [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, зробивши про це усну заяву. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, зробивши про це усну заяву. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, третьої особи, заяву представника відповідача про визнання позову, та перевіривши письмові докази, вважає, що визнання представником відповідача вказаного позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абзацу 3 частини 3 статті 331 Цивільного Кодексу України (2003 року) якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість передбачена статтею 182 ЦК України. Пункт 1 частини 1 статті 4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень також передбачає обов'язкову державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, зокрема права власності на нерухоме майно. В той же час у відповідності з частиною 5 статті 3 вказаного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Згідно зі статтею 25 Цивільного Кодексу України (16.01.2003 року) здатність мати цивільні права та обовязки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент смерті. Цивільною дієздатністю фізичної особи є зокрема і її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати. Однією із підстав припинення права власності відповідно до статті 346 ЦК України є смерть власника. У відповідності зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, або оголошення її померлою. Як вбачається із статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. При видачі свідоцтва про право на спадщину згідно абз. 4 п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженої наказом Мінюсту від 03.03.2004 року №20/5), нотаріус вимагає, крім правовстановлювального документа, витяг з Реєстру прав власності. Відповідно до пункту 6.1. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно (затвердженого наказом Мінюсту України №7/5 від 07.02.2002 року) оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування. Первинна видача свідоцтв про право власності на імя померлих власників вказаним Тимчасовим положенням не передбачена. Таким чином, дослідивши в судовому засіданні всі обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки відповідач [PERSON] сільська рада до предявлення позову про визнання права на спадщину і в судовому засіданні не оспорювала цього права, а тому відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на відповідача не може бути покладений обовязок по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: approved