Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-11 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати та середнього заробітку у зв'язку із несвоєчасним розрахунком і, з урахуванням уточнень позовних вимог, просить стягнути з відповідача на її користь: - 2 767 грн. 15 коп. - заборгованість по заробітній платі за відпрацьований робочий час у період з 01 лютого 2009 року по 3 березня 2009 року та грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у період роботи в Дніпродзержинському водопровідно-каналізаційному управлінні Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» з урахуванням компенсації втрати частини доходів; - 43 292 грн. 57 коп. - середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 01 грудня 2008 року по 03 березня 2009 року вона працювала у Дніпродзержинському водопровідно-каналізаційному управлінні комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» (далі ДВКУ КП ДОР «АВ») на посаді оператора первинних відстійників третього розряду на комплексі з очисних споруд каналізації. Звільнено її з зазначеного підприємства було наказом № 589 від 03.03.2009 року по ДВКУ КП ДОР «АВ» згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України, про що зроблено відповідний запис в її трудовій книжці. Але відповідач при звільненні не провів з нею повного розрахунку за період з 01.02.2009 року по день звільнення - по 03.03.2009 року, у зв'язку з чим виникла заборгованість відповідача по заробітній платі. Всі її вимоги щодо отримання виплат всіх належних їй сум в день звільнення залишені без задоволення та розрахунок не проведений. У зв'язку з цим вважає, що згідно зі ст.ст. 116-117 КЗпП України відповідач повинен сплатити їй середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Позивачка, посилаючись на ст. 110 КЗпП України, ст.ст. 30,31 Закону України «Про оплату праці», зазначає, що власник, або уповноважений ним орган повинен повідомляти працівникові дані щодо розміру оплати праці, а саме про загальну суму заробітної плати з розшифровкою за всіма виплатами, розміри та підстави відрахувань та утримань від заробітної плати, суму заробітної плати, що належить до виплати. Однак Відповідач не виконав визначеного вище обв'язку, ніяких даних щодо належних їй до виплати сум, їй не повідомив, у зв'язку з чим вона, з метою встановлення розміру належних їй виплат з боку відповідача, була змушена звертатися до інших органів, установ та організацій, з якими підприємство відповідача мало стосунки щодо цих виплат. З отриманої інформації з'ясувалося, що згідно із довідкою Управління ПФУ Дніпровського району в м. Дніпродзержинську від 07.12.2010р., відокремленим підрозділом Відповідача - ДВКУ КП ДОР «АВ», в грудні 2008 року Позивачці була нарахована заробітна плата в сумі 2120,46 гривень. Щодо нарахування заробітної платні в січні -березні 2009 року, у Управління ПФУ Дніпровського району в м. Дніпродзержинську інформація відсутня, що на думку позивачки, зовсім не підтверджує факт відсутності зобов'язань відповідача перед нею по заробітній платі, а лише свідчить про те, що відокремлений підрозділ Відповідача - ДВКУ КП ДОР «АВ», в порушення діючого законодавства, з метою ухилення від сплати страхових внесків, не подав до ПФУ обов'язкової звітності про нараховану позивачці заробітну плату за відпрацьований в січні - березні 2009 року час. Насправді ж, в березні 2009 року, Позивачці була виплачена заробітна плата за січень 2009 року в сумі 1693,62 гривень, що підтверджується довідкою банку про рух коштів по її картковому рахунку на зарплатній картці. Оскільки виплата здійснюється після відрахування податку на прибуток та збору до пенсійного фонду, то нарахованою в січні 2009 р. заробітною платою, згідно розрахунку, є сума в розмірі 2066,27 гривень. Посилаючись на «Порядок розрахунку середньої заробітної плати», затверджений 08.02.1995 р. Постановою КМУ №100, позивачка розраховує свою середню заробітну плату з огляду на виплати за останні два календарні місяці роботи, що передували події, з якою пов'язана відповідна виплата, враховуючи при цьому, що до складу зазначених виплат, на підставі яких розраховується середня заробітна плата, входить основна заробітна плата, доплати та надбавки, премії у тому розмірі, в якому вони були нараховані та визначає, що з урахуванням отриманих нею даних, сума середнього заробітку для розрахунку виплати за час затримки розрахунку при звільненні складає 90,06 грн. за один робочий день. Той факт, що Позивачка відпрацювала всі робочі дні в період з 01.01.2009 р. по 03.03.2009 р. підтверджується, на її думку, записами в її трудовій книжці, де відсутні будь-які відомості