Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-13 00:00:00

У листопаді 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ВАТ "Тепловозоремонтний завод" про стягнення середньої заробітної плати на час затримки виплати заробітної плати при звільненні. В позовній заяві позивач просила стягнути з ВАТ "Тепловозоремонтний завод" на її користь середній заробіток за період затримки виплати належної їй суми при звільненні з підприємства з 02 квітня 2009 року по дату її отримання 21 жовтня 2010 року у розмірі 21795 грн. 84 коп. В судовому зсіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та надала заперечення проти позову. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов законний та обґрунтований, а тому підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] працювала на ВАТ «ТРЗ» з 03.02.2005 року ( наказ №35 від 02.02.2005 року) по 02.04.2009 року ( наказ №606 від 02.04.2009 року) та була звільнена у зв»язку з скороченням штату працівників п. 1 ст.40 [PERSON] України. Як зазначила в своєму позові позивачка, в день звільнення вона всупереч ст. 116 [PERSON] України отримала належну їй суму від підприємства, спору про розмір належної їй суми не було, розрахунок відбувся на підставі судового наказу Ленінського районного суду м. Полтави від 06.11.2009 року. Відповідно до ст. 117 [PERSON] України в разі не сплати з вини підприємства належної їй суми в день звільнення , підприємство повинно сплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, відповідач повинен сплатити їй компенсацію за затримку виплати заробітної плати ( ст. 117 [PERSON] України) у розмірі 21 795 грн. 84 коп. Діями відповідача, які порушили її права їй було завдано моральну шкоду, а саме: постійне хвилювання та нервове напруження; сварки у родині через несвоєчасне надходження грошових коштів до сімейного бюджету та порушення нормального фінансового стану її сім»ї , а тому вона просила стягнути з відповідача на її користь 21 795 грн. 84 коп. Згідно довідки №70-15/2837 від 09.09.2009 року наданої ВАТ „Тепловозоремонтний завод заборгованість з виплати заробітної плати станом на року складає 2339, 26 грн., у тому числі вихідна допомога у розмірі 1154, 56 грн., а середня заробітна плата [PERSON] ( із розрахунку двох попередніх місяців перед звільненням) складає 1154,56 грн. Відповідно до заперечень ВАТ «Полтавського тепловозоремонтного заводу» підприємство заперечує проти позову з наступних підстав. [PERSON] оула звільнена з ВАТ «ТРЗ» 02.04.2009 року, в зв»язку із скороченням штату. На день звільнення ВАТ « ТРЗ» дійсно не провело розрахунок по заробітній платі з позивачкою, оскільки підприємство не мало коштів. За захистом своїх порушених прав позивач звернувся до суду із заявою про стягнення з ВАТ «ТРЗ заборгованості з заробітної плати в примусовому порядку. Ленінським районним судом м. Полтави 06.11.2009 року було винесено судовий наказ по справі №2н-156 про стягнення з ВАТ «ТРЗ» на користь [PERSON] заборгованості з заробітної плати. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999 року « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»: Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв»язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред»явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 [PERSON] України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановления рішення. Після винесення судом рішення у справі, видачі виконавчого листа, всі відносини з приводу примусового виконання судового рішення регулюються Законом України « Про виконавче провадження» відповідно до преамбули зазначеного Закону, а не трудовим законодавством, як помилково вважає позивач. [PERSON] України не передбачена сплата середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення суду. Виходячи з вище викладеного позивачем було помилково визначено розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 21795, 84 грн. Відповідно до норм законодавства середній заробіток стягується за період з дня звільнення і по день постановления судового рішення, що в даному випадку становить: Квітень 2009 року -19 днів х56,32=1070,08 грн. Травень 2009 року -18 днів х56,32=1013, 76 грн. Червень 2009 року -20 днів х56,32=1126,40 грн. Липень 2009 року -23 дні х56,32= 1295,36 грн. Серпень 2009 року -20 днів х56,32=1126,40 грн. Вересень 2009 року - 22 дні х56,32=1239,04 грн. Жовтень 2009 року -22 дні х56,32=1239,04 грн. Листопад 2009 року -5 днів х 56,32=281,60 грн. Всього. 8391 грн. 68 коп. Отже, виходячи з вище зазначеного позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню у сумі 8391, 68 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial