Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 18.09.1997 року у Таранівській сільській раді Зміївського району Харківської області сторони зареєстрували шлюб, про що у книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №25. Сторони мають дитину [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу сторони придбали таке майно: -квартиру [ADDRESS]; -автомобіль СНЕVROLЕТ LАСЕТТІ; -спортивне устаткування; -пивне устаткування. Позивач зазначає, що шлюбні стосунки між сторонами припинено, проживають вони окремо, дитина проживає з позивачем. Зазначений автомобіль був проданий відповідачем до подачі позовної заяви. З цих підстав позивач просить суд: -розірвати шлюб між сторонами; -поділити майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, залишивши у власності позивача вказану квартиру, а відповідача - зазначені спортивне та пивне устаткування та грошові кошти, отримані від продажу автомобіля; -стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 2000 грн. на місяць; -стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання позивача у розмірі 2000 грн. на місяць. У судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив, що всі обставини справи зазначені у позові. Відповідач позов визнав частково, в частині розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), поділу спірної квартири між сторонами у рівних частинах. В іншій частині проти позову заперечував та у своїх письмових запереченнях зазначив, що автомобіль був проданий до розірвання шлюбу, а отримані гроші були витрачені на сім»ю. Спортивне та пивне устаткування було придбано ним як фізичною особою - підприємцем, а тому не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та не підлягає розділу. Також зазначає, що позивач не є непрацездатною особою, а тому не має права на утримання (аліменти) від позивача. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено , що 18.09.1997 року у Таранівській сільській раді Зміївського району Харківської області сторони зареєстрували шлюб, про що у книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №25. Сторони мають дитину [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу сторони придбали квартиру [ADDRESS]. Шлюбні стосунки між сторонами припинено, проживають вони окремо, дитина проживає з позивачем. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх дитини. Ці обставини підтверджуються свідоцтвом про одруження, свідоцтвом про народження дитини, договором купівлі-продажу спірної квартири, визнав ці обставини і відповідач. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Ст.180 СК України передбачає, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Тому суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в частині розірвання шлюбу між сторонами, стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини, поділу спірної квартири між сторонами у рівних частках. При цьому визначаючи розмір зазначених аліментів, суд виходить з того, що відповідач є фізичною особою - підприємцем, за період з 01.01.2010 року по 30.09.2010 року обсяг його виручки склав 70000 грн., що підтверджується відповіддю з ДПІ в Московському районі м.Харкова від 12.11.2010 року. Тому суд вважає справедливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на дитину у розмірі 1000 грн. на місяць. В частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання позивача суд відмовляє в задоволенні позову, виходячи з такого. Ст.75 СК України надає право на утримання (аліменти) лише подружжю, що є непрацездатним, а саме коли така особа досягла пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, II чи III групи. Судом встановлено, що позиває народився 25.01.1976 року, а тому пенсійного віку не досяг. Також позивач не довів суду того факту, що він є інвалідом І, II чи III групи, оскільки ніяких доказів в цій частині суду не надав. В частині позовних вимог про поділ спортивного та пивного устаткування суд відмовляє в задоволенні позову, оскільки судом встановлено, що таке майно було придбано відповідачем як фізичною особою - підприємцем, що підтверджується договором купівлі-продажу спортивного устаткування від 08.08.2005 року, відповіддю ТОВ «Тандем» від 14.07.2010 року про продаж пивного устаткування відповідачу. Разом з тим, відповідно до положень статей 57, 61 СК, ст. 52 ЦК майно приватного підприємства чи фізичної особи підприємця не є обєктом спільної сумісної власності подружжя, тому таке майно поділу не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial