Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Закритого акціонерного товариства «АзовЕлектроСталь» (далі ЗАТ «АзовЕлектроСталь») про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 16.10.2006 року він був прийнятий заступником начальника цеху по виробництву №187 ЗАТ «АзовЕлектроСталь». 05.06.2009р. звільнений з вказаної посади підприємства за ст.40 ч.1 КЗпП України у зв,язку із скороченням штату. Не погодившись зі звільненням, він звернувся до суду про поновлення на роботі. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 28.12.2009 року його було поновлено на посаді заступника начальника цеху по виробництву №187 ЗАТ «АзовЕлектроСталь». Дане рішення ухвалою апеляційного суду Донецької області від 02.03.2010р. залишено без змін. Наказом №406-к від 27.08.2010р. позивач звільнений за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов,язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку згідно п.3 ст.40 КЗпП України, а саме невиконання наказу генерального директора підприємства №161-к «Про переміщення». Вказав, що відповідач завзято, порушуючи норми діючого трудового законодавства, відносився до нього про що свідчать ті факти, що наказом №154-к від 26.04.2010р. на нього було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення догани за халатне ставлення до своїх посадових обов,язків. Наказом №159-к від 29.04.2010р. він також був підданий дисциплінарному стягненню у вигляді оголошення догани за порушення посадової інструкції та стандарту. 30.04.2010 року відповідачем було видано наказ №161-к «Про переміщення», відповідно до якого у зв,язку з виробничою необхідністю на підставі ч.2 ст.32 КЗпП України заступник начальника цеху №187 [PERSON] переміщений в цех №108 на посаду заступника начальника цеху по виробництву з 01.05.2010р. Позивач не погодився з переміщенням в інший структурний підрозділ, вважав, що наказ виданий з порушенням норм діючого законодавства у зв,язку з чим він відмовився від неправомірного переміщення та продовжував виконувати роботу, визначену трудовим договором в цеху №187 по графіку №4-2. Незгода на виконання роботи, не передбаченої трудовим договором, потягнуло за собою накладення на позивача двічі дисциплінарного стягнення у вигляді догани - накази №№278-к від 25.06.2010р. та 297-к від 06.07.2010р., що є неправомірним на думку позивача. Крім того, стверджував, що неправомірними діями представників відповідача йому спричинена моральна шкода, бо він протягом довгого часу відчував моральні страждання, психологічний струс, подібний стан відобразився на його здоров,ї внаслідок він вимушений був звернутися за медичною допомогою. Просив поновити його на роботі на посаді заступника начальника по виробництву цеха по переробці шихти та шлаку №187 ЗАТ «АзовЕлектроСталь» з 27 серпня 2010р., стягнути з вказаного підприємства на його користь оплату за час вимушеного прогулу а також моральну шкоду у розмірі 10 000грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з,явився, надав заяву проте, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити з підстав зазначених у позові, просив справу розглянути за його відсутністю. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала та вказала, що в трудовій книжці позивача на підставі наказу №688-к від 13.10.2006р. мається запис №38 від 16.10.2006р. де чітко вказано, що «Позивач прийнятий до цеху підготовки шихти №187 заступником начальника цеху з підготовки виробництва», таким чином він був прийнятий до конкретного структурного підрозділу ЗАТ «АзовЕлектросталь». Це означає, що при виданні відповідачем наказу «Про переміщення» порушена ст..31 КЗпП України, а саме «Заборона вимагати виконання роботи, не обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника роботу, не обумовлену трудовим договором.» Крім того, відповідачем змінено не тільки виробництво, а і істотні умови праці - зменшена заробітна плата. В п.3 наказу «Про переміщення» дана вказівка начальнику ВТіЗ оплату праці працівнику переміщеному до цеху №108 здійснити згідно ст.114 КЗпП. З посадовими обов,язками позивача не ознайомлювали, робоче місце не визначили. Тому позивач, не погодившись з даним наказом, що підтверджується записом позивача на зворотній стороні наказу, згідно ст..21 КЗпП України виконував і зобов,язаний був виконувати роботу, обумовлену трудовим договором в цеху підготовки шихти №187. Відповідачем також порушена ч.2 ст.32 КЗпП, оскільки він не переміщує, а переводить позивача на іншу роботу без його згоди. Факт