Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 20.09.2003 року уклала шлюб з відповідачем, в якому у них 21.09.2004 року народився син [PERSON]. Вказує, що подружнє життя з відповідачем не склалося, оскільки останній зневажав її як дружину та матір його дитини, часто провокував сварки, застосовував до неї фізичне насильство, прогнав її з дитиною з квартири, мотивуючи, що він є її власником. Поведінка відповідача негативно впливає на виховання їхнього сина. Спору про поділ майна у них немає. Зазначає, що примирення з відповідачем неможливе, а формальне перебування в шлюбі недоцільне та небажане, оскільки вона втратила почуття любові та поваги до відповідача. Разом з тим, відповідач не надає їй матеріальної допомоги для утримання дитини, хоча спроможний і зобовязаний таку допомогу їй надавати. Просить ухвалити рішення, яким розірвати зареєстрований між нею та відповідачем шлюб, залишивши дитину проживати разом з нею. Також просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання їхнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі по 500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення сином повноліття. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та дала пояснення, які по суті, змісту і мотивам відповідають викладеному в позовній заяві. Доповнила, що з відповідачем вони разом не проживають більш як два місяці, не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства. Причиною цього слугувала те, що відповідач часто не ночував вдома, постійно її принижував, застосовував фізичне насильство, через що вона змушена була звертатись до правоохоронних органів з відповідною заявою. Вона хворіє онкологічним захворюванням і їй категорично протипоказано нервові напруження, а тому примирення з відповідачем неможливе і вона настоює на розірванні їхнього шлюбу. Крім цього, вважає, що відповідач зобовязаний надавати їй допомогу на утримання їхнього сина у визначеному нею розмірі. Не заперечила, що працюючи, отримує заробітну плату та пенсійне забезпечення у зв'язку з інвалідністю, однак ці кошти витрачає виключно на своє лікування і таких є недостатньо для цього. Утримувати ж сина допомагають її батьки. Відповідач є фізично здоровою людиною, а тому може працювати і забезпечити синові належне матеріальне утримання. Відповідач позову не визнав і суду пояснив, що не вважає, що їхня сім'я з позивачкою розпалась остаточно, хоча вони дійсно з позивачкою разом не проживають більше 2 місяців і за цей час він не приймав жодних заходів для примирення з останньою. Що стосується позову про стягнення аліментів, то його дохід складає біля 600 грн. щомісячно, а тому він не взмозі сплачувати дружині аліменти у визначеному нею розмірі. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних міркувань. Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється, а тому доказуванню не підлягає, що 20 вересня 2003 року позивачка та відповідач уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у відділі РАГСу м. Дрогобич Дрогобицького міського управління юстиції Львівської області, актовий запис №454. Від даного шлюбу у них 21.09.2004 року народився син [PERSON]. Спільне подружнє життя в сторін не склалося, сторони проживають окремо більше 2 місяців, не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, спору про поділ майна у них немає. Дитина перебуває на утриманні позивачки. Відповідач матеріально дитину не забезпечує, ухиляється від виконання обов'язків по її утриманню. Обовязок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобовязання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обовязок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Як встановлено в судовому засіданні, в даний час між позивачкою та відповідачем виник спір з приводу утримання неповнолітнього сина, а тому суд переконаний, що позивачка потребує допомоги на утримання дитини, а відповідач зобовязаний їй таку допомогу надавати. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує стан здоровя позивачки та її матеріальне становище (являється інвалідом ІІІ групи, отримує пенсійне забезпечення в розмірі близько 730,00 грн., працює та отримує заробітну плату в розмірі біля 940 грн.), і відповідача - платника аліментів (працює і отримує дохід в розмірі по 600 грн., відсутність в останнього інших неповнолітніх дітей) і визначає їх у розмірі по 400,00 грн. щомісячно. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Разом з тим, суд вважає, що сім'я [PERSON] остаточно розпалась і зберегти її неможливо, оскільки позивачка втратила почуття любові та поваги до відповідача, який влаштовував сварки, застосовував до неї фізичне насильство та з яким на протязі останніх 2 місяців не проживає разом, не підтримує шлюбних відносин та не веде спільного господарства. Жодних заходів для примирення сторони не приймали. При таких обставинах суд вважає, що їхній шлюб слід розірвати. Неповнолітню дитину слід залишити на вихованні у матері. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 51,00 грн. та згідно Порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року за №1258 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 5 серпня 2009 року №825), - витрати на ІТЗ в сумі 120,00 грн.

Outcome: dismissed