Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-17 00:00:00

В листопаді 2010 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON], про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування. В позовній заяві зазначено, що 15 грудня 2008 р. померла мати позивача [PERSON]- [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої увійшла квартира №7 (сім) у будинку №1 (один), який розташований по вулиці Єлісєєва в місті Вознесенськ Миколаївської області, що належала спадкодавцю за життя на праві власності на підставі Договору купівлі - продажу №189 від 17 листопада 1998 р, укладеного на Універсальній Товарно - Сировинній Біржі. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області, зареєстрований в реєстрі за №1574, відповідно до якого все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що на день смерті буде належати їй за законом, у тому ж числі і квартиру №7 (сім), яка знаходиться в місті Вознесенськ Миколаївської області по вулиці Єлісєєва, будинок №1 (один), заповідала в рівних частках сину [PERSON] та онучці [PERSON] (до шлюбу - [PERSON]) І.Г. Проте, при зверненні спадкоємця [PERSON] до державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом після померлої 15 грудня 2008 р. [PERSON] державним нотаріусом останньому було відмовлено у оформлені спадкових прав, у звязку з наявністю в документах розбіжностей в написанні його прізвища та прізвища третьої особи [PERSON] (до шлюбу - [PERSON]) [PERSON] того, при укладенні письмового договору купівлі - продажу обумовленої квартири не була дотримана обовязкова нотаріальна форма його посвідчення та в договорі членом біржі зазначена неповнолітня дитина. Посилаючись на неможливість оформлення своїх спадкових прав в державній нотаріальній конторі, позивач [PERSON] просив позов задовольнити, встановити факт належності правовстановлюючого документу, визнати договір купівлі - продажу нерухомого майна дійсним, а також визнати за ним право власності в порядку спадкування на вищевказане спадкове майно. * Ухвалою судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 грудня 2010 р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено [PERSON]. Наступною ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна дійсним, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, закрито, у звязку зі смертю [PERSON], яка померла 16 липня 2006 р. в с. Надбузьке Миколаївського району Миколаївської області. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі. При цьому надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, направили на адресу суду письмові заяви, відповідно до яких позовні вимоги визнали та просили розглянути справу у їх відсутність. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, згідно поданої до суду письмової заяви просила розглянути справу у її відсутність. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Ухвалою суду справа розглянута у відсутність відповідачів [PERSON], [PERSON] та третіх осіб [PERSON], [PERSON], оскільки в справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Так, як вбачається з матеріалів справи, 15 грудня 2008 р. померла [PERSON], яка за життя на випадок своєї смерті склала заповіт, посвідчений 09 жовтня 2000 р. [PERSON], приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області, зареєстрований в реєстрі за №1574, відповідно до якого все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що на день смерті буде належати їй за законом, у тому ж числі і квартиру №7 (сім), яка знаходиться в місті Вознесенськ Миколаївської області по вулиці Єлісєєва, будинок №1 (один), заповідала в рівних частках своєму сину [PERSON] та онучці [PERSON] (до шлюбу - [PERSON]) І.Г. (а.с.13,16). Відповідно відповіді приватного нотаріусу Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] за №10/01-16 від 17 січня 2011 р., вищевказаний заповіт не змінений та не скасований. Разом з тим, з Витягу із спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) №25866292 від 17 січня 2011 р. вбачається, що [PERSON], [INFO], уродженкою [INFO], за життя зроблено заповіт та посвідчено 06 лютого 2006 р. [PERSON], державним нотаріусом Першої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області, зареєстрованого в реєстрі за №51, відповідно до якого належну останній на праві власності земельну ділянку, розташовану в с. Садове Нижньогірського району Кримської області, надану для ведення селянського (фермерського) господарства, заповідала у власність в рівних частках [PERSON] та [PERSON] З довідки Першої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області №1336/01-14 від 13 грудня 2010 р. видно, що після смерті [PERSON], яка померла 15 грудня 2008 р., заведена спадкова справа №109/2009 за заявою про прийняття спадщини від сина померлої [PERSON], за заявою про відмову від спадщини від онуки померлої [PERSON] та за заявою про прийняття спадщини від [PERSON] Проте, при зверненні позивача [PERSON] до державної нотаріальної контори з приводу оформлення своїх спадкових прав, державним нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у паспорті позивача прізвище останнього записано як [PERSON], тоді як в заповіті [PERSON] заповідала Уг частку свого мана [PERSON] [PERSON] того, при укладенні письмового договору купівлі продажу обумовленої квартири не була дотримана обовязкова нотаріальна форма його посвідчення. Згідно ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі. Ст. 55 Конституції України гарантує судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Тобто, будь-які цивільні права та інтереси, які охороняються законом, можуть заслуговувати на судовий захист. При цьому, що стосується вимог позивача про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, суд виходить з наступного. З матеріалів справи вбачається, що при виготовленні вказаного заповіту, посвідченого 09 жовтня 2000 р. [PERSON], приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області, зареєстрованого в реєстрі за №1574, була допущена помилка при написанні імені спадкоємців. Так, замість прізвища [PERSON] вказано прізвище [PERSON], що на даний час неможливо виправити в адміністративному порядку. Проте, факт належності вказаного правовстановлюючого документу позивачу [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу - [PERSON]) І.