переводу підтверджується записом №43 від 01.05.2010р. в трудовій книжці, який є грубим порушенням інструкції №58 від 29.07.1993р. Згідно ч.3 ст.32 КЗпП України зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою допускається у зв,язку із змінами в організації виробництва і праці. Про такі зміни в організації виробництва позивач не був повідомлений згідно трудовому законодавству. Відмові від виконання роботи, не передбаченої трудовим договором потягнуло за собою притягнення позивача до дисциплінарного стягнення, безпідставної невиплати заробітної плати з 01.05.201р. по 27.08.2010р. та звільнення з підприємства. Також звернула увагу на те, що в порушення ст..149 та п.3 ст.40 КЗпП відповідач застосовує до позивача два дисциплінарних стягнення за одне порушення. Таким чином, звільнення позивача за п.3 ст.40 КЗпП України за «систематичне невиконання працівником без поважних причин обов,язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, а саме невиконання наказу генерального директора підприємства №161-к «Про переміщення» є безпідставним та незаконним. Доповнила, що надані відповідачем акти не відповідають дійсності, вдома позивача ніхто не відвідував, запрошення не вручав, письмові пояснення не витребував Представник відповідача в судовому засіданні заявлений позов не визнала та пояснила, що необхідність переміщення позивача була обумовлена відсутністю в цеху №108 ЗАТ «АзовЕлктроСталь» інженерно-технічного працівника, що стало необхідним у зв,язку з ростом виробництва цеху та його реконструкцією. Разом з тим посада позивача залишилася незмінною - заступник начальника цеху по виробництву. Незмінними залишилися і всі суттєві умови праці, а саме підприємство, місцевість, посада, посадові обов,язки та розмір заробітної плати, у зв,язку з чим переміщення не потребує згоди працівника. Позивач був ознайомлений з даним наказом, але на роботу в цех №108 не вийшов, після чого деякий час знаходився на лікарняному, у зв,язку з чим адміністрація підприємства не мала можливості ознайомити його з умовами праці в цеху №108. Не погодившись, позивач наказ №161-к від 30.04.2010р. «Про переміщення» оскаржив в суді та рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 28.12.2010р. у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 16.02.2011р. дане рішення залишено без змін. За порушення правил внутрішнього трудового розпорядку позивач наказами №278-к від 25.06.2010р. та №297-к від 06.07.2010р. був підданий дисциплінарному стягненню у вигляді догани, внаслідок чого, не змінивши свого відношення до праці та своєї поведінки, згідно з вимогами діючого законодавства, наказом №406-к від 27.08.2010р. був звільнений за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов,язків, покладений на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, згідно п.3 ст.40 КЗпП України. Враховуючи викладене просила суд у задоволенні позовних вимог позивача відмовити. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працював заступником начальника цеху по виробництву №187 ЗАТ «АзовЕлетроСталь» з 16.10.2006р., що підтверджується записами у трудовій книжці позивача. Наказом №357-к від 05.06.2009р. позивача було звільнено з посади заступника начальника цеху №187 по виробництву вказаного підприємства за скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Наказом №676-к від 29.12.2009р. позивача було поновлено на посаді заступника начальника цеху №187. Згідно наказу №161-к від 30.04.2010р. «Про переміщення» заступника начальника цеху №187 по виробництву [PERSON] переміщено в цех №108 на посаду заступника цеху по виробництву з 01.05.2010р. Зобов,язано начальника цеху №108 забезпечити проведення інструктажу по техніці безпеки на робочому місці для переміщеного працівника. Начальнику ВТіЗ [PERSON] оплату праці працівнику переміщеному в цех №108 проводити згідно ст.114 КЗпП України. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 28.12.2010 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ЗАТ «АзовЕлетроСталь» про скасування наказу, стягнення заборгованості за заробітною платою та моральної шкоди - відмовлено. Ухвалою апеляційного суду м.Маріуполя від 16.02.2011 року рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 28.12.2010 року залишено без змін. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тому суд не приймає до уваги доводи позивача та його представника про незаконне переміщення [PERSON] в цех №108 ЗАТ «АзовЕлетроСталь», оскільки цей факт вже доведено і він не підлягає доказуванню. Відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов,язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення. П.22 Постанови Пленуму ВС України №9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачає - враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більш одного року. Згідно п.4.4 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ЗАТ «АзовЕлетроСталь» розірвання трудової угоди з ініціативи адміністрації підприємства не допускається без згоди профспілкового комітету підприємства. Встановлено, що 27.08.2010р. на підставі наказу №406-к генерального директора ЗАТ «АзовЕлетроСталь» [PERSON], заступника начальника цеху №108 по виробництву, з 27.08.2010р. звільнено за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов,язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, згідно п.3 ст.40 КЗпП України. В судовому засіданні встановлено, і цей факт не оскаржується позивачем, що після видання наказу №161-к від 30.04.2010р. «Про переміщення» [PERSON] виходив на роботу в цех №187 і виконував роботу, обумовлену трудовим договором в цеху підготовки шихти №187 ЗАТ «АзовЕлетроСталь». Згідно ст.148 КЗпП України - дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявненням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв,язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. 08.06.2010р. комісією у складі начальника БОТіЗ, економіста, табельника було складено акт щодо факту відсутності на роботі з 05.06.201р. до теперішнього часу в цеху №108 [PERSON], якому було запропоновано надати пояснення, але він від надання пояснень відмовився. В той же день комісія відвідала вдома працівника цеху [PERSON], з метою з,ясування причин невиходу на роботу з 05.06.2010р. в цех №108. В результаті відвідування було встановлено, що по закінченню лікарняного, з 05.06.2010р. він продовжує виходити на роботу в цех №187. В матеріалах справи мається також докладна табельника цеху №108 [PERSON] на ім'я начальника цеху №108 [PERSON] про невихід [PERSON] на роботу в цех №108, а 09.06.2010р. начальник цеху №108 [PERSON] довів до відома В.о. генерального директора ЗАТ «АзовЕлетроСталь» [PERSON] даний факт. 21.06.2010р. комісією у складі начальника БОТіЗ, інспектора по кадрах, економіста по труду було складено акт щодо невиконання [PERSON] наказу №161-к від 30.04.2010р. та його невиходу на роботу в цех №108 з 01.05.2010р. до теперішнього часу. Останньому було запропоновано надати пояснення, але він від надання пояснень відмовився. Крім того, 05.06.2010р., з 08.06.2010р. по 11.06.2010р., з 13.06.2010р. по 16.06.2010р., з 18.06.2010р. по 21.06.2010р., 24 та 25.06.2010р. комісією у складі начальника зміни, майстрів ділянки було складено акти проте що [PERSON] був відсутній на робочому місці в цеху №108 ЗАТ «АзовЕлетроСталь». Наказом №278-к від 25.06.2010р. [PERSON], заступник начальника цеху №108 по виробництву, за порушення п.5.2.2 правил внутрішнього трудового розпорядку притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани, ст.147 КЗпП України. Попереджено, що при повторному порушенні правил внутрішнього трудового розпорядку до нього будуть застосовані строгіші заходи дисциплінарної відповідальності. 30.06.2010р. табельник цеху №108 [PERSON] знову подана докладна на ім'я начальника цеху №108 [PERSON] про невихід [PERSON] на роботу в цех №108. Того ж дня начальником цеху №108 [PERSON] начальнику відділу кадрів ЗАТ «АзовЕлетроСталь» була подана службова записка з того приводу, що згідно наказу №161-к від 30.04.2010р. «Про переміщення» заступник начальника цеху №187 по виробництву був переміщений в цех№108 з 01.05.2010р. заступником начальника цеху по виробництву. З 01.05.2010р. до теперішнього часу до роботи в цеху №108 не заступив. Згідно наказу №278-к від 25.06.2010р. заступник начальника цеху по виробництву був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. 26.06.2010р., 27.06.2010р.29.06.2010р., 30.06.2010р., 01.07.2010р., 02.07.2010р., 04.07.2010р. та 05.07.2010р. комісією у складі начальника зміни, майстрів ділянки також було складено акти проте що [PERSON] був відсутній на робочому місці в цеху №108 ЗАТ «АзовЕлетроСталь». 