стосовно того, що позивачку звільнено за прогул, або оголошувались догани за відсутність на робочому місті тощо. Посилаючись на норми Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати», позивачка розраховує суму компенсації шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого їй доходу за відповідний місяць на індекс інфляції, що діяв у період невиплати доходу. Суму ж середнього заробітку за час затримки позивачка вираховує шляхом множення суми середнього заробітку, що вирахувана нею для розрахунку виплати за час затримки розрахунку при звільненні за один робочий день (складає 90,06 грн.) на кількість днів затримки, обмежуючи цей підрахунок 14.01.2011 р. - датою порушення господарським судом Дніпропетровської області справи про банкрутство відповідача та введення з цієї дати мораторію на задоволення вимог кредиторів. В судове засідання позивачка та її представник з'явилися, підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання з'явився, проти позову заперечував, заборгованість підприємства відповідача перед позивачкою не визнав, вважаючи, що позивачка не надала належних доказів наявності заборгованості із заробітної плати. Крім того, навіть, якщо така заборгованість дійсно має місце, вона, на думку представника відповідача, виникла не з вини підприємства відповідача. Представник відповідача зазначив, що підставою відповідальності власника (підприємства) відповідно до статті 117 КЗпП є склад правопорушення, який включає два юридичних факти - порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП) та вина власника. Представник відповідача погодився, що не слід вважати відсутністю вини власника за обставин, коли на підприємстві відсутні гроші на розрахунковому рахунку, існують фінансові труднощі підприємства тощо. Водночас, зазначив він, не можна вважати, що вину власника виключає лише непереборна сила, що розуміється як надзвичайна і невідворотна за даних умов подія. Усяке явище, яке перешкоджає власникові належним чином виконати свої обов'язки перед працівником, якщо власник проявляв належну дбайливість щодо цього, виключає вину власника. При цьому він наполягає на наступному: ДВКУ КП ДОР «АВ» здійснювало свою господарську діяльність в період з 01.12.2008 р. по 03.03.2009 р. за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Широка, 16 на підставі рішення сесії Дніпропетровської обласної ради №495-17/У від 27.11.2008 р. Штат працівників ДВКУ КП ДОР «АВ» складав більше 1000 співробітників. Згідно Положення, ДВКУ КП ДОР «АВ», здійснювало самостійну господарську діяльність, мало свої розрахункові рахунки, свій штат працівників, самостійно вело бухгалтерську та фінансову звітність підприємства. Нарахування та виплата заробітної плати відносилась до прямих службових обов'язків головного бухгалтера ДВКУ КП ДОР «АВ» [PERSON], що на день розгляду справи займає посаду головного бухгалтера Комунального виробничого підприємства Дніпродзержинської міської ради «Міськводоканал». Рішенням Адміністративного суду Дніпропетровської області від 03.03.2009 р. рішення сесії Дніпропетровської обласної ради №495-17/У від 27.11.2008 р. було скасовано. Внаслідок чого, 03.03.2009 р. працівниками виконавчої служби були проведені виконавчі дії, результатом яких стало примусове обмеження доступу до приміщень на території підприємства співробітникам ДВКУ КП ДОР «АВ». Під час вчинення вказаних дій працівниками державної виконавчої служби акти прийому - передачі документів не надавались на адресу КП ДОР «Аульський водовід». Всі документи ДВКУ КП ДОР «АВ» залишились в будівлі за адресою: вул. Широка, 16, м. Дніпродзержинськ. Відомості по нарахуванню та виплаті заробітної плати, також не були передані працівникам ДВКУ КП ДОР «АВ». В той же день за вищевказаною адресою розпочало свою діяльність Комунальне виробниче підприємство Дніпродзержинської міської Ради «Дніпро дзержинськводоканал». 28.05.2009 Дніпродзержинською міською радою було прийнято рішення про початок роботи КВП ДМР «Міськводоканал», місцезнаходження: м. Дніпродзержинськ, вул. Широка, 16. Доступу до вказаного приміщення у КП ДОР «Аульський водовід» не має. Архіви ДВКУ КП ДОР «АВ» (в тому числі відомості по нарахуванню та виплаті заробітної плати за лютий-березень 2009 р.), що знаходилися за вищевказаною адресою, не були передані головному підприємству - КП ДОР «Аульський водовід», тобто відповідачу по справі. Для нарахування заробітної плати за лютий - березень 2009 р. необхідна первинна документація (табеля обліку робочого часу, накази тощо), що не була передана КП ДОР «Аульський водовід» в березні 2009 р. За поясненнями представника відповідача, КП ДОР «Аульський водовід» вчиняє всі необхідні дії для вирішення ситуації, що склалася, а саме: листами вих.№846/5-1 від 12.08.09 р., вих.№ 1095/5-1 від 23.10.09 р., вих.№1305/5-1 від 25.12.2009 р., вих..№1056/5-1 від 11.02.2010 р., КП ДОР «Аульський водовід» зверталося до КВП ДМР «Міськводоканал» з пропозицією надати вищезгадані документи, листами 1304/5-1 від 25.12.2009 р. та вих.№1057/5-1 від 11.02.2010 р. КП ДОР «Аульський водовід» зверталося до органу управління КВП ДМР «Міськводоканал» - Дніпродзержинської міської ради посприяти передачі цих документів, але питання стосовно передачі документів, завдяки яким було б можливо здійснити нарахування та виплату заробітної плати колишнім працівникам ДВКУ КП ДОР «АВ» залишається не вирішеним. Крім того, листом №1076/5-1 від 22.02.2010 р. КП ДОР «Аульський водовід» звернулося до органів внутрішніх справ з заявою про проведення слідчих дій стосовно пошуку та виїмки документів із нарахування та виплати заробітної плати працівникам ДВКУ КП ДОР «АВ», що можуть знаходиться за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Широка, 16. (будівля Міськводоканалу). Станом на день розгляду справи, відповіді від органів внутрішніх справ не надійшло. Питання стосовно нарахування та виплати заробітної плати колишнім працівникам ДВКУ КП ДОР «АВ» залишається не вирішеним через відсутність інформації у головного підприємства - КП ДОР «Аульський водовід» - відповідача по справі. На підставі вищевикладеного, на думку представника відповідача, можна дійти висновку, що невиплата заробітної плати виникла не з вини підприємства, а вжиті заходи, які спрямовані на отримання документів, свідчать про відповідальність та дбайливість керівників КП ДОР «Аульський водовід», тому посилання позивачки на статтю 117 КЗпП є необгрунтованим. 14.01.2011 р. відносно Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» господарським судом Дніпропетровської області порушено провадження у справі про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. На теперішній час справа розглядається у господарському суді першої інстанції. Мораторій на задоволення вимог кредиторів не знято. Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів). Крім того, представник позивача також зазначив, що 02.07.2010 р. прокуратурою Криничанського району Дніпропетровської області було порушено кримінальну справу за фактом грубого порушення законодавства про працю, пов'язаного із невиплатою заробітної плати відносно посадових осіб ДВКУ КП ДОР «АВ» за ознаками складу злочину, передбаченого ч.і ст.172 КК України, але постановою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 27.12.2010 р. зазначену постанову про порушення кримінальної справи було скасовано. Зазначений факт, на думку представника відповідача, свідчить про те, що вини підприємства у виникненні заборгованості із заробітної плати немає. На підприємстві відповідача створено комісію по трудових спорах щодо вирішення питань стосовно виплати заборгованості по зарплаті колишнім працівникам підприємства та його відокремленого підрозділу - ДВКУ КП ДОР «АВ», в засобах масової інформації ([PERSON] від 06.04.2011 р.) розміщено оголошення стосовно порядку роботи цієї комісії. Представник відповідача теж є членом цієї комісії, але, за його поясненнями, станом на час розгляду справи, жодних позитивних рішень стосовно виплати заборгованості по зарплаті комісія ще не прийняла, хоча звернення колишніх працівників підприємства з цього приводу до комісії були. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази, встановив наступні обставини та визначив відповідні до них правовідносини: У відповідність до вимог ч.і ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено, що позивачка з 01 грудня 2008 року по 03 березня 2009 року працювала у Дніпродзержинському водопровідно-каналізаційному управлінні комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» (ДВКУ КП ДОР «АВ») на посаді оператора первинних відстійників третього розряду на комплексі з очисних споруд каналізації. Звільнено її з зазначеного підприємства було наказом № 589 від 03.03.2009 року по Дніпродзержинському водопровідно-каналізаційному управлінню комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України, про що зроблено відповідний запис в її трудовій книжці, копія якої залучена в матеріали справи. Згідно до записів в трудовій книжці підтверджується той факт, що Позивачка відпрацювала всі робочі дні в період з 01.01.2009 р. по 03.03.2009 р., при цьому будь-які відомості стосовно того, що позивачку звільнено за прогул, або оголошувались догани за відсутність на робочому місті тощо в трудовій книжці відсутні, (а.с. 6). На підтвердження того, що відповідач при звільненні не провів з позивачкою повного розрахунку та заборгував позивачці заробітну плату за період з 01.02.2009 року по день звільнення 03.03.2009 року, до матеріалів справи залучено довідку АТ «Укрсіббанк», згідно до якої, у 2009 році на зарплатний картковий рахунок позивачки грошові кошти надходили лише один раз - 03.03.2009 р. у розмірі 1693,62 грн. із призначенням платежу «перерахунок заробітної плати працівників ДВКУ КП ДОР «Аульський водовід» за січень 2009 року», (а.с.31) Цей доказ було витребувано судом на клопотання позивачки, оскільки вона має обмежені можливості у збиранні доказів, які стосуються бухгалтерського обліку щодо нарахування та виплати їй заробітної плати відповідачем через відсутність доступу до бухгалтерської документації відповідача. Такого доступу позивачка не має ані як фізична особа, ані як колишній працівник підприємства відповідача, оскільки її посада - оператора первинних відстійників третього розряду на комплексі з очисних споруд каналізації не передбачала можливості не тільки отримувати, але й ознайомлюватись із бухгалтерською документацією відповідача. Єдина можливість працівника встановити наявність заборгованості підприємства перед ним по заробітній платі - отримання відповідних відомостей від підприємства, але підприємство відповідача самоусунулось від надання таких відомостей позивачці. Дані, зазначені в цій довідці банку підтверджуються також і витягом по рахунку приватного клієнта [PERSON] - позивачки по справі, виданого їй банком на її прохання при підготовці позову (а.с.28). Судом також досліджено витяг з індивідуальних відомостей Пенсійного Фонду України про застраховану особу - позивачку, згідно до якого, останній заробіток, отриманий позивачкою від ДВКУ КП ДОР «АВ», про який це підприємство звітувало у Пенсійний Фонд України склав 2120,46 грн., та відбулося це у грудні 2008 р. Протягом 2009 р. зазначене підприємство взагалі не подавало будь-яких відомостей по позивачці до Пенсійний Фонд України (а.с.27). Цей доказ був наданий позивачкою та у сукупності із відомостями, отриманими від банку щодо руху коштів по її зарплатній картці та записами в її трудовій книжці про відпрацьований позивачкою на підприємстві відповідача час, підставами звільнення з підприємства та відсутністю доган за прогули, свідчить про відсутність будь-яких даних щодо повного розрахунку відповідача з позивачкою на день її звільнення, тобто підтверджує факт утворення заборгованості відповідача перед позивачкою по належних їй до сплати при звільненні сум за період з 01 лютого 2009 року по 3 березня 2009 року. Водночас відповідач та його представник не тільки не надали жодних доказів того, що позивачці було сплачено належні їй виплати за відпрацьований на підприємстві час при звільненні її з підприємства, але й не вжили жодних дійових заходів, щоб з'ясувати суму цих виплат протягом понад два роки поспіль. Більш того, ними пропонувалося навіть не приймати до уваги як докази наявності заборгованості очевидні факти -єдине перерахування зарплати позивачці у 2009 році - за січень 2009 р., підтверджене банківською установою, та довідку Пенсійного Фонду України про відсутність відомостей щодо нарахування зарплати у 2009 році, що вказує на відсутність у відповідача зацікавленості у встановленні істини, а з цим і намагання у такий спосіб уникнути сплати належних позивачці коштів. З іншого боку, за поясненнями представника відповідача, який є членом вищезгаданої комісії по трудових спорах, на теперішній час по інших зверненнях колишніх працівників стосовно виплати заборгованості по заробітній платі, ця комісія зараз (через два роки після утворення заборгованості) надіслала запити до банку, щоб з'ясувати, які суми були сплачені працівникам на підприємстві у 2009 році. Поважних причин, які б заважали відповідачу це зробити одразу після зникнення бухгалтерських документів, представник позивача не навів. Саме така некваплива позиція відповідача у питанні розрахунку із звільненими працівниками і є причиною виникнення у нього заборгованості по зарплаті перед позивачкою та такого тривалого непогашення (понад два роки) цієї заборгованості. Заходи, вжиті з цього приводу відповідачем - листування із Комунальним виробничим підприємством Дніпродзержинської міської Ради «Дніпродзержинськводоканал» стосовно видачі бухгалтерських документів, з цього ж питання із органом управління КВП ДМР «Міськводоканал» -Дніпродзержинською міською радою, з Донецьким національним університетом стосовно надання доступу до бази даних програмного комплексу обліку господарської діяльності ДВКУ КП ДОР «АВ», вочевидь є недостатніми та визнати їх вичерпними у питанні з'ясування розміру заборгованості по зарплаті неможливо (а.