Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-21 00:00:00

Позивач 23.11.2010 року звернулася в суд з вищевказаним позовом. В своєму позові позивач зазначила, що відповідач являється її сином, з яким вона в 2004 році домовилась про здійснення ним за нею догляду, надання допомоги та утримання. За це вона переоформила належну їй на правах власності частку будинку №62 по вул. Чапаєва в м. Нова Одеса на свого сина відповідача по справі. Посилаючись на те, що відповідач не виконує своїх зобовязань по утриманню, позивач стверджуючи, що укладений між ними договір купівлі-продажу будинку, що був визнаний дійсним рішенням суду від 28.12.2004 року, був удаваний, а тому просить суд винести рішення, яким визнати недійсним цей договір купівлі-продажу будинку від 28.12.2004 року, визнати недійсним договір довічного утримання та визнати за нею право власності на ? частку житлового будинку №62, що по вул. Чапаєва, в м. Нова Одеса Миколаївської області. В судовому засіданні позивач повністю підтримала свій позов. Посилаючись на викладені в позові обставини, позивач просила суд її позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позову не визнав. Посилаючись на безпідставність позову просив суд в задоволені позову відмовити. Співвідповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, підтвердивши пояснення позивача і викладені нею в позові обставини, просила суд позов задовольнити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Цей висновок суду ґрунтується на наступному: Як вбачається з матеріалів справи і встановлених в судовому засіданні фактичних обставин, 28 грудня 2004 року Новоодеським районним судом Миколаївської області винесено рішення по справі №2-1417/2044 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним. Цим рішенням суду було вирішено виниклий між сторонами спір щодо житлового будинку №62 по вул. Чапаєва в м. Нова Одеса Миколаївської області. Вищевказаним рішенням суду позов було задоволено. Було визнано дійсним договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] у червні 2004 року купив у [PERSON] та [PERSON] житловий будинок №62 з відповідними надвірними будівлями та спорудами: сараємБ-1, літньою кухнею В-1,сараєм Д-1,підвалом Д п/д, котельнею Е-1, сараєм З-1, вбиральнею Ж-1, сараєм К-1, сараєм Л-1, гаражем М-1, спорудою №1, огорожею №2,3 за 6000 гривень, що розташований по вул.. Чапаєва в м. Нова Одеса Миколаївській області. Також цим рішенням суду за [PERSON] визнано право власності на вищевказаний будинок і господарські будівлі і споруди. Як свідчать обставини дослідженої в судовому засіданні цивільної справи №2-1417/2004 року дане рішення суду набрало законної сили. Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на предмет і підстави позову, так і їх заперечень. Позивач не навів суду ніяких доказів того, що між нею та відповідачем [PERSON] укладався договір довічного утримання, який вона просить суд визнати недійсним. Факт укладання такого договору між сторонами в судовому засіданні не доведено, а тому позовні вимоги в цій частині суд вважає безпідставними, такими, що не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, то суд в цій частині зазначає, що між сторонами в 2004 році виникли та існували правовідносини з приводу купівлі-продажу вказаного будинку. Спір між сторонами з приводу цих правовідносин розглядався Новоодеським районним судом Миколаївської області з винесенням судового рішення 28.12.2004 року. Це рішення суду сторонами в законом відведений строк не оскаржувалось, а тому набрало законної сили. Суд зазначає, що при наявності набравшого сили рішення суду у спорі між одними і тими ж сторонами про той самий предмет спору і з тих самих підстав, той же суд позбавлений можливості переглядати своє рішення, давати йому свою оцінку, поки це рішення не скасоване вищестоящим судом. Частиною 2. ст.218 ЦПК України передбачено, що після проголошення рішення суд, який його ухвалив, не може сам скасувати або змінити це рішення. Рішенням Новоодеського районного суду від 28.12.2004 року по справі №2-1417/2004 встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору купівлі-продажу житлового будинку, що сторони дійсно уклали між собою договір купівлі-продажу, за яким одна сторона купила в іншої житловий будинок №62 по вул. Чапаєва в м. Нова Одеса Миколаївської області з відповідними господарськими будівлями і спорудами за 6000 гривень, а також що позивач [PERSON] повністю виконав свій обовязок за цим договором, а відповідачі ухиляються від виконання обовязку щодо нотаріального посвідчення цього договору. Згідно ст.61 ЦПК України обставини встановленні судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, як обставини, на які посилається позивач в своєму позові не відповідають обставинам, встановленим рішенням суду від 28.12.2004 року, то згідно ст.61 ЦПК України, ці встановленні набравшим чинності рішенням суду обставини являються преюдиціальними для нового суду і не потребують доказування. Чинним цивільно-процесуальним законодавством передбачений порядок оскарження набравшого законної сили рішення суду та його перегляд. Обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому даний суд позбавлений можливості захистити права позивача у визначений нею посіб через визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, так як цей договір був визнаний дійсним набравшим законної сили рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 28.12.2004 року. Статтею 223 ч.2 ЦПК України передбачено, що після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. В звязку з відсутністю передбачених чинним законодавством підстав для задоволення позову, в його задоволені позивачу слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed