Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми боргу посилаючись на те, що 07 березня 2010 року позичив відповідачу [PERSON] 2620 гривен, про що отримав розписку за якою останній зобовязувався повернути борг до 01.06.2010 року. Визначенні у розписці строки сплинули, але відповідач ухиляється від повернення боргу. Через неналежне виконання [PERSON] взятих на себе зобовязань, він позбавлений можливості користуватися своїми грошима, які відповідач утримує у себе, що пригнічує його і заподіює моральні страждання. Просив стягнути суму боргу у розмірі 2620 гривень та 3% річних від простроченої суми, суму інфляції, а також понесені ним судові витрати по оплаті судового збору та ІТЗ у сумі 171 гривена. У судове засідання позивач [PERSON] не заявився, представив заяву з прохання розглядати справу у його відсутності , підтримав заявлені вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив. За згодою позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначенні родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Матеріалами справи встановлено, що 07 березня 2010 року між сторонами був укладений договір займу, за яким позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] у якості займу 2 620 гривен, а останній зобовязався повернуту зазначену суму в строк до 01 червня 2010 року. Спір про розмір отриманої відповідачем суми не підлягає доказуванню, оскільки сторони уклали угоду у письмовій формі. Ці обставини підтверджується розпискою [PERSON] про отримання грошей у сумі 2 620 гривень із зобовязанням їх повернення в строк до 01 червня 2010 року. Строки, обумовлені у розписці, сплинули, отже позивач вправі звернутись за судовим захистом. Як встановлено ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких підстав, з відповідачки, як особи відповідальної за невиконання зобовязання, підлягає стягненню сума боргу, що становить 2620 гривен та 3% річних у сумі 41,99 гривен. Розглядаючи питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд відмовляє в їх задоволенні з наступних підстав. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Наслідки порушення договору позики встановлені ст. 1050 ЦК України, які не передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Не передбачають таких наслідків порушення договору позики і сам укладений між сторонами договір займу, а отже відсутні підстави для задоволення даних позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, а саме по оплаті судового збору у сумі 51 гривенаь, по оплаті ІТЗ у сумі 120 гривен. На підставі ч.1 ст. 612, ч.2 ст. 625, ч.1 ст. 1049, ч.1 ст. 1050 ЦК України,

Outcome: approved