с.41, 42, 44-48, 49-51). Жодних судових позовів щодо витребування майна (бухгалтерської документації) із незаконного володіння, також як і звернень в правоохоронні органи щодо порушення кримінальної справи за фактом незаконного заволодіння цими документами та їх вилучення під час розслідування такої справи, або проведення обшуку з метою встановлення їх місцезнаходження, з боку відповідача не відбулося. Звернення відповідача до Заводського РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України від 22.02.2010 р., через рік після подій із примусовим виселенням ДВКУ КП ДОР «АВ»з будівлі за адресою: вул. Широка, 16, м. Дніпродзержинськ, має ознаки штучного створення видимості намагання відповідача встановити істину за допомогою правоохоронних органів, оскільки в цьому зверненні навіть немає вимоги щодо порушення кримінальної справи за фактом незаконного заволодіння документами, але ставиться питання про проведення слідчих дій (по якій кримінальній справі, невідомо) стосовно розшуку та виїмки відомостей по нарахуванню та виплаті заробітної плати по ДВКУ КП ДОР «АВ» (а.с.43) Закономірно, що на таке звернення Заводський РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України навіть не надав ніякої відповіді, оскільки чинне кримінально-процесуальне законодавство не передбачає проведення будь-яких слідчих дій без порушення кримінальної справи, а такої вимоги з боку заявника не було, навпаки, в зазначеному зверненні відповідачем зроблено акцент на тому, що існує декілька судових процесів за цивільними позовами колишніх працівників ДВКУ КП ДОР «АВ» по стягненню заборгованості по зарплаті, що, безперечно, надало можливість Заводському РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України зробити висновок про відсутність підстав для реагування кримінально-правовими засобами. Посилання представника відповідача на рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області щодо скасування постанови прокуратури Криничанскього району про порушення кримінальної справи відносно посадових осіб ДВКУ КП ДОР «АВ» за ст. 172 ч.і КК України (а.с.52), як на підставу для висновку про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості та її непогашенні тривалий час, теж не можна прийняти до уваги. З суб'єктивної сторони цей злочин характеризується виною у формі прямого умислу, при цьому вина має бути доведена конкретної службової особи (осіб) підприємства та ця форма вини як за своєю сутністю так і за своєю правосуб'єктністю докорінно відрізняється від форми вини, визначеної диспозицією ст.117 КЗпП України. У розумінні цієї норми Закону, для виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки, має бути наявна вина власника підприємства, або уповноваженого ним органу. Така вина може бути виражена не тільки у формі прямого умислу, але й може мати ознаки необережної форми, наприклад, в даному випадку може мати місце службова недбалість посадових осіб підприємства - боржника стосовно збереження бухгалтерської документації, або невжиття ними належних заходів щодо відновлення втраченої документації, тобто діяння цих осіб може утворювати склад злочину, передбаченого ст.367 КК України. Більш того, така вина конкретних посадових осіб підприємства може бути кваліфікована не тільки за ознаками кримінального злочину, але й за ознаками адміністративного правопорушення (ч.і ст.41 КУпАП). Тобто відсутність на теперішній час фактів кримінального переслідування службових осіб підприємства відповідача за фактом невиплати заробітної плати позивачці та не проведення повного розрахунку з нею на день звільнення зовсім не означає відсутності вини власника підприємства, або уповноваженого ним органу в утворенні заборгованості та її не погашенні до теперішнього часу. На це вказують не тільки вищезазначені факти невжиття усіх можливих та достатніх заходів щодо встановлення розміру заборгованості перед позивачкою та погашення цієї заборгованості, але й той факт, що Комісію по трудових спорах на підприємстві відповідача для вирішення питання про встановлення заборгованості перед колишніми працівниками ДВКУ КП ДОР «АВ» та погашення цієї заборгованості було створено лише 30.12.2009 р., тобто, коли з моменту утворення заборгованості по зарплаті до моменту створення зазначеної комісії минуло десять місяців (а.с.35). Повідомлення ж про створення зазначеної комісії, підприємство відповідача розмістило в засобах масової інформації лише 06.04.2011 р., тобто через термін часу, який складає понад два роки від моменту утворення заборгованості по зарплаті (а.