Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] в січні 2009 року звернулася до суду зі вказаним вище позовом. В обгрунтування своїх позовних вимог посилалася на те. що вона з відповідачем зареєстрували шлюб 28 жовтня 1994 року. Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 19 вересня 2001 року їх шлюб було розірвано та 30 березня 2004 року розлучення зареєстровано в РАЦСі. Незважаючи на рішення суду вони весь час продовжували проживати разом та перебували фактично у шлюбних відносинах. Після цього. 07 листопада 2004 року вони знову зареєстрували шлюб. Встановлення факту проживання однією сім'єю протягом періоду з 30 березня 2004 року по 07 листопада 2004 року необхідно їй для визначення спільного майна та його поділу. Оскільки саме в цей період часу за спільні кошти подружжя позивачем була придбана та зареєстрована на себе квартира № 114 у житловому будинку № 23 по вул. Південо-Кільцевій в м. Чернівці та земельна ділянка в с. Коровія Глибоцького району Чернівецької області. За час шлюбу ними спільно побудовано житловий будинок з господарськими спорудами, що розташовані по вулиці Кварцівській № 2А в с. Коровія Глибоцького району Чернівецької області, а також отримано у власність земельні ділянки в с. Коровія Глибоцького району Чернівецької області. Оскільки між нею та відповідачем не досягнуто згоди, щодо розподіл) майна, просила суд встановити факт проживання однією сім'єю та розділити майно, що є їхньою спільною сумісною власністю. 16 листопада 2009 року позивачка померла і Ухвалою суду № 2-202/10 від 17 листопада 2010 року провадження у справі було зупинено. 30 червня 2010 року Ухвалою суду № 2-58/10 провадження у справі було відновлено і залучено до участі у справі правонаступників позивачки - [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON]. 29 жовтня 2010 року [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] позовні вимоги змінила і просила суд встановити факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] з 30 березня 2004 року по 07 листопада 2004 року, визнати за нею та неповнолітньою [PERSON] право власності на 6478/10000 у домоволодінні по вул. Кварцівській № 2А в с. Коровія Глибоцького району Чернівецької області, визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок, що видане на ім'я відповідача та визнати за [PERSON] право власності на 352240000 у домоволодінні по вул. Кварцівській № 2А в с. Коровія Глибоцького району Чернівецької області. В судовому засіданні позивачка [PERSON], діючи в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] зміненні позовні вимоги підтримала повністю, в своїх поясненнях підтвердила обставини, які викладені в позовній заяві. Просищ, суд їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнавав, просив суд відмовити у їх задоволенні. В судове засідання 24 листопада 2010 року відповідач не з'явився і не надав суду своїх заперечень проти змінених позовних вимог, а також не просив суд розгляд справи відкласти. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача. Вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що змінені позовні вимоги [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони вперше зареєстрували шлюб 28 серпня 1994 рою (а.с.13). Рішенням Хотинського районного суду їх шлюб розірваний та 19 вересня 2001 рок>. розлучення зареєстровано в РАЦСі Хотинського управління юстиції Чернівецької області 30 березня 2004 року (а.с.14). Вдруге сторони зареєстрували шлюб 07 листопада 2004 року. Під час шлюбу, 11 квітня 1995 року у сторін народилася донька: [PERSON] (а.с.13). Також під час шлюбу сторонами спільно збудовано житловий будинок з господарськими спорудами, що розташовані по вулиці Кварцівській № 2А в с. Коровія Глибоцького району Чернівецької області (а.с.44). 27 жовтня 204 року відповідач [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS], яку 25 лютого 2009 року продав [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою з реєстру прав власності на нерухоме майно. Наведені факти свідчать що між сторонами виник спір про поділ майна. При вирішенні спору суд виходить, з положень Сімейного кодексу України та норм Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно набуте нею, ним до шлюбу; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ч.І ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власност подружжя. Відповідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, шс належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільно сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісно: власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилисі про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Ч.1 ст.74 СК України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однієк сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено: письмовим договором між ними. Згідно до ч. З ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Тобто за загальним правилом позивач має довести ті обставини, на яких грунтуються його вимоги. Проте це загальне правило діє, якщо в нормах матеріального права відсутня вказівка про перерозподіл обов'язків доказування. З наведених норм матеріального права вбачається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином названі норми матеріального права визначають факт існування спільної сумісної власності подружжя, доки протилежне не доказано кимось із подружжя. Факт спільного приживання [PERSON] та [PERSON] з 30 березня 2004 року по 07 листопада 2004 року підтверджується показаннями свідків: [PERSON], [PERSON]. [PERSON], [PERSON] та інших. Даний факт, про встановлення якого просить позивачка, має для неї та неповнолітньої [PERSON] юридичне значення, оскільки дають можливість реалізувати право на власність. На думку суду, відповідач не довів у встановленому законом порядку того, що спірне майно, було придбане за рахунок його особистих коштів, які набуті ним до шлюбу чи під час шлюбних відносин, але на підставі договору дарування чи інших визначених законом правочинів. При вирішенні питання про визначення частко у спільному майні, суд виходить з того, що відповідачем 25 лютого 2009 року відчужена спільна квартира [ADDRESS], вартість якої згідно висновку судової комплексної будівельно-технічної експертизи становить 397024.00 грн.. а тому частка відповідача [PERSON] підлягає зменшенню на дану суму. За таких обставин вартість частки позивачів складатиме 869918,50 грн.. що становить 6478/10000. а вартість частки відповідача складатиме 472894.50 грн.. що становить 3522/10000. На підставі викладеного, ст. ст. 57, 60. 63, 69, 70, 71. 74 Сімейного кодексу України, ч. 3 ст. 368, 372 ЦК України,

Outcome: approved