Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-27 00:00:00

В поданій до суду заяві позивач вказує на те, що вона та [PERSON] уклали шлюб 27 червня 1969 року, під час якого було розпочато будівництво нового житлового будинку, що в селі Шилівці Хотинського району Чернівецької області по вул. К.Галкіна, 80. На земельній ділянці розташовано житловий будинок літ. «А 1» вартістю 5098 грн., житловий будинок літ. «Б -1» вартістю 23789 грн., літня кухня літ. «В» вартістю 638 грн., сарай літ. «Г» вартістю 134 грн., сарай літ. «Д» вартістю 496 грн., сарай літ. «Ж» вартістю 2028 грн., навіс літ. «З» вартістю 296 грн., навіс літ. «І» вартістю 301 грн., вбиральня літ. «К» вартістю 1246 грн., огорожа № 1-2 вартістю 1231 грн., криниця № 3 вартістю 1478 грн., а всього будівель на суму 36735 грн. Забудова є спільною власністю подружжя, оскільки набуто під час шлюбу. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. 03 листопада 1999 року чоловік позивачки [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на вказані будинковолодіння. Після смерті чоловіка позивач вступила у фактичне користування спадковим майном, як спадкоємець першої черги за законом. Вона проживала у спадковому будинку, користувалася земельною ділянкою, проводила капітальний ремонт будівель, користувалася речами чоловіка. Однак оформити спадщину позивач не в змозі за відсутністю правовстановлюючих документів на будівлю. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала, просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя будинковолодіння, що розташовано по вул. К.Галкіна, 80 в селі Шилівці Хотинського району, визнати за нею право власності на Ѕ будинковолодіння в спільній сумісній власності подружжя, встановити факт своєчасного прийняття нею спадщини після смерті чоловіка та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ будинковолодіння, що залишились після смерті чоловіка. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала і пояснила, що коли батько робив заповіт не в сільській раді, а в дома, при цьому була секретар сільської ради, вона та її сестра [PERSON]. Батько зробив заповіт на неї. До смерті батька вони в двох виїхали за кордон. Позов визнає тому, що вважає, що оскільки батьки побудували будинок він має перейти матері, а вона сама вирішить кому з дітей він дістанеться. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав пояснивши, що [PERSON] виїхала за кордон у липні серпні 2000 року. Батько її зробив заповіт на неї, який є законним. Вважає, що спадщина відкрилась на цілий будинок, а позивач має право лише на обовязкову частку в спадщині. Представник Шиловецької сільської ради в судовому засіданні позов визнав пояснивши, що йому відомо про те, що покійний [PERSON] мав залишати заповіт на імя доньки [PERSON], але та пожаліла сестру і переконала батька скласти заповіт на сестру [PERSON]. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] виїхали до Італії коли батько ще був живий. Після його смерті додому повернулася [PERSON], а [PERSON] так і не повернулася додому. Вважає, що спадщину прийняла позивач, оскільки на момент смерті чоловіка проживала у житловому будинку і проживає по даний час, поховала його, розпоряджалася його майном, користувалася його речами та земельною ділянкою. Судом встановлено, що з копії свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] помер 03 листопада 1999 року. З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу № 00005221291, вбачається що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували свій шлюб за № 14, 27 червня 1969 року. З будівельного паспорту та довідки Хотинської КРБТІ вбачається, що під час шлюбу подружжя [PERSON] побудували два житлових будинки з належними до них будівлями та спорудами, що розташовані по вул. К.Галкіна, 80 в селі Шилівці Хотинського району. Будівлі рахуються за [PERSON] З копії заповіту посвідченого секретарем Шиловецької сільської ради [PERSON] 14 жовтня 1999 року за реєстром № 23 вбачається, що все своє майно [PERSON] заповів свої дочці [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України, майно нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно ч.1 ст. 28 КпЖС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власність подружжя і їх частки визнаються рівними. В силу ст. 370 Цивільного кодексу України співвласники мають право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній сумісній власності. У разі такого виділу вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином суд вважає, що є достатньо підстав для визнання будинковолодіння, що розташовано по вул. К.Галкіна, 80 в селі Шилівці Хотинського району спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та для визнання за останньою право власності на Ѕ вказаного майна. Відповідно до ч.1 ст. 529 Цивільного кодексу України в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках діти, дружина і батьки померлого. Згідно з ч.1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном та якщо він подав нотаріальному органові за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Як було встановлено в судовому засіданні спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] та його діти [PERSON] та [PERSON] З відповіді Хотинської державної нотаріальної контори за № 503/01-11 від 24.11. 2010 року вбачається, що в Хотинську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто не звертався. Судом установлено, що після смерті [PERSON] в управління та володіння спадковим майном вступила його дружина [PERSON] В такому разі підлягають до задоволення її вимоги про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини нею після смерті чоловіка. Оскільки позивачу належить на праві спільної сумісної власності Ѕ будинководіння то спадщина відкрилась на іншу Ѕ частину. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа який засвідчує його право власності. Оскільки при житті спадкодавець не встиг оформити правовстановлюючі документи на будівлю, а в силу ст. 25 ч.4 ЦК України його цивільна правоздатність припинилася у момент його смерті, суд вважає, що є достатньо підстав для визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на Ѕ будинковолодіння, що залишились після смерті чоловіка.

Outcome: approved