Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до ТзОВ „Бовісан" про стягнення розрахункових при звільненні з роботи, сум компенсації та моральної шкоди, стверджуючи, що з відповідачем по справі перебував у трудових відносинах, працюючи начальником охорони підприємства з 28.07.2008р. 16 червня 2010 р. був звільнений з роботи, згідно поданої заяви за п.1 ст.З6 КЗпП за згодою сторін підстава: наказ №4К від 16.06.2010р. Ні в день його звільнення, ні в інші дні розрахунок з ним не був проведений по всіх сумах, які належать йому від підприємства. Директор запевнив, що проведе нарахування заробітної плати і розрахується до 2-х місяців, про що написав розписку, що гарантує повернення коштів по заробітній платі в сумі 12 тис. 500 грн. на протязі 2-х місяців. Через два місяці директор дав тільки 1 тис. 500 грн. Після цього він звернувся з відповідними заявами до державної інспекції праці та прокуратури м.Калуша. Його середньомісячний заробіток, згідно довідки, становись 900,0 грн. У зв'язку з несвоєчасною виплатою розрахункових, згідно ст.117 КЗпП України середньомісячний заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, становить за 4 місяці 3тис.6ООгрн. /по 900 грн. в місяць/. Крім того підприємство своїми діями у несвоєчасній виплаті йому заробітної плати та розрахункових завдало й моральної шкоди, оскільки надавши гарантійного листа керівництво запевнило його у виплаті розрахункових, а потім не виплачувало і змушувало його звертатись в різні інстанції за захистом своїх законних прав, а ж до суду. Крім того без грошей, не зміг належним чином вести свій спосіб життя. В побуті обмежував себе в сумі грошей, якими не міг вільно розпорядитися. Неодноразові ходіння до відповідача за законним своїм правом в оплаті праці та неотриманні довідок про суми заборгованості, середнього заробітку, копію наказу про звільнення, звернення до інстанцій про допомогу, створювало для нього ряд незручностей, що змушувало витрачати додаткові зусилля. Тому моральні страждання оцінює в 1000 грн., виходячи з свого місячного середнього заробітку , Ним пропущений 3-х місячний термін звернення до суду по вищевказаних вимогах, який хоче поновити, так як відповідач навмисно затягував у виплаті зарплати, даючи йому гарантійну розписку, та не видаючи довідки про заробітну плату та копію наказу про звільнення, що змушувало його звертатись до державних органів, тим самим затягуючи час. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просить суд позов задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день і час розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, а тому суд ухвалив про заочний розгляд справи. За таких обставин суд визнав можливим розглянути справу на підставі наявних у справі матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає всебічному дослідженню обставин справи та винесенню судом законного рішення. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні позивач з 28.07.2008р. по 16 червня 2010 р. працював у відповідача на посаді начальника охорони підприємства, що стверджується копією трудової книжки (а.с.3). Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні робітника з роботи, виплата всіх сум проводиться в день звільнення. Згідно розписки виданої відповідачем, заборгована заробітна плата позивача становить 12500,00 грн. Однак відповідачем повернуто позивачу тільки 1500,00 грн. про стверджує позивач. У відповідності до ст.117 КЗпП України відповідач повинен виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно довідки, середній заробіток позивача становить 900,00 грн., що стверджується довідкою. Отже до оплати підлягає 3600,00 грн., що становить 4 місяці, які позивач просить стягнути. Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що позивачу завдано моральної немайнової шкоди і позовні вимоги про стягнення моральної шкоди слід задовольнити. Суд вважає, що позивачу слід поновити термін звернення де суду, оскільки відповідач навмисно затягував у виплаті зарплати, даючи йому гарантійну розписку, та не видаючи довідки про заробітну плату та копію наказу про звільнення, що змушувало його звертатись до державних органів, тим самим затягуючи час. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача судові витрати. На підставі викладеного ст.ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України,

Outcome: approved