Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що 03.06.2007 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, від якого у них є син - [PERSON], [INFO]. Зазначає, що сімейне життя не склалося із-за різних поглядів на життя, вони перестали розуміти один одного, втратили почуття любові, поваги та довіри. Вказує, що їхній шлюб існує формально та суперечить її інтересам та інтересам дитини, оскільки відповідач не приймає участі у вихованні дитини, створює своїми діями умови неможливі для нормального розвитку дитини, проживає окремо. Позивач вважає подальше сумісне життя та збереження сім'ї неможливим. Їхній син проживає разом з нею, виховується нею та перебуває на її утриманні, ніякої матеріальної допомоги від чоловіка на дитину не отримує. Позивач зазначає, що на даний час вона ніде не працює, додаткових джерел існування не має, їй важко самостійно забезпечити матеріальні потреби сина, а відповідач, знаючи, що їхній син потребує постійної батьківської уваги і допомоги, ухиляється від виконання своїх обов'язків. Просить суд, розірвати шлюб між ними, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати по оплаті судового збору та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи. Від відповідача до суду надійшли заперечення, в якому він посилається на те, що позов визнає частково в частині розірвання шлюбу. Щодо позовної вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини в сумі 1000 грн., то він вважає, що дана вимога є безпідставною, а тому підлягає частковому задоволенню, так як вказує, що їх син декілька днів на тиждень проживає разом з ним, він піклується про нього та утримує його. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали в повному обсязі, посилалися на доводи, викладені в позовній заяві. Просили суд шлюб розірвати та стягнути аліменти. В судовому засіданні відповідач та його представник позов визнали частково, в частині розірвання шлюбу. Щодо вимоги про сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини відповідач зазначив, що їх син декілька днів на тиждень проживає разом з ним, він піклується про нього та утримує його. Питання про розмір сплати аліментів залишив на розгляд суду. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами 03 червня 2007 року було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №756 (а.с.5). Від шлюбу у сторін є син - [PERSON], [INFO]. (а.с.6). Згідно ч1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У статті 112 СК України зазначено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~Отже, як вбачається із викладеного, шлюб носить формальний характер, подружні відносини між ними фактично припинені, між ними втрачено почуття любові, поваги та довіри. \~ \~ \~ \~А тому, зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу між сторонами підлягають задоволенню, оскільки вони перестали розуміти один одного, втратили почуття любові один до одного та подальше існування шлюбу суперечить інтересам сторін. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до копії довідки Дошкільного навчального закладу №44 від 04 січня 2012 року [PERSON] в садочок приводить і тато і мама. Тато переймається життям і здоров'ям дитини. /а.с.57/. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що відповідач приймає участь у вихованні та утриманні сина, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, з урахуванням матеріального становища сторін і їх малолітньої дитини, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання малолітнього сина [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме на суму 800 грн. При цьому, суд виходить з розумності та достатності вказаного розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб позивача на утримання малолітньої дитини реальної можливості відповідача вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial