Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-15 00:00:00

ВАТ КБ «Надра»» звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому зазначає,що 16.01.2006р. між банком та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 21/2006, за умовами якого Банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 12 625,00 Євро 00 євроцентів, зі строком повернення до 15.01.2011р.,та сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 9,5% річних та 0,5% комісії за управління кредитом щомісячно від залишку кредиту. Крім того 16.01.2006 р. у рахунок забезпечення виконання зобов'язань за цим договором між банком та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до умов якого [PERSON] поручився за належне виконання [PERSON] його зобов'язань за Кредитним договором у повному обсязі. В порушення кредитного договору відповідач не здійснив свої договірні зобов'язання, а тому Банк вправі згідно договору звернутися до суду про стягнення заборгованості за кредитом та сплати відсотків,пені та комісії. Враховуючи викладене, позивач просив задовольнити його позовні вимоги та стягнути з відповідачів станом на 10.12.2009р. 6603,29 Євро,що в еквіваленті по курсу Національного банку станом на 10.12.2009р. становить 11,7945 грн. за 1 євро в т.ч. : 77 882 грн.50 коп. - заборгованість по кредиту; 10628 грн.61 коп. (901,15 євро)- заборгованість по відсотках; 5323грн.58коп. (451,37євро) -пені за порушення умов кредитного договору; 5 000 грн.00 коп( 424 євро) - комісії за управління кредитом щомісячно від залишку кредиту та понесені судові витрати. Відповідач [PERSON], заперечуючи цим позовні вимоги банку , подав зустрічну позовну заяву, в якій просить в позові банку «Надра» відмовити та визнати Кредитний договір недійсним. На обгрунтування своїх зустрічних позовних вимог (зменшених) посилається на те, що отриманий ним кредит на споживчі цілі наданий в іноземній валюті суперечить чинному законодавству, оскільки у банку відсутні індивідуальні ліцензії на здійснення валютних операцій,які надаються на підставі Постанови Правління НБ України. У вказаному договорі не дотримані істотні умови, що є також підставою для визнання такого договору недійсним та суперечність змісту кредитного Договору Цивільному кодексу України та іншим актам цивільного законодавства зокрема, що призвело до збільшення боргу та погіршення його фінансового становища. Заперечив факт укладання договору поруки [PERSON].саме по вказаному Банком кредитного договору. В судовому засіданні представник позивача по первісному позову позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити їх. Позовних вимог [PERSON] не визнав, вважаючи такі вимоги безпідставними. Зазначає, що будь-яких порушень зі сторони банку не вчинено а також вважаючи такі вимоги безпідставними так як одержання кредиту в іноземній валюті та виконання зобов'язання згідно умов договору не потребує наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти як засобу платежу на території України жодної з сторін договору. Відповідач-позивач [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог Банку «Надра» не визнав, підтримав вимоги зустрічної позовної заяви з підстав, викладених у ній. В позові про стягнення заборгованості за кредитним договором просив відмовити,вважаючи його недійсним. Зазначив, що кошти за договором кредитуу отримав в повній сумі, готовий їх повернути, але тільки виходячи із розрахунку курс євро, що діяв на час укладення договору. Відповідає дійсності і той факт, що він не сплачував кредит з поважних причин, повязаних з кризою в Україні та важкій, матеріальним становищем та і ВАТ КБ «Надра» не мав права без індивідуальної ліцензії здійснювати валютні операції,тобто видачі йому кредиту у Євро. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'являвся, хоча належним чином і своєчасно був повідомлений. У надісланому суду запереченні посилається на те,що в Договорі поруки від 16.01.2006 р. укладеним між ним та Банком «Надра» він зобов'язується відповідати перед Кредитом за належне виконання [PERSON], взятих на себе зобов'язань,що витікають з Кредитного договору № 488/2006 від 12.01,2006р. а Банк просить притягнути його до відповідальності з [PERSON] по кредитному договору № 21/2006 р. від 16.01.2006р. Будь якого відношення до даного позову він немає. Просить справу розглядати у відсутності. Суд, вислухавши доводи -заперечення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, давши їм правову оцінку, прийшов до наступного,що позов ВАТ КБ «Надра» слід задовольнити частково а в позові [PERSON] відмовити за безпідставністю позовних вимог. Статтею 1054 ЦК України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах,встановлених договором,а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Матеріалами справи встановлено, що між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра" 16.01.2006 року укладено кредитний договір, за яким позивач надав [PERSON] кредит в сумі 12 626,00 Євро на споживчі цілі терміном до 15.01.2011 року з погашенням щомісячно згідно Графіку погашення кредиту, а також зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 9,5% річних та 0,5% комісії за управління кредитом щомісячно від залишку кредиту, які він зобов'язувався повернути в терміни, обумовлені договором. Однак своїх зобовязань, що передбачені договором, [PERSON] не виконує, не проводячи сплату кредиту, відсотків за користування ним, про що і сам ствердив в судовому засіданні. За змістом ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч.І ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок,а кредитор - прийняти виконання особисто,якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. На підставі п.4.2.3. зазначеного договору та ст. 1050 Цивільного кодексу України в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики,що залишилася та належних йому процентів. Банком згідно кредитного договору та з пред'явленого позивачем розрахунку станом на 10.12,2009р. проведено розрахунок заборгованості з якого вбачається, що заборгованість по сплаті кредиту становить: 6603,29 Євро,що в еквіваленті по курсу Національного банку станом на 10.12.2009р. становить 77 882,50 грн. ( 11,7945 грн за 1 Євро; відсотки по сплаті кредиту - 10628 грн.61 коп. (901,15 євро); пеня -5323грн.58коп.