Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-30 00:00:00

14 грудня 2010 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ВАТ Комерційного банку «Надра»на його користь грошовий вклад в сумі 4500 Євро, відсотків по вкладу в розмірі 926,1 Євро та за порушення грошового зобовязання а саме 3% річних 2232 грн. 62 коп. та інфляційних в сумі 6302 грн. 83 коп. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав і наполягав на його задоволенні. Представник відповідача просив відмовити в позову, посилаючись на переведення коштів позивачу на картковий рахунок, сплати процентів, а тому відсутні підстави для нарахування 3% річних та інфляційних, які не нараховуються на іноземну валюту. Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач уклав із ВАТ Комерційним банком «Надра»договір строкового банківського вкладу (депозиту) «Мій вибір»№686292766174 в рамках пакету послуг ПП Базовий № 1388342 строком на 6 місяців в сумі 4500 Євро, з процентною ставкою по вкладу в розмірі 13% річних. 10 травня 2009 року сплинув термін дії Договору і позивач отримав проценти по вкладу, але суму вкладу не було повернуто позивачу. 12 травня 2009 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про повернення суми вкладу, однак відповідачем вказані кошти не були сплачені. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1060 ЦК України, визначено, що повернення банківського вкладу громадянину за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад на першу вимогу вкладника. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання та на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п. 5.1 Договору, за невиконання або несвоєчасне виконання зобовязань по цьому Договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. 31.12.2009 року відповідачем було здійснено переказ суми депозиту на поточний картковий рахунок позивача, однак на даний час позивач не може зняти кошти та розпорядитися ними, а тому підлягає задоволенню вимога позивача, щодо стягнення суми вкладу в розмірі 4500 Євро, що еквівалентно (4500х10,87=48960,00)= 48960 грн. 00 коп.. Наслідками прострочення боржником грошового зобовязання і є зобовязання боржника сплатити кредитору три проценти річних від простроченої суми. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних від суми боргу станом на 10.12.2010 року в сумі 2232 грн. 62 коп. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Посилання відповідача на ту обставину, що в ВАТ Комерційний банк «Надра» було введено мораторій на задоволення вимог кредиторів з 10.02.2009 року по 10.08.2009 року , а під час дії мораторію фінансові санкції до банку не застосуються, суд вважає необґрунтованими, оскільки стягувані три відсотки річних не є фінансовими санкціями в розумінні поняття «інші фінансові (економічні ) санкції, як то визначено ст. 85 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а є втратами майнового характеру кредитора і особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобовязання і тому підлягають стягненню згідно положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з тим, в підтвердження відповідачем дії мораторії за період з 10.02.2009 року по 10.08.2009 року суду не було надано жодного доказу. Разом з тим, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 13% станом на 10.12.2010 року в розмірі 926,1 Євро, що еквівалентно (926,1х10,87=10075,00)= 10075 грн. 00 коп., оскільки фактично вклад залишався у розпорядженні банку, що відповідає вимогам п. 4.7 Договору. Одночасно вимоги позивача щодо стягнення інфляційних коштів не підлягає задоволенню, оскільки інфляція не застосовується до іноземної валюти , зокрема Євро.

Outcome: partial