Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], у якому просила винести рішення про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні своїм майном, шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування житлом за адресою: вул. Решетилівська 46, села Лиман Перший Решетилівського району Полтавської області та її примусового виселення. В обґрунтування своїх позовних вимог послалась на те, що є власником вказаного будинку, який успадкувала після смерті своєї тітки [PERSON] 25.06.2004 року. У липні 2004 року за усною домовленістю пустила проживати у будинок відповідачку за умови подальшого укладення із нею договору його купівлі-продажу. Зазначила, що відповідачка на протязі 7 років проживає у будинку, зареєструвала у ньому своє постійне проживання, отримала у користування земельну ділянку, площею 0,33 га, на якій він розташований. У звязку з цим 08.10.2010 року вона запропонувала відповідачці виселитись із будинку та знятись із реєстрації, однак остання відмовилась. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Пояснила, що у 2004 році впустила відповідачку проживати у вказаному будинку. При цьому відповідачка придбала у її матері меблі, які знаходяться у будинку. Заперечувала, що давала згоду на реєстрацію постійного проживання відповідачки за вказаною адресою. Із 1996 року по даний час позивачка зареєстрована та проживає зі своєю пристарілою матірю за іншою адресою у селі Лиман Перший Решетилівського району Полтавської області, де і має наміри проживати в подальшому. Виселення відповідачки та зняття її з реєстрації необхідно їй щоб розібрати будівлю. Відповідачка [PERSON] заперечила проти позову та просила відмовити у його задоволенні, мотивуючи, що у 2004 році вона досягнула домовленості із позивачкою з приводу купівлі спірної будівлю, яка на той час знаходилась у занедбаному стані та передала їй 2800 грн. в рахунок оплати вартості будинку. На виконання угоди між нею та [PERSON] 01.02.2005 року укладено договір найму житлового будинку терміном на 10 років, посвідчений секретарем Лиманської Першої сільської ради. Із цього часу вона постійно проживає у будинку, зареєструвала тут постійне місце проживання, провела капітальний та поточні ремонти, належно утримує будинок, сплачує комунальні послуги. Окрім того, є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку і господарсько-побутових споруд. Іншого житла вона не має та в силу свого похилого віку і невеликої пенсії не має змоги знайти собі інше житло. Представник відповідача [PERSON] заперечив проти позову та просив відмовити у його задоволенні за безпідставністю. Представник третьої особи Лиманської Першої сільської ради Решетилівського району Полтавської області заперечив проти позову та підтвердив укладення між сторонами договору найму спірного житлового будинку терміном на 10 років із 01.02.2005 року. Суд, заслухавши сторін та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та оцінюючи зібрані докази приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з огляду на таке. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом не дійсним. Відповідно вимог ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Виходячи із договору найму від 01.02.2005 року, [PERSON], проживаюча у [INFO] надала [PERSON] житловий будинок, житловою площею 18,1 м.кв. на 10 років. Вказаний договір не являється недійсним в силу закону та не визнаний недійсним судом, тому є обовязковим для виконання сторонами. За даними довідки СГІРФО Решетилівського РВ УМВС України в Полтавській області від 11.02.2011 року, та ксерокопії паспорту КН 735653, від 09.09.1998 року, [PERSON] зареєстрована [INFO] із 01.02.2005 року. Згідно довідок Лиманської Першої сільської ради №02-29/145, від 01.03.2011 року та № 02-27/31 від 21.01.2011 року, [PERSON] зареєстрована як квартиронаймач по вул. Решетилівській 28, села Лиман Перший Решетилівського району Полтавської області із 01.02.2005 року, інші особи не зареєстровані. Виходячи із довідки Лиманської Першої сільської ради №02-27/32, від 27.01.2011 року, [PERSON] виділено у користування земельну ділянку, розміром 0,33 га, в т.ч. 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарсько-побутових споруд і 0,08 га для ведення особистого селянського господарства по вул. Решетилівській 28, села Лиман Перший Решетилівського району Полтавської області. Водночас, відповідно довідки Решетилівського районного відділу Центр ДЗК, від 05.07.2010 року, дані про наявність у користуванні [PERSON] земельної ділянки на території Лиманської Першої сільської ради відсутні. За даними довідки КП Бюро містобудування та технічної інвентаризаціївід 11.03.2011 року № 1409, у [PERSON] відсутнє у власності нерухоме майно. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що [PERSON] із 2005 року по даний час проживає у будинку по вул. Решетилівській 28, села Лиман Перший Решетилівського району Полтавської області відповідно домовленості з [PERSON], утримує будинок і використовує земельну ділянку належним чином. За змістом ст.169 ЖК УРСР, виселення наймача в судовому порядку можливе лише у разі припинення договору найму жилого приміщення, що належить громадянинові на праві приватної власності. Зважаючи, що між сторонами до цього часу діє договір найму житла, підстави для визнання відповідачки такою, що втратила право користування житлом та її примусового виселення відсутні. При вирішення даного спору, суд також враховує положення ст.47 Конституції України, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Outcome: dismissed