Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-04 00:00:00

' Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача з яким він перебував в зареєстрованому шлюбі на його користь аліменти на утримання сина [PERSON] 30.05Л999 року народження та дочки [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, так як відповідачка допомоги не надає , діти знаходяться на утриманні позивача. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав, просить їх задовольнити. Відповідачка вимоги не визнала та пояснила, що після розірвання шлюбу вона з дітьми проживала окремо більше двох тижнів , утримувала їх , не перешкоджала їх спілкуванню з батьком, проте останній коли вони його відвідували силоміць утримує дітей , не дозволяє їм спілкуватися з нею , забороняє добровільно надавати їм допомогу. На даний час вона не працює , але для своїх дітей завжди знайде кошти на їх утримання і не ухиляється від свого обовязку. Питання щодо місця проживання дітей буде вирішувати в судовому порядку . Також зазначила, що будинок в якому проживає позивач це їх спільне майно , як і всі речі, що знаходяться в ньому, після розлучення вона нічого не забирала з нього , як і все вирощене на присадибній ділянці та в підсобному господарстві. Заслухавши сторони , дослідивши матеріали справи , суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття , причому цей обовязок є рівною мірою як обовязком матері, так і дитини . Підставою для примусового стягнення аліментів з одного з батьків є відмова від добровільної допомоги на утримання дітей , можливість надання такої допомоги ( враховуються обставини , що передбачені ст. 182 СК України). Як зазначила позивачка, після розлучення діти проживали з нею , але на даний час вони проживають з батьком , хоча вона має намір повернути дітей. Батько залишився проживати з дітьми в будинку, що є їх спільною власністю , і в якому дітям були забезпечені всі належні умови для проживання . Позивач просить стягнути з відповідачки аліменти на утримання дітей , так як вона ухиляється від надання такої допомоги , проте дана обставина ним належним чином не підтверджена. Час проживання матері та дітей окремо до подання ним заяви до суду вираховується декількома днями , так як після розлучення вони проживали спільно кілька тижнів. У позивача залишився будинок , що належить подружжю, спільно нажите майно, домашнє господарство , продукти харчування, вирощені на присадибній ділянці, а відповідачка залишилася без жодних засобів існування , без власного житла, проте не відмовляється від надання матеріальної допомоги дітям . Суду не надано жодного доказу, що вона є особою достатньо матеріально забезпеченою , щоб сплачувати аліменти в розмірі визначеному позивачем , а також не надано доказів щодо матеріального стану самого позивача. На даний час діти , відповідно до довідки сільської ради проживають з батьком , який їх утримує. Дану обставину не заперечує і відповідачка. Але від допомоги вона не ухиляється. На даний час вона не працює, проте є особою працездатного віку і може отримувати доходи та надавати допомогу. До визначення постійного місця проживання дітей суд приходить до висновку необхідності стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей на користь позивача . При визначенні розміру аліментів суд враховує ряд обставин , а саме : стан здоров»я та матеріальне становище дитини, платника аліментів , наявність у платника аліментів на утриманні інших непрацездатних осіб , інші обставини , що мають значення по справі. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) . Проте суд враховуючи матеріальне становище відповідача, яке має місце на даний час, внаслідок її життєвих обставин вважає достатнім розміром аліменти в розмірі ЗО % прожиткового мінімуму на кожну дитину , виходячи з її віку і до досягнення ними повноліття. На підставі вищезазначеного та

Outcome: partial