Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-13 00:00:00

23.06.2009р. ЗАТ КБ „Приватбанк” звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. 11.09.2009р. справу передано в провадження судді Ткаченко Н.В. у зв’язку із закінченням повноважень у судді Гончаренко В.М. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 15.09.2009р. було замінено сторону позивача –замість ЗАТ КБ «ПриватБанк»- ПАТ КБ «ПриватБанк» (в липні 2009р. відбулась офіційна зміна назви банку з ЗАТ КБ «ПриватБанк»на ПАТ КБ «ПриватБанк»). В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що 20.03.2006р. між позивачем та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір № DNT0AK08050032, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 63400 грн., з терміном повернення до 18.03.2011р. та зі сплатою згідно графіку погашення щомісячно та відсотків у розмірі 15,84% на рік за користування кредитом. На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором № DNT0AK08050032, з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус»укладено договір поруки № 467 від 12.01.2009р., на виконання обов'язків за кредитним договором тільки у загальному розмірі 200грн. Зі свого боку, позивач виконав передбачені кредитним договором умови та передав відповідачці грошові кошти в розмірі 63400 гривень, проте відповідачка не виконувала належним чином взяті на себе зобов’язання, у зв’язку з чим у неї виникла заборгованість перед банком. Станом на 15.06.2009р. відповідачка мала заборгованість у розмірі 46693,93 грн., яка складається із заборгованості за: кредитом у розмірі 40889,77 грн.; по процентам за користування кредитом у розмірі 5397,37 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 161,44 грн., крім того, відповідачці була нарахована пеня за несвоєчасне виконання зобов’язань в розмірі 245,35 грн. За умовами кредитного договору встановлено обов'язки позичальника по сплаті відсотків за користування кредитом та погашення кредиту, отриманого в межах встановленого ліміту, в строки та на умовах встановлених договором кредиту. Представник позивача –[PERSON] (яка діє на підставі доручення від 27.09.2010р.), в наданій суду 14.04.2011р. заяві просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а саме стягнути з відповідачки [PERSON] суму заборгованості перед банком в розмірі 46693,93 грн., а також судові витрати в доход держави. З відповідачів ТОВ «УФА «Верус»та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»стягнути солідарно 200грн. Крім того, в заяві від 14.04.2011р. представник позивача просила розглядати справу з винесенням рішення за її відсутності. Представник відповідача - ТОВ «УФА«Верус» - [PERSON] (який діє на підставі довіреності від 30.12.2010р.) в судове засідання не з’явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином. Своєю заявою від 14.04.2011р. позовні вимоги в межах стягнення солідарно з ТОВ «УФА «Верус»та відповідачки 200 грн., визнав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності. Відповідачка –[PERSON] – ні в попереднє судове засідання 24.11.2010р., ні в судове засідання 14.04.2011р. не з’явилась, про час та місце розгляду справи кожного разу повідомлялась шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації, що підтверджується відповіддю ЦАС, в справі є поштові повідомлення про завчасне отримання відповідачкою судової повістки, як в попереднє, так і в судове засідання, про причини неявки відповідачка суд двічі не сповістила. За таких обставин, суд вважає, що на підставі ч. 4 ст. 74, ч.1 ст. 76, ч.2 ст. 77 ЦПК України (зі змінами від 07.07.2010р.), відповідачка вважається належним чином повідомленою про день та час судового засідання і такою, що відсутня без поважних причин, що є підставою для вирішення справи за відсутністю відповідачки на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин, на підставі ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін. З урахуванням того, що одним із відповідачів, а саме, ТОВ «УФА «Верус, по справі висловлена думка щодо визнання позовних вимог, суд вважає за можливе винести рішення на загальних підставах, встановлених ЦПК України. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, заявами сторін про підтримання позову, його визнання, розгляд справи за відсутністю сторін, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.03.2006р. між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNT0AK08050032, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 63400 грн., на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів з терміном повернення до 18.03.2011р. та зі сплатою згідно графіку погашення щомісячно та відсотків у розмірі 15,84% на рік за користування кредитом. За умовами кредитного договору, встановлено обов'язки [PERSON] по сплаті відсотків за користування кредитом та погашення кредиту, отриманого в межах встановленого ліміту, в строки та на умовах встановлених договором. Враховуючи те, що відповідачка належним чином не виконувала своїх обов’язків за кредитним договором, станом на 15.06.2009р. відповідачка мала заборгованість у розмірі 46693,93 грн., яка складається із заборгованості за: кредитом у розмірі 40889,77 грн.; по процентам за користування кредитом у розмірі 5397,37 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 161,44 грн., крім того, відповідачці була нарахована пеня за несвоєчасне виконання зобов’язань в розмірі 245,35 грн. Як вбачається з наданої ПАТ КБ «Приватбанк»суду довідки, на день винесення рішення, тобто на 14.04.2011р., заборгованість відповідачки перед ПАТ КБ «Приватбанк»не зменшилася, а навпаки зросла та складає 145050,94 грн., в тому числі є прострочена заборгованість по сплаті кредиту 38556,90 грн., та відсотків 27972,51 грн. Згідно ст. 1054 ЦК України, обов’язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов’язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. З урахуванням викладеного, дослідивши письмові матеріали справи, з огляду на те, що відповідачка не виконує належним чином взятих на себе зобов’язань за кредитним договором, заперечень проти позову не надіслала, має значну суми заборгованості (заборгованість зростає), в тому числі прострочену по сплаті кредиту та відсотків, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк»до [PERSON] в частині стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими, заснованими на законі і такими, що підлягають задоволенню. Таким чином, стягненню з [PERSON] на користь ПАТ КБ „ПриватБанк” підлягає заборгованість за кредитним договором № DNT0AK08050032 від 20.03.2006р. станом на 15.06.2009р. в розмірі 46693 грн. 93 коп., оскільки уточнень (збільшення суми) позовних вимог на день винесення рішення від позивача до суду не надходило. В розрахунках ціни позову (судових витрат) суд також буде враховувати первісну ціну позову, оскільки банк позовні вимоги не уточнював. На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус»укладено договір поруки № 467 від 12.01.2009р. на виконання обов'язків за кредитним договором тільки у загальному розмірі 200грн. Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником його обов’язку, а у випадку порушення такого обов’язку боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Але, приймаючи до уваги ті обставини, що договір поруки № 467 від 12.01.2009р., яким передбачено стягнення суми 200 грн. солідарно з [PERSON] та ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», не є трьохстороннім договором, суд вважає, що в задоволені частини позовних вимог, яка стосується стягнення з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» та [PERSON] солідарно 200грн. на користь ПАТ КБ „ПриватБанк” слід відмовити. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що для позивача ухвалою судді Гончаренко В.М. від 24.06.2009р. була відстрочена сплата цих витрат, а даним рішенням позовні вимоги задоволено частково, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 466 грн. 94 коп. (1% від ціни позову) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн., відмовивши у стягненні судових витрат з ТОВ „УФА „Верус”, оскільки даним рішенням в задоволені позовних вимог до цього відповідача відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial