Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки дійсним та визнання права власності, посилаючись на те, що 20.05.2007р. між ним та відповідачем було укладено письмовий договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована на території садового товариства Придніпрянський Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області, яка належала відповідачу на підставі державного акта на землю. Даний договір був оформлений у вигляді розписки-зобовязання. На виконання умов укладеного договору позивач сплатив відповідачу вартість земельної ділянки в повному обсязі. Разом з тим, відповідач не підготував відповідні документи для нотаріального посвідчення укладеного договору. Посилаючись на викладене, на підставі ст.ст. 204, 205, 207, 208, 209, 211, 220 ЦК України позивач просить визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1176 га, яка розташована на території садового товариства Придніпрянський Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області, укладений між [PERSON] та [PERSON] від 20 травня 2007 року - дійсним та визнати право за ним власності на зазначену земельну ділянку. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просить задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. На підставі статті 169 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача на підставі наявних доказів, ухваливши заочне рішення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 20.05.2007р. між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, що належала [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІІ-КВ за № 001731 від 24.09.2001р. Зазначена угода була оформлена розпискою-зобовязанням від 20.05.2007р., дослідивши зміст якої, суд приходить до висновку, що за своєю правовою природою відносин, які виникли між сторонами, є відносинами договору купівлі-продажу. Суд вважає доведеним, що сторони договору купівлі-продажу домовились щодо усіх істотних умов даного договору і відбулося часткове виконання договору, а саме: позивач сплатив ціну придбаної земельної ділянки, визначену згідно домовленості сторін, передавши [PERSON] грошові кошти у розмірі 30000 доларів США, а той їх прийняв, як кошти отримані від продажу земельної ділянки та передав позивачеві державний акт на продану земельну ділянку. Підписання розписки-зобов'язання та передача коштів відбулися в присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON], які підтвердили факт укладання угоди та передачі коштів в сумі 30000 доларів США. Згідно статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Частиною 4 ст. 202 ЦК України визначено, що дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Наявні в матеріалах справи докази свідчать, що сторони договору купівлі-продажу вчинили дії, які підтверджують їх волевиявлення щодо виконання ними правочину. Відповідно до статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору , але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, доведений в судовому засіданні і підлягає задоволенню шляхом визнання за позивачем права власності на спірну земельну ділянку.

Outcome: approved