Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-16 00:00:00

[PERSON], звернулася з позовом до суду в якому просить визнати відмову відповідача щодо перерахунку та виплату їй пенсії у відповідності до вимог ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» протиправною. Просить зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплатити їй пенсію з урахуванням положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 рік та з 22.05.2008 рік по 31.12.2008 рік , з 01.01.2009р. по.31.12.2009р. та з 01.01.2010р. по день ухвалення рішення. Просить стягнути із відповідача в її користь 171 грн. судових витрат витрачених нею для подачі заяви до суду. [PERSON] в позові вказала, що вона народилась 1937 року і відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дитини війни» є дитиною війни. Згідно зі ст. 6 зазначеного закону з 01.01.2006 року їй як дитині війни повинна бути збільшена пенсія у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. У 2006-2010 перерахунок їй пенсії у відповідності до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» здійснений не був і така збільшена пенсія не виплачувалась. Відповідно до п.2.1 Постанови правління пенсійного фонду України «Про затвердження Положення про управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і в Севастополі, положення про управління пенсійного фонду України районі, містах і районних містах» від 30 квітня 2002 року №8-2 основним завданням органів Пенсійного фонду України є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які законодавством здійснюються за рахунок коштів фонду та інших джерел, визначених законодавством. Таким чином перерахунок їй пенсії та її виплата мала здійснюватися відповідачем. Положенням ст.22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав свобод громадян України. Законами України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», «Про Державний бюджет України на 2008 рік» положення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було викладено в новій редакції, відповідно до якої, право на державну соціальну підтримку дітям війни було обмежено. Проте рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 та №10-рп/2008 від 22 05.2008 року положення, що призупиняли дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними ) та втратили свою чинність з дня ухвалення, тобто формулювання ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» повернулись до попереднього стану. Зміни від 22.05.2008 року у вищевказаний закон не вносились і він чинний і на 2009 рік в редакції від 18.11.2004 року. Таким чином відповідач зобовязаний був здійснити перерахунок їй пенсії зі збільшенням на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за періоди 2007-2009 та 2010 рік. У звязку із цим 19.03.2010 року вона звернулась до відповідача із зверненням щодо перерахунку їй пенсії. В розмірі 30 відсотків від мінімальної пенсії за віком за відповідний період 2007-2009 роки 2010рік та забезпечити їй виплату. Попри те, що Конституція України, як закон прямої дії має вищу юридичну силу, а рішення Конституційного суду є обовязковим до виконання на території України остаточним і не може бути оскаржено відповідач, як орган владних повноважень відмовив їй у її гарантованому Конституцією України та ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни праві». Вважає, що відмова є незаконною, оскільки відповідно до ч.2 ст.3 зазначеного закону державні соціальні гарантії дітям війни не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно правовими актами. Мінімальна пенсія за віком відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які тратили працездатність. В судове засідання позивачка не зявилась до суду направила заяву у якій просить справу розглядати у її відсутності позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча повідомлявся належним чином. Відповідно до ст.169 ЦПК України, неявки в су без поважних причин або не повідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із таких підстав: судом встановлено, що позивачка [PERSON]., 04.10.1937року народження, відповідно до ст. 1 Закону України Про соціальний захист дітей війни», як особа, що є громадянкою України, якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни не було 18років і вона наділена статусом дитини війни, що стверджено пенсійним посвідченням. Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 р., який набрав чинності з 1 січня 2006 р. передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Однак п.12ст.71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» дія ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» зупинена. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 визнано неконституційним і окремі положення Закону України «Про Державний бюджет України, зокрема п.12 ст.71 та ст.11 якими було зупинено і обмежено право на отримання спірних виплат. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року визнано не конституційними окремі положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік, зокрема пунктів 36-100 розділу 11 «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» та п.3 розділу 111 «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів», якими було зупинено і обмежено право на отримання спірних виплат. Дане рішення Конституційного Суду мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Відповідно до ч.2ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, якщо визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про неконституційність. Таким чином п.12 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» припинив свою чинність з 9 липня 2007 року та пункти 36-100 розділу 11 «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» та п.3 розділу 111 «Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» припинили свою чинність з 22 травня 2008 року. Враховуючи вище наведене, суд вважає ж, що позивач має право на одержання пенсії, підвищеної на 30 % мінімальної пенсії за віком, з 9 липня по 31 грудня 2007 року, тобто з дня ухвалення рішення Конституційного суду України №6-рп/2007 від 09.07.2007 року та з 22 травня по 31грудня 2008 року , тобто з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року. Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року 36-рп/2007 та рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. №10-рп/2008 набрали чинності з дня їх ухвалення і не мають зворотної дії в часі. Протягом 2009 року підвищення дитині війни виплачують у розмірі 49.80 грн., передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» всупереч ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», хоча закон має вищу юридичну силу, ніж постанова Кабінету Міністрів, тому в 2009 році як і в 2010 році підвищення до пенсії позивачці мало бути виплачено відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни». З часу набрання чинності Законом України «Про соціальний захист дітей війни» позивачка не зверталася до суду, а звернулася із позовом до суду 13.08.2010 року. Відповідно до ст.. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Матеріалами справи доводиться, що позивачка звернулася до суду 13.08.2010 року. Позивачкою не наведено в матеріалах справи щодо причин пропуску за зверненням до суду. Таким чином вимоги щодо визнання протиправними дій відповідача у відповідності до вимог ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та її виплати підлягає за період з 13.08.2007р. по 31.12.2007р., за період з 22.05.2008р. по 31.12.2008р., з 01.01.2009 року по 31.12.2009р. та з 01.01.2010р. по 17.11.2010р. з урахуванням виплачених сум. За таких обставин суд вважає, що порушене право позивачки на отримання пенсії в розмірі, визначеному Законом України «Про соціальний захист дітей війни» підлягає захисту за зазначений період. Суд теж вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з 13.08.2007 року по 31.12.2007 року та за період з 22 травня 2008 року по 31грудня 2008 року та з 01.012009 року по 31.12.2009 р. та з 01.01.2010р. по 17.11.2010р. Однак відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стороні на користь якої ухвалено рішення, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Проте суд вважає, що судові витрати в користь позивачки слід не стягнути, оскільки позивачка відмовилась від них. Виходячи із наведеного, на підставі: ст.ст.22, 152 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року. Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 та Рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року та

Outcome: partial