Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-30 00:00:00

У травні 2006 року позивач звернувся з вищезазначеним позовом в якому просив суд: стягнути з відповідача на його користь 28 936,90 грн., з яких 19\~000 грн. сума основного боргу, 5\~648 грн. сума втрат інфляційних процесів, 1\~288,20 грн. сума трьох відсотків річних, 3\~000 грн. сума відшкодування завданої моральної шкоди; стягнути з відповідача на користь позивача 290 грн. судових витрат. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, на задоволенні позову наполягав. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його необґрунтованість. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти: [PERSON] на імя [PERSON] (брат позивача) була складена розписка від 04 вересня 2003 року, згідно якої відповідач начебто отримав грошові кошти у розмірі 19\~000 грн. у борг. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно розписки від 12 вересня 2003 року [PERSON] отримав від [PERSON] у борг кошти у розмірі 19\~000 грн. Судом встановлено, що 08 квітня 2003 року [PERSON] позичив 20\~000 грн. - [PERSON] під залог квартири № 66 яка належить його батьку, що знаходиться за адресою: ж/м Тополь-3, будинок № 13, корпус 2 у м.Дніпропетровську, оформивши договір завдатку на цю квартиру. Згідно з договором завдатку, а також первісною домовленістю, [PERSON] повинен був повернути борг у розмірі 20\~000 грн. до 01 вересня 2003 року з одночасним розірвання договору завдатку. Його батько поручився, що останній поверне [PERSON] борг не пізніше вересня 2003 року, підписуючись під цим договором завдатку. 04 вересня 2003 року позивач та його брат передали [PERSON] 19\~000 грн. у рахунок отриманих 20\~000 грн. 08 квітня 2003 року, позивач та його брат вистрибували від відповідача розписку, на яку позивач посилається у своєму позові до відповідача. Судом встановлено, що 12 вересня 2003 року [PERSON] повернув відповідачу 19 000 грн. у рахунок 20\~000 грн. отриманих від [PERSON] 08 квітня 2003 року. 12 вересня 2003 року відповідач надав братам Таранам розписку, що він відмовляється купувати квартиру № 66, що знаходиться за адресою: ж/м Тополя-3, будинок № 13, корпус 2 у м.Дніпропетровську, яку заклали їх батьки, тому що позивач та його брат повернули відповідачу всі кошти (20\~000 грн.) які він позичав братам Таранам. Судом встановлено, що 12 вересня 2003 року брати Тарани відмовилися повернути розписку [PERSON] від 04 вересня 2003 року, згідно якої відповідач начебто отримав грошові кошти у розмірі 19\~000 грн. у [PERSON] (брата позивача). Судом встановлено, що 16 квітня 2004 позивач та його брат знову отримали від відповідача позику у розмірі 52\~000 грн. під залог тієї ж самої квартири, а саме квартири № 66, що знаходиться за адресою: ж/м Тополь-3, будинок № 13, корпус 2 у м.Дніпропетровську. Доказами того, що [PERSON] не повинен [PERSON] 19\~000 грн. є розписка від [PERSON]І від 12 вересня 2003 року про те, що саме він позичав гроші у [PERSON], протоколи допитів позивача та його батьків, які знаходяться у кримінальній справі № 610-52399 порушеної за ознаками складу злочину передбаченого ч.4 ст.190 КК України, копії яких приєднанні до матеріалів цивільної справи. Згідно ст. 82 КПК України, протоколи слідчих та судових дій є джерелом доказів, оскільки в них підтверджуються обставини і факти, що мають значення для вирішення справи. Крім того, 05 жовтня в судовому засіданні позивач визнав факт того, що 04 вересня 2003 року 19\~000 грн. передав [PERSON] його брат [PERSON], тобто його брат і є тим [PERSON] який зазначається у розписці від 04 вересня 2003 року. У відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд вважає можливим у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики відмовити, у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог. Таким чином, аналізуючи подані сторонами докази суд приходить до висновку про те, що начебто отримання відповідачем грошей у розмірі 20\~000 грн. від [PERSON] у квітні 2003 року, та надання їм самим вже в квітні 2004 року братам Таран позики у розмірі 52\~000 грн. протирічить логіці виниклих між відповідачем та позивачем [PERSON] та його братом [PERSON] правовідносин, оскільки отримання відповідачем грошей у квітні 2003 року від позивача [PERSON] не співвідноситься з неповерненням ним боргу та видачею тим же брату позивача [PERSON] позики у розмірі 52\~000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed