Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із даним позовом та просила суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1000 грн., щомісячно до повноліття дитини та стягувати з відповідача на її користь додаткові витрати, що повязані з хворобою дочки в розмірі 500,00 грн. щомісячно. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 21.07.2010 року. Від даного шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO]. На даний час відповідач в добровільному порядку допомоги на утримання дочки не надає, хоча при розлученні обіцяв надавати кошти. Враховуючи кризову ситуацію в країні та той факт, що вона на даний час не працює вона бажає стягувати з відповідача аліменти в примусовому порядку. Крім того дитина постійно хворіє та на її лікування потрібні кошти, тому вона бажає стягувати з відповідача додаткові витрати, повязані із лікуванням дочки. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився. Надіслав на адресу суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги не визнав та просив стягувати з нього мінімальний розмір аліментів. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. З копії виписки із рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21.07.2010 року слідує, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням суду було розірвано, від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину дочку [PERSON], [INFO] (а.с.3,4,5), яка згідно довідки ОСББ «ЖБК-1» №441 від 15.10.2010 року проживають на утриманні позивачки (а.с.7). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Вище вказаними нормами Сімейного кодексу України та розясненнями Пленуму ВСУ України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що в разі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач здоровий та працездатний, інших утриманців не має, не приймає участі в утриманні неповнолітньої дочки, належної матеріальної допомоги на її утримання не надає, в письмовій заяві до суду позов не визнав та просив стягувати з нього мінімальний розмір аліментів, мотивуючи тим, що не має змоги заробляти такі кошти у звязку із кризовим становищем у країні та додаткових доходів не має, а тому суд приходить до висновку, що він спроможний частково сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові, що буде відповідати як інтересам дитини так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів. Суд вважає позовні вимоги позивачки дещо безпідставно завищеними і задовольняє їх частково - стягує аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. на утримання дочки [PERSON] щомісячно. Отже, позов обґрунтований і підлягає задоволенню частково. Згідно ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як було встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи неповнолітня дочка сторін [PERSON], 12.07.2000 року постійно хворіє та потребує лікування (а.с.6,16,17, ). У звязку з цим позивачкою були понесені додаткові витрати, повязані з медичним обстеженням та лікуванням дочки в сумі 1\~280 грн. (а.с. ). Суд, враховуючи матеріальне становище позивачки та відповідача, а також враховуючи той факт що позивачка сама понесла додаткові витрати на дитину, які були зумовлені хворобою дитини, вважає що участь відповідача в додаткових витратах на дитину має бути рівною. Суд стягує з відповідача додаткові витрати на дитину в сумі 640 грн.. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 51 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Outcome: partial