Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-16 00:00:00

07 липня 2010 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідачки 2 477 грн., які складають /г частину від суми комунальних послуг сплачених позивачем за період з 2007 року по червень 2010 року, а також судові витрати. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що проживає у житловому будинку, який належить йому на праві приватної власності, за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним проживає його колишня дружина - відповідачка по справі - [PERSON] . З часу розірвання шлюбу відповідачка категорично відмовляється нести витрати по утриманню будинку, хоча в ньому проживає і користується відповідними благами (електроенергією, газом, водою). Позивач вказує, що за період з 01 січня 2007 року і до червня 2010 року включно ним проведені такі оплати у загальних сумах: за газ - 4 837, 06 грн., за водопостачання та водовідведення - 300, 25 грн., за електричну енергію - 957, 62 грн. Відповідачка лише частково понесла витрати на комунальні послуги, сплативши відповідачу 40 грн. у 2009 році та 530 грн. - у 2010 році. Через те, що відповідачка у добровільному порядку відмовляється сплачувати половину комунальних платежів, позивач змушений у відповідності до ст.ст.66-68 ЖК України звернутися до суду для примусового стягнення боргу на підставі судового рішення. Справа розглядається повторно після скасування заочного рішення від 09 листопада 2010 року (а.с.65-66, 80). Позивач в судовому засіданні позовні вимоги зменшив на суму 190 грн., надавши про це відповідну заяву, просив стягнути з відповідачки основний борг з відрахуванням вказаної суми, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 247, 75 грн. судового збору, 100 г рн. витрат на правову допомогу. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнали, проти його задоволення заперечувала, пояснила, що відповідач чинив і чинить їй перешкоди у користуванні будинком, вона часто вимушена мешкати у сторонніх осіб, тому не вважає за необхідне сплачувати за комунальні послуги. Заслухавши пояснення позивача, відповідачки та її представника, дослідивши письмові докази, наявні у справі, суд з`ясував такі фактичні обставини. Позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.6). Разом з позивачем у будинку зареєстрована відповідачка [PERSON] (а.с.5). Позивач згідно з копіями розрахункових квитанцій за період з 01 січня 2007 року до ЗО червня 2010 року за підрахунками\~суду здійснив такі витрати на утримання житла: за газ -4 100, 66 гри.; за водопостачання і водовідведення - 344, 74 грн.; за електроенергію - 919, 59 грн. (а.с.7-58). Відтак, сумарні витрати позивача склали 5 364, 99 грн. Як визначає ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє колишніх членів сім`ї права користування займаним приміщенням. За правилами, встановленими ст.160 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. У урахуванням викладених положень закону відповідачка мала б сплатити позивачу половину вказаних витрат, а саме - 2 682, 49 грн. В той же час нею сплачено 570 грн. (40 грн. - 2009 році та 530 грн. - у 2010 році), які не оспорюються позивачем, і додатково - 190 грн., на суму яких позивач зменшив розмір позовних вимог. Більше того, з копій квитанцій, представлених відповідачкою (а.с.72-73), слідує, що нею позивачу проведені оплати не на суму 570 грн., як вказує позивач, а на суму - 660 грн. Проводячи розрахунки в цій частині суд бере до уваги лише ті кошти, які позивач фактично отримав у поштових відділеннях згідно листа Центру поштового зв`язку (а.с.88). Повернуті поштою відповідачці кошти, а також ті, що переслані на зберігання, суд при розрахунках до уваги не бере. Відтак, за підрахунками суду сплачена відповідачкою на користь позивача сума за комунальні послуги складає: 570+(660-570)+190=850 грн., тому залишок суми, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача дорівнює: 2 682, 49 - 850, 00 = 1 832, 49 грн. Аналізуючи докази, наявні у справі, та встановлені обставини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу мають бути задоволені частково. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (27 % від первинної суми позову ), належить стягнути на користь позивача сплачені останнім витрати на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи (83, 60 грн.), судовий збір (37, 23 грн.) і витрати на правову допомогу (73 грн.). З питання стягнення суми судового збору суд додатково зауважує таке. Згідно із п.1 ч.І ст,80 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується. Відповідно до положень Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» судовий збір із позовних заяв майнового характеру складає один відсоток ціни позову, але не менше трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (51 грн.) і не більше ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (1 700 грн.). Позивачем сплачена сума судового збору у розмірі 247, 75 грн., що підтверджується відповідною квитанцією, разом з тим позивач при зверненні до суду мав сплатити лише 51 грн., 73 % від яких підлягає стягненню з відповідачки на його користь. Решта суми судового збору (196, 75 грн.), внесена позивачем у більшому розмірі, ніж встановлено законом, підлягає поверненню останньому на підставі п.1 ч.І ст.83 ЩІК України.

Outcome: partial