Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-12 00:00:00

У травні 2010 року до Трускавецького міського суду Львівської області звернувся [PERSON] з позовом до ЗАТ «Карпатський дім» про визнання недійсним договору на утримання та обслуговування нежитлових приміщень та прибудинкової території, укладений між ним та ЗАТ «Карпатський дім» 13.10.2008 року в частині надання послуг з охорони, теплопостачання, утримання обєктів загального користування, послуг по озелененню та утриманню прибудинкових територій, стягнення безпідставно отриманих коштів по договору у розмірі 54\~495, 12 грн. В подальшому, своєю заявою від 29.10.2010 року позивач збільшив позовні вимоги та змінив їх підставу. Просить суд, визнати недійсним договір на утримання та обслуговування нежитлових приміщень та прибудинкової території, укладений між ним та ЗАТ «Карпатський дім» 13.10.2008 р., стягнути з ЗАТ «Карпатський дім» на його користь отриману по недійсному договору суму у розмірі 54\~495, 12 грн., зобовязати ЗАТ «Карпатський дім» підготувати та укласти з ним договір на надання житлово-комунальних послуг згідно з типовим договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.10.2008 року між ним та ЗАТ «Карпатський дім» був укладений спірний договір. В липні 2009 року він отримав від відповідача рахунки за послуги, за період з січня по червень 2009 року. Після аналізу цих рахунків він зробив висновок про необґрунтованість тарифів на послуги та їх завищену ціну. Зазначає, що за весь час відповідач не надав йому актів про фактичне виконання послуг, які є суттєвими і мають бути підписані обома сторонами. Крім того, вказує, що до рахунків на оплату включались послуги, які йому не надавались (Інтернет, реклама, послуги пральні тощо). З посиланням на невідповідність оскаржуваного договору Закону України «Про житлово-комунальні послуги» просить суд визнати його недійсним. У судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог та зміну їх підстав підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 18.05.2010 р., під час судового розгляду підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 05.07.2010 р. заперечив проти позову у повному обсязі, посилаючись на те, що спірний договір відповідає вимогам чинного законодавства, а стягнення є неможливим, так як відповідно до ст. 216 ЦК України реституція по договору про надання послуг є неможлива. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Позивач є власником приміщення-апартаментів №409, що розташовані за адресою: Львівська обл., м. Трускавець, вул. Суховоля, 60а, це підтверджується договором купівлі-продажу від 13.10.2008 р. посвідченого приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1969, а також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Того ж дня, 13.10.2008 р. між ЗАТ «Карпатський дім» та [PERSON] був укладений договір на утримання та обслуговування нежитлових приміщень та прибудинкової території. Відповідно до п. 1.1. цього договору, замовник доручає, а виконавець зобовязується забезпечити замовника послугами водопроводу, каналізації, теплопостачання, електроенергії в приміщенні-апартаментів №409 загальною площею 99,2 кв.м. крім того балкон площею 3,0 кв.м., розташованих на четвертому та пятому поверхах Комплексу, що знаходиться за адресою: м. Трускавець Львівська обл., вул. Суховоля, 60а, а також послуг з охорони, послуг по озелененню та утриманню прибудинкових територій обєкту та послуг по утриманню обєктів загального користування Комплексу, що включають в себе: прибирання внутрішньої території будинку, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт і капітальний ремонт обєктів загального користування Комплексу, вивіз побутових відходів, а замовник зобовязується сплатити вказані послуги в порядку і термін, передбачені договором. Відповідно до п.п. 2.1.-2.3. цього договору, вартість послуг водопроводу, каналізації, електроенергії за показниками лічильників. Відповідно до п. 2.4. договору, вартість послуг з охорони, теплопостачання, утримання обєктів загального користування Комплексу, що включають в себе: прибирання внутрішньої території будинку, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт і капітальний ремонт обєктів загального користування Комплексу, вивіз побутових відходів, озеленення та утримання прибудинкової території складає 3\~500 грн. до 01.12.2008 р. В подальшому, по факту витрат, понесених виконавцем у вказаному періоді будуть затверджені тарифи з розрахунку на 1 кв.м. площі апартаменту. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочинну є недодержання в момент вчинення правочинну стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочинну не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочинну має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Позивач вказує, що спірний договір не відповідає вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України, оскільки суперечить вимогам Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. Ст. 1 цього Закону передбачає, що комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Стаття 14 Закону, визначає, що залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують спеціально уповноважені центральні органи виконавчої влади; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 21 цього Закону, виконавець має право пропонувати при укладенні договору ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги третьої групи (пункт 3 частини першої статті 14 цього Закону). Цивільний кодекс України у ч. 2 ст. 628 вказує, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відтак, суд приходить до висновку, що спірний договір за своєю правовою природою, є договором про надання послуг, в т.ч. житлово-комунальних послуг. Правовідносини сторін окрім даного договору регулюються положеннями Глави 63 ЦК України та Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Проаналізувавши доводи позивача, суд вважає, що спірний договір не може бути визнаний недійсним, так як такі правові наслідки як недійсність правочинну, закон повязує із певними законодавчо визначеними підставами. Як вказав Пленум Верховного Суду України у Постанові №9 від 06.11.2009 р. (п.7), правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Суд не вбачає підстав визначених законом для визнання спірного договору недійсним. Невиконання чи неналежне виконання умов договору відповідачем, на які покликається позивач, не може бути підставою для визнання правочинну недійсним, а лише дає підстави захищати порушені права у спосіб встановлений договором або законом. У звязку із цим не підлягає до задоволення позовна вимога про стягнення з відповідача коштів, які ним сплачені по оскаржуваному договору в порядку ст. 216 ЦК України. Щодо позовної вимоги про зобовязання відповідача підготувати та укласти з позивачем договір про надання житлово-комунальних послуг згідно з типовим договором, то необхідно відзначити, що між сторонами укладено спірний договір 13.10.2008 р. Такий договір регулює відносини між позивачем та відповідачем щодо надання/отримання житлово-комунальних послуг. З п. 1.2. цього договору вбачається, що термін дії договору складає 10 років з моменту підписання його сторонами. Відтак, суд приходить до висновку, що позовна вимога про зобовязання відповідача підготувати та укласти договір також не підлягає до задоволення, оскільки такий договір вже є укладений між сторонами, його дія не припинена в порядку встановленому договором або законом.

Outcome: dismissed