Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить розірвати угоду № 53 від 23 лютого 2009 року укладену між ним та відповідачкою [PERSON], Радомишльським ВЖРЕП ( на даний час ПП «Житлоремсервіс» про здачу житлової площі в піднайом та виселити відповідачку та її двох неповнолітніх дітей з квартирі № 15 будинку № 13»а» по вулиці Гоголя в м. Радомишль Житомирської області, зняти її з реєстраційного обліку. В підтвердження своїх вимог посилається на те, що являється власником спірної квартири на підставі договору від 23 серпня 2007 року. Однак. [PERSON] не бажає добровільно знятися з реєстраційного обліку у квартирі та виселитися, чим створює перешкоди у користуванні квартирою. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, просить їх задовольнити, розірвати угоду ,зняти з реєстраційного обліку відповідачку [PERSON] та виселити її і її неповнолітніх дітей без надання іншого жилого приміщення. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечує,стверджує, що вона проживає в квартирі на правах дружини з 2004 року, за власні кошти зробила там ремонт. Представник органу опіки та піклування [PERSON] та прокурор Велика Т.С. просять відмовити в задоволенні позову, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей. Представник ПП «Житлорсмсервіс» [PERSON] вважає позов підставний, оскільки позивач не є батьком дітей, відповідачка згідно угоди має виселитися по першій вимозі [PERSON] Вислухавши пояснення , перевіривши матеріали справи, оцінивши всі докази та обставини по справі, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] . виходячи з таких підстав. Як встановлено судом позивач [PERSON] є власником квартири №15 будинку №13»а» по вулиці Гоголя в м.Радомишль Житомирської області згідно договору дарування від 23 серпня 2007 року посвідченого Радомишльською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі № 1-1906. На підставі зазначеного договору в Житомирському обласному державному комунальному підприємстві по технічній інвентеризації зареєстровано право власності за [PERSON] (а.с.11). Тобто, право [PERSON] на квартиру договором не оспорено, зазначений договір не визнаний недійсним ні повністю, ні частково. 23 лютого 2009 року між власником [PERSON] та [PERSON] було укладено №53 (а.с.7) про здачу житлової площі в піднайом, згідно якої [PERSON] здає [PERSON] частину своєї житлової площі безстроково і безкоштовно, а [PERSON] як піднаймач зобовязується виконувати умови угоди, по першій вимозі квартиронаймача зобовязувалась звільнити займану житлову площу. Дана угода посвідчена Радомишльським ПП "Житлоремсервіс" В даний час на неодноразові вимоги звільнити житлову площу , а саме знятись з реєстраційного обліку та виселитись [PERSON] відмовилась, що змусило [PERSON] звернутися до суду. У відповідності до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім»ї власника жилого будинку (квартири) які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить , користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. А тому суд не приймає до уваги твердження відповідачки, що вона з 2005 року проживала в спірній квартирі на правах дружини, проводила ремонт квартири за власні кошти. В 2005 році власником квартири був батько позивача [PERSON]. Судом встановлено, що саме [PERSON] .,будучи власником квартири , уклав угоду про здачу площі в піднайом. Само по собі перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах і проживання однією сім»єю не є підставою для визнання спільною власністю квартири , подарованої на ім»я особи, що є однією зі сторін, якщо не встановлено, що це придбання є наслідком їх спільної праці. У відповідності до вимог ст.ст. 168,169 ЖК України договір найму жилого приміщення укладений на певизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення займане наймачем необхідне для проживання йому та членам його сім»ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. У разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності , наймач і особи, які проживають разом з ним , зобов'язані звільнити жиле приміщення , а в разі відмовлення підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Як видно з матеріалів справи позивач направляв відповідачці письмову претензію про виселення. Проте, відповідачка добровільно виселитися не бажає. На підставі викладеного та

Outcome: approved