Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-12 00:00:00

В серпні 2010 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В позовній заяві зазначено, що 24 червня 1995 р. позивачка [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON], який на теперішній час розірвано. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які знаходиться на повному матеріальному утриманні позивачки. Відповідач [PERSON] проживає окремо від дітей та у добровільному порядку не приймає участі у матеріальному утриманні останніх. Посилаючись на зазначені обставини, позивачка [PERSON] просила позов задовольнити, стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 300 (триста) грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно, але не менше ЗО відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з ЗО серпня 2010 р. і до досягнення ними повноліття. В подальшому, позивачка надала до суду уточнену позовну заяву, відповідно до якої просила стягнути з відповідача [PERSON], [INFO], на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ЗО відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду - ЗО серпня 2010 р., і до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, суду пояснила, що неповнолітні діти знаходиться на її утриманні, а відповідач не приймає участі у матеріальному утриманні останніх. При цьому зазначала, що відповідач [PERSON] є працездатною особою та має можливість сплачувати аліменти в розмірі, визначеному в позовній заяві. Враховуючи наведене, просила позов задовольнити, стягнути з відповідача [PERSON], [INFO], на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ЗО відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду - ЗО серпня 2010 р., і до досягнення ними повноліття. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини своєї неявки суд не повідомив. Ухвалою суду справа розглянута у відсутність відповідача [PERSON] оскільки в справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON], [INFO], та позивачка [PERSON], [INFO], з 24червня 1995 р. перебували в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER], виданого виконкомом Новогригорівської сільської Ради Вознесенського району Миколаївської області 22 червня 1996 р., та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області 01 квітня 2005 р. (а.с.3,4). Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25грудня 2009 р., шлюб між сторонами розірвано. Розлучення зареєстровано в органах реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, про що 10 вересня 2010 р. було видано свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.18,19). Згідно довідки від 27 серпня 2010 р., виданої головою Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку „Новосел-Вознесенськ", позивачка [PERSON] та її неповнолітні діти проживають за адресою: [ADDRESS] При цьому, в судовому засіданні встановлено, що фактично неповнолітні діти знаходяться на утриманні позивачки, а відповідач проживає окремо від дітей та у добровільному порядку не приймає участі у утриманні останніх, Ч.З ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р. (з наступними змінами та доповненнями), передбачає, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обов'язку визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч.З ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 СК України) або у твердій грошовій сумі (ст.184 СК України) і виплачуються щомісячно. При визначені розміру аліментів, суд відповідно до ст.182 СК України враховує обставини справи, стан здоров'я, матеріальне становище дитини, матеріальне становище платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], є працездатною особою, інших непрацездатних осіб на своєму утриманні останній немає, тому відповідно до вищезазначеної норми, розмір аліментів слід визначити у частці від доходу. Отже, оцінюючи зібрані докази у справі, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON], який є батьком неповнолітнім дітям - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зобов'язаний до утримання дітей та має можливість сплачувати аліменти, тому суд вважає можливим визначити їх в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно та до досягнення дітьми повноліття. При цьому, при визначенні розміру аліментів на утримання дітей, суд бере до уваги матеріальне становище позивачки та враховує стан здоров'я та матеріальне становище відповідача (враховуючи наявні в матеріалах справи письмові докази). За правилами ст. 189 СК України, батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на утримання дитини, в якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що такий договір між сторонами не укладався, тому, при вищезгаданих обставинах з відповідача можуть бути стягнуті аліменти на утримання дітей на користь позивачки. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, стягнувши з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але розмір аліментів на дитину за жодних обставин не може бути меншим за ЗО відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу пред'явлення позову - ЗО серпня 2010 р. і до досягнення ними повноліття. В силу ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 51 (п'ятдесят одна) грн. 00 коп. та витрати на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 (сто двадцять) грн. 00 коп. Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню в справах про стягнення аліментів.

Outcome: approved