Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-08 00:00:00

21.09.2010 року [PERSON] звернулася із позовом до ТОВ «Миколаївпобутсервіс», яким просила стягнути заборгованість по заробітної платі, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені та моральну шкоду. При цьому посилалась на те, що за період роботи у відповідача, їй нараховувалась заробітна плата в неповному обсязі, тобто буз врахування коефіцієнту, що повинен застосовуватися до базової ставки, та при звільнені не було проведено повного розрахунку, чим спричинено моральну шкоду. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги у повному обсязі, просив стягнути на користь позивача за період з 01.01.2008 року по 23.04.2010 р. недоплачену суму заробітної плати за період з 01.01.2008 року по 23.04.2010 року - 10189 грн.07 коп., індексацію заробітної плати - 99 грн., середній заробіток за затримку розрахунку при звільнені - 3267 грн.93 коп., усього - 13556 грн. та моральну шкоду у розмірі 2500 грн. Представники відповідача позовні вимоги не визнали у повному обсязі. Наполягали на тому, що нарахування заробітної плати позивачу проводилось відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуванням графіку роботи позивача неповний робочий день та лише три дні на тиждень. Не заперечували, що досі затримка у проведені розрахунку при звільнені має місце, проте з вини позивача, яка не з'являється за отриманням коштів. При цьому суму нарахованої позивачу та не отриманої при розрахунку заробітної плати були не в змозі визначити. Представник третьої особи вважав, що позов не підлягає задоволенню з підстав на які вказував представник відповідача. Вислухавши представників сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] була прийнята на роботу з 01.01.2008 року за сумісництвом на пів- ставки до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївпобутсервіс» на посаду майстра. З 01.08.2008 року по 31.12.2008 року працювала на посаді начальника дільниці, а з 01.01.2009 року по 23.04.2010 року працювала майстром. 23.04.2010 року [PERSON] була звільнена за власним бажанням наказом № 7к від 23.04.2010 року. За період роботи з 01.01.2008 року по 23.04.2010 року обчислення заробітної плати позивачу проводилось відповідачем із порушенням норм діючого законодавства. Наявність таких порушень було встановлено Територіальною державною інспекцією праці у Миколаївській області, листом від 23.06.2010 року за № Б-99-01. Згідно пояснень свідка [PERSON] - бухгалтера ТОВ«Миколаївпобутсервіс», наданих у судовому засіданні, нарахування індексації заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та оплата лікарняних позивачу не проводилась, оскільки [PERSON] працювала за сумісництвом, не вимагала цих виплат шляхом подачі відповідної заяви та не оспорювала суми нарахування як самої заробітної плати так і інших компенсаційних виплат. Згідно ст.95 КЗпП України мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого неможе провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг роботи). Крім того, на товаристві існує локальний нормативно - правовий акт - колективний договір, що визначає порядок і умови оплати праці. Ним передбачено, що при затверджені конкретних розмірів посадових окладів слід враховувати міжпосадові співвідношення в оплаті праці керівників, професіоналів, фахівців підприємства, Це узгоджується із вимогами ст.14 Закону України «Про оплату праці», де зокрема вказано, що договірне регулювання оплати праці працівника підприємства здійснюється на основі системи угод, що укладаються на державному (генеральна угода), галузевому (галузева угода), регіональному (регіональна угода) та виробничому (колективний договір) вірнях відповідно до Закону України «Про колективні договори і угоди». Пунктом 2.2. Генеральної угоди між КМ України, всеукраїнськими обєднаннями організацій роботодавців і підприємців та всеукраїнськими профспілками і профобєднаннями на 2004-2005 роки від 19.04.2004 р. вказано:»встановити мінімальну тарифну ставку робітника 1 розряду (крім установ, організацій та закладів окремих галузей бюджетної сфери, передбачених постановою КМ України від 30.08.2002 р. № 1298 у розмірі не менш 120 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом. При цьому, посада позивача відноситься до кваліфікованих посад і коефіцієнт, що повинен застосовуватись до базової ставки, в свою чергу, становить 1,8, згідно Додатку № 4 до Галузевої Угоди між Міністерством з питань ЖКГ України та Центральним комітетом профспілки працівників ЖКГ. Місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2007-2009 роки. Відтак ставка, з якої належало обчислювати заробітну плату позивачу вдвічі більша, ніж та з якої фактично обчислювалася та виплачувалася заробітна плата та заборгованість по заробітної платі складає - 7487 грн.77 коп. за період з 01.01.2008 року по 23.04.2010 року, відповідно до розрахунку, наданого позивачем. Крім того, позивачці не виплачено компенсацію за невикористані дні відпустки у розмірі 1355 грн.49 коп., відповідно до розрахунку, наданого позивачем, чим порушено вимоги ст.24 Закону України «Про відпустки». Не було проведено виплати за лікарняними листами за період з 04.06.2009 року по 12.06.2009 року ( 220 грн.75 коп.), з 15.02.2010 року по 26.02.2010 року (351 грн.58 коп.), з 01.03.2010 року по 31.03.2010 року (773 грн.48 коп.), усього - 1345 грн. 81 коп., відповідно до розрахунку, наданого позивачем, чим порушено вимоги ч.1 ст.51 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням». Тобто недоплачена сума заробітної плати та компенсаційних виплат внаслідок їх невірного обчислення за період з 01.01.2008 року по 23.04.2010 року складає загальну суму - 10189 грн.07 коп. Згідно ст.95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, а саме оплата праці (грошове забезпечення). Порядок проведення індексації грошових доходів громадян затверджено Постановою КМ України від 07.05.1998 року № 663. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, сума індексації заробітної плати позивача за період з 01.01.2008 року по 23.04.2010 року, яка не була нарахована та виплачена складає - 99 грн. Згідно ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Відповідно до ст.116 КЗпП україни при звільненні працівникові виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працює, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дні після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Заробітну плату позивач не отримувала з 01.04.2010 року. Із заявою про звільнення за власним бажанням звернулася 09.04.2010 року. Письмово з вимогою про розрахунок позивачка звернулася до відповідача17.05.2010 року. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки з часу звільнення - 23.04.2010 року по день звернення до суду 21.09.2010 року затримка становить 102 робочих дня, середній заробіток за час затримки у виплаті остаточного розрахунку становить 3267 грн.93 коп., відповідно до розрахунку, наданого позивачем. Таким чином, на підставі вищевикладеного, оцінюючи надані докази у сукупності, суд вважає, що права позивача порушено відповідачем, внаслідок чого підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітної платі та компенсаційним виплатам, внаслідок їх невірного розрахунку, суми індексації заробітної плати та середнього заробітку за час затримки у проведені розрахунку на загальну суму - 13556 грн. В той же час суд, застосовуючи норми Конвенції про захист прав людини та основних свобод, а також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Калок проти Франції»(2000), «Недбала проти Польщі»(2000), «Тома проти Люксембургу»(2001), які більш змістовно розкривають поняття справедливої сатисфакції, прийшов до висновку, що сам факт визнання порушених прав позивача є достатнім засобом для згладжування душевних страждань, тому позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Outcome: partial