Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-20 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернувся [PERSON], посилаючись на те, що він мав право на земельну частку (пай) в землях КСП „Прогрес села Іванівка Ставищенського району Київської області. В сертифікаті на право на земельну частку (пай) виданому 16.10.1997 року за №118 його прізвище помилково вказане Дроговоз. 19 серпня 2004 року Ставищенською районною державною адміністрацією прийняте розпорядження №546 згідно з яким вирішено виділити земельні ділянки в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв), в тому числі [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серія КВ № 0122257. У вказаному розпорядженні його прізвище також помилково вказано Дроговоз. Восени 2004 року у Ставищенському РВ №23 КРФ ДП «Центр ДЗК» отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку на бланку серії ЯБ №151368, на імя [PERSON] на підставі розпорядження Ставищенської РДА від 19 серпня 2004 року №546 на земельну ділянку кадастровий номер 3224283200:04:001:0012 площею 3,260 га розташовану на території Іванівської сільської ради Ставищенського району Київської області цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 2629 від 25 серпня 2004 року. При отриманні вказаного Державного акта у нього був вилучений сертифікат. Проте як вбачається із повідомлення Ставищенського РВ КОФ ДП Центр державного земельного кадастру №535 від 09.11.2010 року запис про державну реєстрацію вказаного державного акту у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі здійснений 05 липня 2005 року за №010534900243 на імя [PERSON]. Таким чином, при виготовленні державного акта допущена помилка в прізвищі власника, оригінал державного акта має реєстраційний номер 2629, має складатися із дванадцятирозрядного числа. 15 січня 2010 року він звернувся до Ставищенської РДА та управління Держкомзему України у Ставищенському районі Київської області із заявою про заміну державного акта на право власності на земельну ділянку. На що 27 січня 2010 року отримав повідомлення №39 з відмовою у заміні державного акта та розясненням необхідності визнання його недійсним в судовому порядку та скасування його державної реєстрації із зазначенням хто із сторін має сплачувати штрафні санкції. Вважає, що Державний акт на право власності на земельну ділянку має бути визнаний недійсним, запис про державну реєстрацію вказаного державного акту у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі здійснений 05 липня 2005 року за №010534900243 на імя [PERSON] має бути скасований, у розпорядження №546 від 19 серпня 2004 року Ставищенської РДА має бути внесено зміну та видано державний акт на його імя. Позивач, просить суд визнати недійсним вищевказаний державний акт на право власності на земельну ділянку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, підтвердив обставини, на які посилається в позовній заяві. Представники відповідачів [PERSON] районної державної адміністрації та управління Держкомзему в Ставищенському районі в судове засідання не прибули до суду подали клопотання про розгляд справи без їх представників, позовні вимоги визнають. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, та дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно частини 1 статті 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" №19-52-ІV (набрав чинності 03.08.2004 року) регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості. Згідно статті 3 вказаного Закону права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обовязковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п.п.2.9, 3.1, 3.2 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Держкомзему України №43 від 04.05.1999 року та зареєстрованої в Мінюсті України 4 червня 1999 р. за N 354/3647, заповнення, видача та державна реєстрація державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою покладається на Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України та його структурні підрозділи. Усі записи мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. У відповідності до п.п. 8.1, 8.2 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого Наказом Держкомзему №174 від 02.07.2003 року та зареєстрованого Міністерством юстиції України 25 липня 2003 року за №641/7962, з наступними змінами, реєстраційний номер присвоюється державному акту на право власності на земельну ділянку в момент здійснення його державної реєстрації. Реєстраційний номер складається: з дворозрядного числа, яке відповідає номеру розділу книги реєстрації; двохрозрядного числа, що відповідає двом останнім цифрам року; трирозрядного числа, яке є кодом оператора (реєстратора), що здійснює державну реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, договору оренди землі; п'ятирозрядного числа, що починається з одиниці з початку нового року та збільшується на одиницю при внесенні відомостей про новий державний акт на право власності на земельну ділянку, державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, договір оренди землі. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що цей державний акт на право власності на землю слід визнати недійсним, а позовні вимоги слід задовольнити. Оскільки відповідачі до предявлення позову про визнання державного акта недійсним і в судовому засіданні не оспорювали цього права, відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на них не може бути покладений обовязок по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: approved