Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-20 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу та процентів за договором позики звернувся [PERSON] В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримав, просить суд їх задоволити та стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу 349663,35 грн.; встановлений індекс інфляції за весь час прострочення в розмірі 4195,65 грн.; три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення в розмірі 3046,38 грн. та судові витрати по справі, а саме сплачене державне мито в розмірі 1700,00 грн.; витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в розмірі 120,00 грн. та юридичні витрати в розмірі 1000,00 грн. Свої позовні вимоги аргументує тим, що 26 грудня 2009 року позивач позичив відповідачу 211418,79 грн. та 17521,49 доларів США, що станом на серпень 2010 року - час подачі позову до суду еквівалентно 138244,56 грн. Згідно розписки, відповідач зобовязувалась до 26 квітня 2010 року повернути борг позивачу, однак станом на день і розгляду справи судом, відповідач боргового зобовязання перед позивачем не виконала. У звязку з чим, представник позивача просить суд заявлені позовні вимоги задоволити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заявлені позовні вимоги визнала повністю, не заперечила проти їх задоволення. Суду пояснила, що борг згідно розписки для позивача вона не повернула у звязку з тяжким матеріальним становищем. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26 грудня 2009 року позивач [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] 211418,79 грн. та 17521,49 доларів США, які відповідач зобовязувалась до 26 квітня 2010 року повернути позивачу. Дана обставина стверджується дослідженою в судовому засіданні розпискою, написаною [PERSON] та підписаною [PERSON]М, та свідками [PERSON], [PERSON], з якої вбачається, що [PERSON] ([NUMBER] виданий 27 жовтня 2000 року МУ УМВС України в Рівненській області, проживає [INFO]), в присутності свідків: [PERSON] ([NUMBER] виданий 17 серпня 2002 року МУ УМВС України в Рівненській області, проживає [INFO]) та [PERSON] ([NUMBER] виданий 28 січня 2000 року, проживає [INFO]) взяла в борг у [PERSON] ([NUMBER] виданий 10 квітня 1998 року МУ УМВС України, проживає [INFO]) грошові кошти в сумі 211418,79 грн. (двісті одинадцять тисяч чотириста вісімнадцять гривень 79 коп.) та 17521,49 доларів США (сімнадцять тисяч пятсот двадцять один долар 49 центів) та зобовязується повернути їх до 26 квітня 2010 року. Про свої зобовязання відповідає всім своїм майном. Однак, станом на 12 серпня 2010 року (день подачі позивачем позову до суду) свої * договірні зобовязання відповідач перед позивачем не виконала, заборгованість згідно розписки не повернула. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст.527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає що заявлені позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу, індексу інфляції та 3% річних знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими, доведеними, визнаними відповідачем, а тому вони підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з досліджених матеріалів справи при подачі позову до суду позивачем було сплачено державне мито в розмірі 1700,00 грн. згідно квитанції №33 від 11 серпня 2010 року та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в розмірі 120 грн. згідно квитанції №31 від 11 серпня 2010 року. Оскільки рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача. Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення 1000,00 грн. юридичних витрат, то в цій частині позову слід відмовити, оскільки адвокат [PERSON] при розгляді справи по суті участі у справі не приймав. На підставі викладеного,

Outcome: approved