Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-14 00:00:00

У березні 2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовом у якому зазначила, що при приватизації земельної ділянки, якою вона користується в с.Роїще по вул.Таращанській, 109, відповідачка безпідставно відмовилася підписати акт погодження меж земельної ділянки. Цим їй було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює у 5000 грн.. У звязку з викладеним просила визнати погодженими межі земельної ділянки та стягнути з відповідачки моральну шкоду. До початку судового розгляду справи позивачка на тих же підставах висунула ще одну позовну вимогу та просила визнати дії відповідачки щодо відмови підписати акт узгодження меж, неправомірними. В судовому засіданні представник позивачки підтримала позовні вимоги посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідачка заперечила проти задоволення позову та зазначила, що акт не підписала через те, що межа за тим актом проходить по стіні її будинку, що є порушенням державних будівельних норм, під час обмірів вона не була присутня, ці обміри не співпадають з тими, які проводила вона, погоджувати межу не відмовлялася і вважає, що межу перед погодженням повинна встановити сільська рада так як вона була при виділенні цих земельних часток. Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечив та зазначив, що позивачка зверталася до Роїщенської сільської ради для вирішення цього спору, але спір не було врегульовано. Позивачка тривалий час проживає на цій земельній ділянці, а відповідачка купила сусідню земельну ділянку нещодавно. Спорів між колишніми сусідами з приводу цієї межі раніше не було. Спір виник лише коли позивачка захотіла приватизувати земельну ділянку якою вона користується. Будинки, що розташовані на цих земельних ділянках старі і збудовані без дотримання будівельних норм. Заслухавши представника позивачки, відповідачку, представника третьої особи, свідків та дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Рішенням Роїщенської сільської ради від 08.12.2010 року /а.с.48/ позивачці надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку по вул.Таращанській, 109. Акт погодження меж земельної ділянки /а.с.8/ [PERSON] не підписала. Згідно з чч. 2, 3, 5 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються: земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз'яснено, що згідно зі ст. 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Зазначені спори підлягають розгляду місцевими судами незалежно від того, розглядалися вони попередньо органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів чи ні. Рішення цих органів щодо такого спору не може бути підставою для відмови в прийнятті заяви чи для закриття провадження в порушеній справі. Згідно довідки Роїщенської сільської ради /а.с.40/ комісія по врегулюванню земельних питань виїзджала на місце, але конфлікт між [PERSON] та [PERSON] не врегулювала. Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. На виконання вказаної статті наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року N 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за N 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (далі Наказ, Інструкція), якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Також інструкцією встановлено, що межа земельної ділянки - сукупність ліній, що утворюють замкнений контур і розмежовують земельні ділянки. Відповідно до довідки Роїщенської сільської ради /а.с.39/ [PERSON] є землевласником земельної ділянки по вул.Таращанська, 107, та має державний акт на цю земельну ділянку. Пунктом 2 Наказу встановлено, що межові знаки, які встановлені з метою закріплення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) до набрання чинності цим наказом, є дійсними і підлягають заміні лише при добровільному зверненні власника (користувача) земельної ділянки. Як повідомив свідок [PERSON], він працює в КП «Планувальник» та проводив обміри земельної ділянки позивачки. Обміри проводились по існуючим межам, які закріплені огорожею. Відповідачка зверталася до КП «Планувальник» та зазначала, що межа не може проходити по стіні її будинку. Він звіряв координати меж її земельної ділянки, які визначалися при видачі їй державного акту, і виявив, що за ними межа також проходить по стіні будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що огорожа завжди стояла там де і зараз і жодних спорів не виникало. Таким чином у даному випадку межа між земельними ділянками сторін була визначена при виготовленні державного акту [PERSON] і закріплена по існуючій огорожі, що не суперечить п.3.8 Інструкції. Доказів того, що відповідачка після набуття права власності на цю земельну ділянку зверталася для заміни межових знаків не надано. Посилання позивачки на те, що вона в порушення Інструкції не була присутня при вимірюванні меж земельної ділянки є безпідставними, оскільки в даному випадку проводилося саме обмірювання меж та складання акту погодження, а не встановлення меж земельної ділянки, оскільки як зазначено вище ці межі вже існували на час проведення обмірів. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідачка безпідставно не погодила межі земельної ділянки [PERSON], а тому ці межі необхідно визнати погодженими відповідно до технічної документації КП «Планувальник». Відповідно до частини третьої статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Проте, прямого обовязку підписати акт погодження меж суміжним землевласником не встановлено та випадків коли він цього може не робити законодавством не встановлено, доказів того, що відповідачка діяла з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч.3 ст.13 ЦК України) не надано. Тому, в задоволенні позовних вимог щодо визнання дій відповідачки неправомірними та стягнення моральної шкоди необхідно відмовити. Судові витрати необхідно стягнути пропорційно задоволених позовних вимог. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial