Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-19 00:00:00

29.04.2010 р. [PERSON], яка діє від свого імені та від імені неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], яка діє від імені неповнолітнього [PERSON], [PERSON]. Просила визнати за нею право власності на 1\\2 частину спільного майна подружжя, визнати право власності за неповнолітніми дітьми на частку у майні в порядку спадкування за законом. При цьому посилалась на те, що за життя [PERSON], під час перебування із ним у шлюбі, придбали автомобіль та квартиру [ADDRESS], що є спільним майном подружжя. Крім того, [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Оскільки 26.05.2009 року [PERSON] помер, право власності на частку у спадковому майні мають його неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] та її представник заявлені вимоги в частині визнання права власності за [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування за законом на 1\\4 частину, за кожним, спадкового майна, після смерті [PERSON] - визнали. В частині визнання спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] автомобіля - визнали. Не визнали заявлені позивачем вимоги щодо включення до складу спільного майна подружжя квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що ця квартира є особистою власністю [PERSON], повинна бути цілком включена до спадкового майна, оскільки була придбана померлим за власні кошти після остаточного припинення, у січні 2001 року, подружніх відносин із позивачкою. Представник відповідача [PERSON] не визнала заявлені вимоги в частині включення до складу спільного майна подружжя квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що ця квартира є особистою власністю [PERSON], повинна бути цілком включена до спадкового майна, оскільки була придбана померлим за власні кошти після остаточного припинення, у січні 2001 року, подружніх відносин із позивачкою. Крім того стверджувала, що квартира 114 була придбана її сином - [PERSON] саме для неї - матері, а позивачка отримала свою частку у спільному майні подружжя за рахунок оформлення, також під час шлюбу, договору купівлі-продажі квартири [ADDRESS], яка належала матері, в якої мешкає з того часу позивачка із дітьми. Наполягала на тому, що фактично відбувся обмін квартирами між матір'ю та колишньою дружиною за рахунок особистих коштів померлого, оскільки позивачка ніколи ніде не працювала та власних коштів не мала. В іншій частині заявлені вимоги визнала. Вислухавши сторін, представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] є матірю [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.10.1997 року по 13.11.2007 року. Від спільного проживання мають дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. На підставі договору купівлі-продажу № 131/2 від 26.06.1998 року [PERSON] належить на праві власності - автомобіль Мицубиси-Паджеро, державний номер [NUMBER], рік випуску - 1997, двигун № [NUMBER].. На підставі договору купівлі-продажу від 15.05.2001 року [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS]. На підставі договору купівлі-продажу від 25.09.1995 року [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS]. Відповідно до ст.22 КоБС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших причин не мав самостійного заробітку. Згідно ст.28 КоБС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припинені шлюбу, власністю кожного із них. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки автомобіль та квартира [ADDRESS] було придбано [PERSON] під час перебування у зареєстрованому шлюбі із позивачкою, суд вважає, що це майно є спільною сумісною власністю подружжя, через що позовні вимоги в частині визнання права власності на 1\\2 частину цього майна в порядку розподілу спільної сумісної власності подружжя підлягають задоволенню. Водночас судом не можуть бути прийняті до уваги доводи відповідачів щодо особистої власності [PERSON] на зазначену квартиру, оскільки у судовому засіданні не добуто доказів остаточного припинення шлюбних відносин померлого із позивачкою до укладення договору купівлі-продажі спірної квартири. 06.06.2002 року у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON]. 26.05.2009 року [PERSON] помер, відкрилася спадщина, яка складається із: 1\\2 частини автомобіля Мицубиси-Паджеро, 1\\2 частини квартири [ADDRESS], квартири [ADDRESS]. Із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріуса звернулися - мати спадкодавця - [PERSON], [PERSON] від свого імені та від імені неповнолітнього сина спадкодавця - [PERSON]. Також, у відповідності до ст.1268 ЦК України, спадщину прийняли неповнолітні сини спадкодавця - [PERSON] та [PERSON]. Проте, Постановою державного нотаріуса Другої Миколаївської державної нотаріальної контори від 04.03.2010 року у вчинені нотаріальних дій, а саме - видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON], [PERSON] - було відмовлено. Оскільки [PERSON], як колишня дружина спадкодавця та [PERSON], як така, що не перебувала у зареєстрованому шлюбі із спадкодавцем, у відповідності до норм ЦК України не мають права спадкування, спадкоємцями першої черги за законом, згідно ст.1261 ЦК України, є мати та три сини [PERSON]. Через що доля кожного із спадкоємців складає - 1\\4 частину спадкового майна. Враховуючи викладене, оцінюючи надані докази у сукупності, суд вважає, що через відмову нотаріуса у вчинені нотаріальних дій, права неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] порушено, позовні вимоги обґрунтовані на підлягають задоволенню.

Outcome: approved