Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-15 00:00:00

[PERSON] та [PERSON], звернулися до суду із позовною заявою до Радісненської селищної ради треті особи [PERSON], [PERSON] про визнання часток у спільній сумісній власності, припинення права спільної сумісної власності, визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку та земельної ділянки, визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку та земельної ділянки у порядку спадкування, мотивуючи позовні вимоги тим, що 03 серпня 1985 року [PERSON], уклала шлюб із [PERSON], який був зареєстрований у відділі РАЦС Іванівського райвиконкому Одеської області, актовий запис №29. Під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] придбали житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (А-1 - житловий будинок, Б - гараж, В - сарай, Г - погріб, №1-3 - огорожа, І - вимощення), розташований в селищі Радісне по вул. Калініна під № 10( десять) Іванівського району Одеської області та земельну ділянку за тією же адресою, загальною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку. Земельна ділянка була безкоштовно передана у приватну власність [PERSON] на підставі рішення сесії Радісненської селищної ради Іванівського району Одеської області ХХШ скликання від 23 січня 1995 року. Згадане нерухоме майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Правовстановлюючий документ на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами був оформлений на [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу б/н від 25 січня 1993 року, виданим Іванівською державною нотаріальною конторою Одеської області, р.№ 127 і зареєстрованого в Іванівському районному БІТ Одеської області 25 січня 1993 року, реєстраційний номер - 30180335, номер запису 2,в книзі 11 стор.2 24 лютого 1998 року чоловік позивачки [PERSON], який проживав в [INFO], помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після його смерті відкрилася спадщина на його частку у спільній сумісній власності. Позивачі посилаються на те, що вони є спадкоємцями першої черги за законом, які прийняли спадщину, оскільки проживали разом із спадкодавцем до дня його смерті, та продовжують проживати в тому ж будинку до сьогоднішнього дня і про відмову від спадщини ми не заявляли. Також в своїй позовній заяві позивачі зазначають те, що [PERSON] та [PERSON] є доньками померлого від першого шлюбу, котрі в установлений законом строк не подали до Іванівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, не вчинили дії, які б свідчили про те, що вони фактично прийняли спадщину, разом із батьком вони не проживали. Але з невідомих позивачам причин, [PERSON] та [PERSON] подали до Іванівської державної нотаріальної контори заперечення проти видачі [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право власності на майно та свідоцтв про право на спадщину у зв'язку з чим вони вимушені звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні на позовних вимогах наполягали. 06.12.2010 року до Іванівського районного суду Одеської області надійшла зустрічна позовна заява від [PERSON], яка діє від свого імені та від імені [PERSON]. Згідно із ч.І ст34 ЦПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення судового розгляду, пред'явивши позов до однієї чи обох сторін. Ці особи мають усі процесуальні права і обов'язки позивача. В своїй зустрічній позовній заяві [PERSON] зазначає, що [PERSON] та [PERSON] звернулися до Іванівського районного суду Одеської області з позовом до Радісненської сільради, треті особи [PERSON] та [PERSON] про визначення частки у спадку, з яким [PERSON] та [PERSON] категорично не згодні, том що вважає, що [PERSON], як дружина померлого [PERSON], отримує у спадок 1/2 частину всього спадкового майна. Другу половину, тобто 1/2 спадкового майна [PERSON] та [PERSON] вважають, що необхідно розділити в рівних частках на дружину померлого - [PERSON] та на трьох його дітей - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - по 1/8 частині від спадкового майна. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] просять суд відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON], та задовольни їх зустрічну позовну заяву, в якій вони просять визнати право власності за [PERSON] на 1/2 + 1/8 частини спадкового майна, визнати право власності за [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1/8 частини спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON] 24.02.1998 року. 19 грудня 2010 року в судовому засіданні [PERSON], яка діє від свого імені та від імені [PERSON] на позовних вимогах наполягала . [PERSON] зустрічну позовну заяву визнала в повному обсязі, про що свідчить письмова заява. Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилався позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом у судовому засіданні встановлено, що 24 лютого 1998 року чоловік позивачки [PERSON], який проживав в [INFO], помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (А-1 - житловий будинок, Б - гараж, В - сарай, Г - погріб, №1-3 - огорожа, І - вимощення), розташований в селищі Радісне по вул. Калініна під № 10( десять) Іванівського району Одеської області та земельну ділянку за тією же адресою, загальною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку. Земельна ділянка була безкоштовно передана у приватну власність [PERSON] на підставі рішення сесії Радісненської селищної ради Іванівського району Одеської області ХХШ скликання від 23 січня 1995 року. Також судом було встановлено, що договір купівлі-продажу на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (А-1 - житловий будинок, Б - гараж, В - сарай, Г - погріб, №1-3 - огорожа, І - вимощення), розташований в селищі Радісне по вул. Калініна під № 10( десять) Іванівського району Одеської області, був оформлений на [PERSON], 25.01.1993 року, тобто під час знаходження [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який вони зареєстрували 03 серпня 1985 року у відділі РАЦС Іванівського райвиконкому Одеської області, актовий запис №29, що підтверджується копією свідоцтва про одруження. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає що відповідно до ст.60 ч.І та ст.70 СК України, вищезгадане майно належить до спільної сумісної власності подружжя. Приймаючи до уваги те, що померлий [PERSON] за життя не залишив заповіт, то все спадкове майно необхідно успадковувати за законом, тому у відповідності до ст. 1261 ЦК України до перша черга спадкоємців за законом відносяться діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1223ЦК України, право на спадкування у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом, які прийняли спадщину, оскільки проживали разом із спадкодавцем до дня його смерті, та проживають в тому ж будинку до сьогоднішнього дня і про відмову від спадщини ми не заявляли. Також судом було встановлено те, що [PERSON] та [PERSON] є доньками померлого від першого шлюбу, які у відповідності до ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцями першої черги за законом. Згідно з п. 224 Розділу 22 Інструкції «Про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення( визначення) частки померлого у спільному майні. У відповідності з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи наведене, встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (А-1 - житловий будинок, Б - гараж, В - сарай, Г - погріб, №1-3 - огорожа, І - вимощення), розташований в селищі Радісне по вул. Калініна під № 10( десять) Іванівського району Одеської області та 1/2 частина земельної ділянки за тією же адресою, загальною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку. Земельна ділянка була безкоштовно передана у приватну власність [PERSON] на підставі рішення сесії Радісненської селищної ради Іванівського району Одеської області ХХШ скликання від 23 січня 1995 року. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від ЗО травня 2008 р. у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом досліджено документи, які свідчать про те, що померлий володів вказаним спадковим майном, це договір-купівлі продажу б/н 25.01.1993 року, домова книга для прописки громадян, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, та архівною копією (витягом) рішення Радісненської селищної ради Іванівського району Одеської області. Судом досліджено архівну копію рішення 13-ої сесії Радісненської селищної ради Іванівського району Одеської області від 23.01.1995 року видану архівним відділом Іванівської районної державної адміністрації Одеської області 20.04.2010 року № 98/Д, згідно якої вбачається, що [PERSON] було безкоштовно передана у власність земельна ділянка загальною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських буд івель та споруд, а також для ведення особистого селянського господарства, про те за житія він не встиг оформити державний акт на вказану земельну ділянку. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідно до норм Цивільного законодавства України спадкоємством є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). До складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.1221 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261). Спадкоємець, який постійно проживає разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного терміну він не заявив про відмову від неї (ст. 1268) та обставини, на які посилався позивач , обґрунтовуючи свої вимоги, доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України. За таких обставин суд вважає, що в задоволенні позовної заяви [PERSON], [PERSON] до Радісненської селищної ради треті особи [PERSON], [PERSON] про визнання часток у спільній сумісній власності, припинення права спільної сумісної власності, визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку та земельної ділянки, визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку та земельної ділянки у порядку спадкування - відмовити, а зустрічну позовну заяву [PERSON], яка діє від свого імені та від імені [PERSON] - задовольнити частково.

Outcome: partial