Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу приміщення дійсним. В позовній заяві посилалася на те, що 13.09.1991 року відповідачем [PERSON] акціонерним товариством «Полтавський завод газорозрядних ламп» їй було видано ордер на житло, а саме кімнату №132, розташовану за адресою м.Полтава, вул.М.Бірюзова, 96. З 13.09.1991 року вона почала проживати в вказаній кімнаті. За опублікованим 13.07.2005 року у газеті „Зоря Полтавщини оголошенням та попереднім погодженням з відповідачем, 05.12.2005 року нею було сплачено 1896 грн. 05 коп. ВАТ „Полтавський завод ГРЛ за придбання цього приміщення. 05 грудня 2005 року нею та відповідачем було укладено договір №31 -Б купівлі-продажу приміщення, який згідно ст.657 ЦПК України підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Оскільки відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу яежитлового приміщення, позивач просить суд винести рішення яким визнати дійсним договір №31-Б від 05.12.2005 року купівлі-продажу приміщення №132, загальною площею 13,3 м2 в гуртожитку за адресою: м.Полтава, вул.М.Бірюзова, 96. В судове засідання позивач та відповідач не зявилися, надавши суду заяви про розгляд справи в їх відсутність. Представник третьої особи - ТОВ „ЕРБК в судове засідання не зявився, будучи повідомленим про розгляд справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та взаємовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність клопотань від осіб, що не зявились, про відкладення з поважних причин розгляду справи та інших підстав, передбачених ст. 169 ЦПК України для можливого відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, що не зявились. Суд, дослідивши докази у справі, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що будинок по вул. М.Бірюзова, 96 в м. Полтаві є гуртожитком, згідно рішення господарського суду Полтавської області від 11.02.2003 року належить ВАТ „Полтавський завод газорозрядних ламп. 05.12.2005 року між ВАТ „Полтавський завод газорозрядних ламп та позивачем [PERSON]Є, укладено договір № 31-Б купівлі-продажу приміщення . Предметом договору є приміщення в будинку літер „А-9 1- кімната - 13,3 м2., що знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Маршала Бірюзова, 96 та мають нумерацію - квартира № 132 і є частиною гуртожитку ВАТ „ПзГРЛ (цілісного майнового комплексу). Позивачем по справі 05.12.2005 року сплачено кошти в сумі 1896 грн. 05 коп. згідно квитанції №714-а від 05.12.2005 року за купівлю приміщення згідно рахунку- фактури №263 від 01.12.2005 року. Договір купівлі-продажу приміщення 132 укладено сторонами лише 05 грудня 2005 року. Вказаний договір сторонами нотаріально посвідчено не було у звязку з відсутністю необхідної технічної документації на приміщення, що відчужувалося. Відсутність таких документів на час укладення договору була перешкодою для нотаріального посвідчення договору, про що було відомо сторонам на час його укладення. У зв'язку з цим суд критично оцінює твердження позивача про те, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення спірного договору, оскільки на час укладення договору сторони знали про неможливість нотаріального його посвідчення, і мали намір замість нотаріального посвідчення визнати право власності в судовому порядку. Стаття 215 ЦК України передбачає, що недійсність правочину, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). За ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. За нормами Закону України „Про нотаріат відсутність правовстановлюючих документів та технічних довідок-характериетик на предмет договору - в даному випадку приміщення 132 в гуртожитку за адресою: м.Полтава, вул.М.Бірюзова, 96 - є перешкодою для нотаріального посвідчення угоди. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що на час укладання спірної угоди існували передбачені законом обмеження для її нотаріального посвідчення, зокрема, були відсутні нравовстановлюючі документи на приміщення та його технічні довідки- характеристики. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що жодна із сторін в договорі №31-Б від 05.12.2005 року від його нотаріального посвідчення не ухилялася, на час укладення угоди існували обмеження для його нотаріального посвідчення, тому така угода не може бути визнана дійсною. Також судом встановлено, що ухвалою господарського суду Полтавської області від 16.07.2001 року порушено провадження в справі про неплатоспроможність ВАТ „Полтавський завод газорозрядних ламп, розпочато процедуру санації. Обєктам житлового фонду під час ліквідаційних процесів законодавець надає особливий статус. Так, відповідно до ст.26 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом від 14 травня 1992 року з наступними змінами до складу ліквідаційної маси включаються усі види майнових активів банкрута, які належать йому за винятком обєктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, які в разу банкрутства підприємства передаються до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку. Крім того, відчужуючи пр .щення гуртожитків, відповідач діяв всупереч рішенню комітету кредиторів від 18 т( ня 2005 року (протокол №21), згідно якого вирішено гуртожитки передати у комунальну власність територіальної громади. Таким чином в судовому засіданні знайшло своє підтвердження укладення договору всупереч вимогам законодавства. У звязку з цим спірний правочин є нікчемним. Позовні вимоги, хоч і визнавалися відповідачем в поданій заяві, задоволенню не підлягають, оскільки суперечать нормам закону. За нормами ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. За таких обставин, із врахуванням норми ст. 216 ЦК України, з метою захисту прав позивача, виходячи з принципу добросовісності, справедливості та розумності, не порушуючи принципу диспозитивності, суд вважає за необхідне застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину за власною ініціативою та стягнути з ВАТ „ПЗ ГРЛ на користь позивача суму коштів в розмірі 1896 грн.05 коп., сплачену згідно квитанції прибуткового касового ордеру №714-а від 05.12.2005.

Outcome: approved