с.ЗЗ). Індивідуальних же повідомлень колишнім працівникам ДВКУ КП ДОР «АВ», в тому числі й позивачці стосовно можливості вирішити питання погашення заборгованості по зарплаті у позасудовому порядку, підприємство відповідача взагалі не направляло. Усе зазначене в своїй сукупності вказує на те, що належну відповідальність та дбайливість щодо вирішення питання про встановлення заборгованості перед колишніми працівниками ДВКУ КП ДОР «АВ» та погашення цієї заборгованості, керівництво підприємства відповідача не вживало. Не можна не приймати до уваги й той факт, що заробітна плата позиваці за січень 2009 була перерахована саме 03.03.2009 р., тобто в день примусового виселення ДВКУ КП ДОР «АВ» з адміністративної будівлі за адресою: вул. Широка, 16, м. Дніпродзержинськ. Зазначене вказує на наявність на той день у підприємства відповідача даних про належні до сплати позивачці кошти за весь відпрацьований на підприємстві час, та про можливість такі кошти перерахувати їй на зарплатну картку, але цього зроблено не було. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»: установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності». Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що відповідач не довів відсутності своєї вини у виникненні заборгованості із заробітної плати перед позивачем та у не погашенні цієї заборгованості протягом понад два роки поспіль, оскільки усіх можливих та достатніх заходів щодо встановлення розміру заборгованості перед позивачем та погашення цієї заборгованості, ним не вжито, тобто належної дбайливості та відповідальності з цього питання відповідач не проявив. У зв'язку з чим в даному випадку вбачаються підстави для застосування норм ст. 117 КЗпП України. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, право на своєчасне одержанні винагороди за працю захищається законом.. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, а в силу ст.ст. 47, 83, 116 КЗпП України при звільненні працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Порядок розрахунку середньої заробітної плати затверджений 08.02.1995р. Постановою КМУ №100, відповідно до п. 2 якого, середня заробітна плата розраховується з огляду на виплати за останні два календарні місяці роботи, що передували події, з якою пов'язана відповідна виплата. До складу зазначених виплат, на підставі яких розраховується середня заробітна плата, згідно п.З цієї Постанови входить основна заробітна плата, доплати та надбавки, премії у тому розмірі, в якому вони були нараховані. Позивачкою вірно розраховано суму її середнього заробітку для розрахунку виплати за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 90,06 грн. за один робочий день з урахуванням існуючої інформації про нараховану заробітну плату (а.с.24). Статтею першою та другою Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати» № 2050-111 від 19.10.2000 р. встановлено обов'язок підприємства, установи, організації незалежно від форми власності господарювання, у разі порушення встановлених строків виплати заробітної плати, здійснити компенсацію громадянам втрати частини їх доходів. Згідно зі ст.З цього Закону, сума компенсацій нараховується шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції, що діяв у період невиплати доходу. Позивачкою правильно розраховано суму невиплаченої їй заробітної плати за період з 01.02.2009 р. по 03.03.2009 р. у розмірі 2137,90 гривень, визначено компенсацію за невикористану відпустку (6 днів) за період роботи з 01.12.2008 р. по 03.03.2009 р., яка становить 544,73 гривень, та правильно визначено загальну суму невиплаченої заробітної плати і компенсацію за невикористану відпустку з урахуванням втрати частини доходів за несвоєчасний розрахунок у розмірі 2767,15 гривень. Також правильно визначено позивачкою і суму середньої заробітної плати за весь час затримки розрахунку за період з 04.03.2009 р. по 14.01.2011 р. (по дату порушення справи про банкрутство відповідача) у розмірі 43292,57 грн. (а.с.24). Таким чином, загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки становить 46059,72 гривень, яка складається з 2767,15 гривень - суми невиплаченої заробітної плати і компенсації за невикористану відпустку з урахуванням втрати частини доходів за несвоєчасний розрахунок та 43292,57 грн. - суми середньої заробітної плати за весь час затримки розрахунку за період з 04.03.2009 р. по 14.01.2011 р. (по дату порушення справи про банкрутство відповідача). З урахуванням викладеного, на підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.2,21,49,83,110,1 16,117 КЗпП України,

Outcome: approved