(451,37євро); комісія 0,5% за управління кредитом щомісячно від залишку кредиту - 5 000 грн.86 коп (424 євро). Будь-яких доказів,які б спростували проведений Банком «Надра» розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором суду не представив. Окрім того з позовних вимог банку вбачається,що з відповідачем [PERSON] укладено Договір поруки по Кредитному договору № 21/2006 від 16.01.2006р. Представленим Банком копії Договору поруки встановлено, що умовами договору поруки передбачено, що [PERSON] несе солідарну відповідальність перед Банком та відповідає по всіх зобов'язаннях [PERSON] в повному обсязі згідно Кредитного договору № 488 /2006 від 12.01.2006р. Судом критично розцінюється твердження [PERSON] щодо недійсності кредитного договору,оскільки доказів наведеного ним суду не надано. Згідно умов договору він взяв на себе зобов'язання погашати кредит та сплачувати проценти за користування кредитними коштами та й частково виконував такі зобов'язання. Згідно з ч.І ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Таким чином, оскільки офіційний курс Євро на час подання позову становив 11,7945 грн. за 1 Євро то сума заборгованості становить 98 835,67 грн.,що еквівалентно 8 379,81 (вісім тисяч триста сімдесят дев'ять) Євро 81 Євроцент. Як вбачається із змісту зустрічної позовної заяви предметом зустрічних позовних вимог є і вимога про визнання недійсним договору кредиту з тих підстав,що надання та одержання кредиту здійснено в іноземній валюті і банк не мав права вчиняти такі дії без індивідуальної ліцензії.. Однак з таким твердженням не можна погодитись, виходячи з наступного. Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках, і в порядку встановлених законом. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України « Про систему валютного регулювання і валютного контролю ( надалі Декрет). Ст. 5 Декрету передбачено, що Національний банк України надає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом, Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Відповідно до п.п.»в».»г»,ч.4 ст.5 Декрету індивідуальні ліцензії потребують,в тому числі,операції щодо: надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті,якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Водночас, відповідно до п.1.5 «Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу без ліцензії дозволяється якщо ініціатором або утримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку,на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями). Матеріали справи свідчать про наявність у позивача банківської ліцензії № 21,21-3 з додатками від 23.08.2002 p.,виданої НБУ на здійснення операцій, визначених ч.І та п.5- 11 ч.2 ст.47 Закону України « Про банки та банківську діяльність». Окремими нормативно-правовими актами Національного банку України встановлені вимоги щодо оцінки ризиків за операціями в іноземній валюті,зокрема: інструкцією про порядок регулювання діяльності банків в Україні,затвердженою Постановою Правління НБУ від 28.08.2011 р. № 368,передбачена вимога покриття капіталом валютного кредитного ризику; положенням про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банків,затвердженим постановою Правління НБУ від 06.07.2000 р. № 279,встановлено підвищені коефіцієнті: резервування за кредитними операціями в іноземній валюті. Окрім того [PERSON] і сам звернувся із заявою на отримання кредиту у Євро ,що стверджується копією заявки написаної ним власноручно. З викладеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Також суд вважає безпідставним посилання [PERSON] на те,що згідно ч.5 п.4 ст.18 Закону України « Про захист прав споживачів» встановлення вимоги щодо сплат: споживачем непропорційно великої суми компенсації є несправедливим. Ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним,якщо сторони досягл: зг оди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предме договору,умови,що визначені законом як істотні або є необхідними для договорі:- даного виду, а також усі ті умови,щодо яких за заявою хоча однієї із сторін має бут: досягнуто угоди. Судом встановлено, що оспорюваним Кредитним договором №21/2006 від 16.01.2006р. визначені всі умови,а саме: сума кредиту, детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, дата видачі кредиту,право дострокового повернення кредиту.інші умови. Договір укладено у письмовій формі, між сторонами досягнуто усіх питань,передбачених законом та пов'язаних з його виконанням,вказаний договір належним чином виконаний банком,оскільки позичальник отримав кредит. Безпідставними є і посилання боржника на відсутність необхідних коштів зв'язку із стрімким підняттям курсу Євро та важке матеріальне становище. При укладенні кредитного договору в іноземній валюті та беручи на себе певні зобов'язання,сторони повинні були чітко усвідомлювати,що курс національної валюти по відношенню до Євро не є незмінним та враховувати підвищений валютний ризик за таким кредитом. Таким чином згідно вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона,як учасник процесу у відповідності із ст. 60 ЦПК України,повинна довести в судовому засіданні ті обставини,на які вона покликається,як на підставу своїх вимог. Позивач-ВАТ КБ «Надра»,належним чином довів в судовому засіданні се позовні вимоги щодо стягнення боргу за кредитним договором з [PERSON], а [PERSON] правових підстав для задоволення своїх позовних вимог, не довів, а отже правових підстав для задоволення його позовних вимог суд не вбачає. При таких обставинах суд не вбачає підстав для визнання кредитного договору недійсним та задоволення позовних вимог [PERSON] .Позовні вимоги банку «Надра» підлягають до часткового задоволення. Беручи до уваги, що первісний позов задоволений судом в повному обсязі, то відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує на користь позивача понесені ним витрати при пред'явленні позову: судовий збір в сумі 988 грн. та 120.00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На підставі вищенаведеного,ст.ст. 192,256,625,638,1054 ЦК України,ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України " Про систему валютного регулювання і валютного контролю'1 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу,

Outcome: partial