Г., знайшов своє підтвердження в судовому засіданні відповідно до наступних письмових доказів: свідоцтва про народження позивача [PERSON], паспорта громадянина України, виданого 31 жовтня 2000 року Вознесенським МРВ УМВС України в Миколаївській області на імя [PERSON], довідки про присвоєння останньому ідентифікаційного номеру, довідки СГІРФО Вознесенського МВ УМВС України в Миколаївській області (Форми -1), відповідно до якої [PERSON], [INFO], уродженцю [INFO], Крим, був виданий 31 жовтня 2000 р. Вознесенським МРВ УМВС України в Миколаївській області паспорт, свідоцтва про народження дочки [PERSON], виданого 03 травня 1984 року міським відділом ЗАГС м. Джанкой, свідоцтва про шлюб, відповідно до якого [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], виданого 06 червня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, паспорта громадянина України, виданого 09 липня 2008 року Вознесенським МВ УМВС України в Миколаївській області на імя [PERSON], довідки про присвоєння останній ідентифікаційного номеру, архівної довідки СГІРФО Вознесенського МВ УМВС України в Миколаївській області (Форми -1), відповідно до якої [PERSON]Г, [INFO], уродженки [INFO], був виданий 13 липня 2001 р. Вознесенським МРВ УМВС України в Миколаївській області паспорт. Доказів, які б спростовували вищевикладене суду не надано Згідно п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Враховуючи, що в адміністративному порядку неможливо виправити зазначену помилку в вищевказаному документі, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що встановлення факту належності вказаного документа, не суперечить п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України, а також п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 р. Встановлення даного факту має для позивача юридичне значення, оскільки, необхідно останньому для оформлення в спадкових правах. Отже, беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо вимог позивача [PERSON] в частині визнання договору купівлі-продажу дійсним, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], за життя, придбала у [PERSON], [PERSON], яка діяла в своїх інтересах, а також від імені та в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], на підставі рішення виконавчого комітету Вознесенської міської Ради Миколаївської області за №152 від 06 листопада 1998 р. квартиру №7 (сім) у будинку №1 по вулиці Єлісєєва в місті Вознесенськ Миколаївської області, про що 17 листопада 1998 р. було укладено письмовий договір купівлі - продажу вище зазначеної квартири, який зареєстрований Універсальною Товарно-Сировинною Біржею, яка з 16 травня 2005 р. припинила свою діяльність. Придбану за договором квартиру, покупець [PERSON] зареєструвала на праві власності в Вознесенському міжміському бюро технічної інвентаризації 13 грудня 1998 р. за р. №9929. Враховуючи, що права і обов'язки сторін за вищевказаним договором купівлі - продажу нерухомого майна виникли до набрання чинності ЦК України, а суть позову складає недотримання сторонами нотаріальної форми посвідчення договору, тому при вирішенні питання про визнання угоди дійсною, слід застосовувати правила кодексу, який діяв на момент укладення такого договору. Ст.9 Житлового Кодексу України передбачає, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. Згідно ст.224 ЦК Української PCP (в редакції від 18 липня 1963 р.) за договором купівлі - продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплати за нього певну грошову суму. За правилами ст.47 ЦК України Української PCP від 18 липня 1963 p., нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими 4.2 ст.48 цього Кодексу. У відповідності зі ст.227 ЦК Української PCP від 18 липня 1963 р. договір купівлі - продажу житлового будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений. Проте, в порушення вимог ст.227 ЦК Української PCP від 18 липня 1963 p., що діяв на час укладення угоди, оформлення вищевказаного договору купівлі-продажу нерухомого майна в нотаріальному . порядку не відбулося. Разом з тим, згідно ч.2 ст.47 ЦК Української PCP від 18 липня 1963 p., якщо одна із сторін повністю виконала договір, а інша ухиляється від його оформлення нотаріально, то суд може визнати такий договір дійсним за заявою сторони, яка виконала договір. Рішення про визнання договору дійсним може бути прийняте судом на вимогу 1 добросовісної сторони, яка виконала повністю або частково договір. Ст.6 ЦК України (в редакції 1963 p.), ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права і інтересу, а тому обраний позивачем спосіб захисту цивільного права шляхом визнання угоди дійсною є вірним і може бути застосований судом, оскільки від цього залежить виникнення у нього права на спадкування. Враховуючи, що сторони за угодою повністю виконали істотні умови договору, за яким продавці передали продавцю квартиру, а остання передала продавцям визначену грошову суму, але в наступному сторони, які виконали угоду, ухилилися від її нотаріального посвідчення, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що на підставі ст.47 ЦК Української PCP від 18 липня 1963 р. позовні вимоги позивача в частині визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна дійсним є обґрунтовані та підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом та законом за законом, суд виходить з наступного. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Разом з тим, при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно, у тому числі і при розгляді справ про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом або за заповітом, необхідно враховувати, що за наявності правовстановлюючих документів на нього, документального підтвердження місця, часу відкриття спадщини, підстав закликання до спадкування та за відсутності спору між спадкоємцями свідоцтво про право на спадщину на підставі ст.ст. 1296,1287 Цивільного кодексу України, ст.34 Закону України від 02 вересня 1993 р. за №3425-ХІІ „Про нотаріат видається державним нотаріусом. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що правових підстав для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно в порядку спадкування в судовому порядку не вбачається, тому в задоволенні позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування слід відмовити. У відповідності до ст.88 ЦПК України судовий збір та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду цивільної справи сплачено при подачі позову до суду.

Outcome: dismissed