30.06.2010р. 08.06.2010р. комісією у складі начальника БОТіЗ, економіста, табельника було складено акт щодо факту відсутності на роботі в цеху №108 згідно наказу №161-к «Про переміщення» [PERSON], який від надання пояснень відмовився. Наказом №297-к від 06.07.2010р. [PERSON], заступник начальника цеху №108 по виробництву, за порушення п.5.2.2 правил внутрішнього трудового розпорядку притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани, ст.147 КЗпП України. Вказано, що наказом №278-к від 25.06.2010р. [PERSON] вже притягався до дисциплінарної відповідальності за порушення п.5.2.2 правил внутрішнього трудового розпорядку, але дотеперішнього часу, навмисно, без поважних причин продовжує ігнорувати рішення директора підприємства. На зворотній стороні даного наказу мається відмітка датована 06.07.2010р. «С приказом не согласен». Оскільки встановлено, що [PERSON] без поважних причин був відсутній на роботі в цеху №108 ЗАТ «АзовЕлетроСталь», і ці обставини знайшли своє підтвердження, суд вважає, що він правомірно був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. У суду немає підстав сумніватися в достовірності наданих відповідачем вказаних документів, оскільки в них маються відповідні підписи членів комісій, осіб, які їх склали, всі документи завірені належним чином, у зв,язку з чим посилання представника позивача на те, що вони не відповідають дійсності та сфальсифіковані є неспроможними. Суд звертає увагу на те, що вказані накази №278-к від 25.06.2010р. і №297-к від 06.07.2010р. про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, позивачем не оскаржувались, таким чином його посилання, що вони є незаконними безпідставні і не являються предметом спору. Тричі, 08.07.2010р., 12.07.2010р. та 20.07.2010р., комісія у складі працівників цеху №108 відвідала вдома [PERSON], з метою з,ясування причин невиходу на роботу з 05.06.2010р. в цех №108, а також вручення запрошення на засідання профспілкового комітету з питання звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України. [PERSON] запрошення не підписав, бути присутнім відмовився, оформити заяву про розгляд вказаного питання за його відсутністю відмовився. З виписок протоколів засідання профспілкового комітету цеху №108 за №3 від 09.07.2010р. та №4 від 14.07.2010р. вбачається, що рішення щодо розгляду подання адміністрації про звільнення з підприємства за ст..40 ч.3 КЗпП [PERSON], двічі відкладалися. 21.07.2010р. комісією у складі начальника БОТіЗ, інспектора по кадрам, економіста по труду було складено акт по факту невиходу на роботу в цех №108 з 01.05.2010р. [PERSON] знову було запропоновано надати пояснення, від чого він відмовився. Того ж дня, профспілковий комітет цеху №108 надав згоду адміністрації на звільнення [PERSON] за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов,язків, покладених на нього трудовою угодою. З метою усунення будь яких розбіжностей 18.04.2011 року адміністрація ЗАТ «АзовЕлетроСталь» повторно звернулась з поданням до цехового профспілкового комітету з проханням дати згоду на звільнення працівника [PERSON], заступника начальника цеху №108 по виробництву, за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов,язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, згідно п.3 ст.40 КЗпП України. Позивачу було вручено відповідне запрошення на засідання профкомітету, але він надав заяву про розгляд за його відсутності. 27.04.2011року профспілковий комітет цеху №108 надав згоду на звільнення [PERSON] за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов,язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, згідно п.3 ст.40 КЗпП України. Відповідний запис внесено до трудової книжки [PERSON] за №44 від 27.08.2010р. При таких обставинах, суд вважає, що систематичне невиконання [PERSON], заступником начальника цеху №108 по виробництву, без поважних причин обов,язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, повністю знайшло своє підтвердження в судовому засіданні і його звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України здійснено у відповідності з законом, а тому позовні вимоги [PERSON] про поновлення на роботі не знайшли свого підтвердження, у зв,язку з чим не підлягають задоволенню. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку що вимоги позивача про оплату за час вимушеного прогулу також не можуть бути задоволені, оскільки і ці вимоги не відповідають обставинам справи. Внаслідок вказаного не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення моральної шкоди. Оскільки у задоволенні позову позивачу відмовлено, а при подачі позовної заяви ним не сплачено судових витрат, відповідно до ст.88 ЦПК України з нього підлягають стягненню судовий збір у розмірі 51 грн., та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи 120 грн. та 8,50 грн.

Outcome: approved