Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з названим позовом стверджуючи, що її син [PERSON] та відповідачка [PERSON] проживали однією сімєю перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах із 1999 року. За період сумісного проживання, 10.06.2005 року за виручені від продажу квартири в м. Києві кошти, в с. Лукаші Баришівського району Київської області по вул. Жовтнева, 12 придбали житловий будинок з господарськими будівлями. 02.04.2006 року [PERSON] помер. Після його смерті залишилося спадкове майно, до складу якого входить і ? частина домоволодіння по вул. Жовтнева,12 в звязку з чим, просила суд постановити рішення, яким усунути відповідачку [PERSON] від права на спадкування майна, що залишилося після смерті [PERSON] оскільки внаслідок її злочинних дій наступила смерть її сина та визнати за [PERSON] право власності на ? частину даного домоволодіння. Окрім того, у серпня місяці 2010 року позивачці стало відомо, що відповідач [PERSON] подарувала домоволодіння по вул. Жовтнева,12 с. Лукаші Баришівського району своєму брату [PERSON] в звязку з чим, просить визнати договір дарування від 21.12.2007 року частково недійсним в частині обсягу подарованого майна. В ході судового розгляду справи, [PERSON] звернулася до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог та свою часткову відмову від позову. Свою заяву мотивує відсутністю доказів, які б давали підстави усунути [PERSON] від права на спадкування. Окрім того, право на спадкування майна покійного має син [PERSON] - [PERSON] [PERSON], який на момент смерті її сина проживав разом із ним в одному будинку. Таким чином вважає, що вона має право на 1/6 частину домоволодіння по вул. Жовтнева,12 с. Лукаші Баришівського району Київської області, а тому, звернулася до суду із заявою в якій відмовляється від своїх позовних вимог в частині усунення [PERSON]Є від права на спадкування та визнання права власності за [PERSON] на 1/2 частину домоволодіння. Окрім того, користуючись своїм правом, передбаченим ст.31 ЦПК України, звернулася до суду із заявою про зменшення своїх позовних вимог та просить суд визнати за нею право власності на 1/6 частину домоволодіння по вул. Жовтнева,12 с. Лукаші Баришівського району. В судовому засіданні позивачка [PERSON] повністю підтримала свої уточнені позовні вимоги. Заперечуючи проти заявленого позову представник [PERSON] [PERSON] суду пояснила, що відповідно до ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні, позивачка [PERSON] не надала суду жодних доказів, які б підтверджували її позовні вимоги. Так, в судовому засіданні [PERSON] стверджувала, що 09.10.2005 року, діючи за довіреністю від [PERSON], [PERSON] продала квартиру [ADDRESS]. Даний договір купівлі-продажу між [PERSON] і [PERSON] та [PERSON], був здійснений при особистій участі сина позивачки [PERSON], який особисто забрав гроші від продажу квартири, а тому, пояснення [PERSON] є не правдивими. В своїй позовній заяві [PERSON] стверджує, що від виручених за продаж квартири коштів, було придбано житловий будинок в с. Лукаші Баришівського району. Вважає, що дані покази є цілковитою неправдою і ефемерно-бажаним припущенням позивачки, що спростовується показами свідка [PERSON] Не навела в судовому засіданні [PERSON] і доказів спільного проживання її дочки [PERSON] із сином позивачки [PERSON], оскільки як такої, сімї взагалі не існувало. На протязі всіх років спілкування її дочки із [PERSON] ні він, ні тим паче [PERSON] не вклали ні копійки грошей для елементарного існування. Вважає, що всі позовні вимоги [PERSON] є надуманими і бездоказовими. Просить суд в позові відмовити. Відповідачка [PERSON] суду пояснила, що вона та син позивачки [PERSON] проживали під одним дахом. [PERSON] зовсім не дбав про матеріальне забезпечення сімї, ніде не працював, вів незрозуміло темний спосіб життя. Практично утримувала існування їхньої сімї її мати [PERSON] Оскільки її брат [PERSON] є інвалідом першої групи з дитинства та потребував додаткового лікування, батьки вирішили придбати дачний будинок неподалік від м. Києва, щоб на літо вивозити його на оздоровлення. Проте, навесні 2005 року у [PERSON] виникли великі боргові зобовязання і їм почали предявляти претензії та погрози, в тому числі і на адресу їхнього сина. Переживаючи за долю своєї дитини, вони із [PERSON] вирішили продати квартиру № 100 по вул. Бальзака в м. Києві щоб розрахуватися із боргами та оскільки проживати їм уже не було де, то вона звернулася до своїх батьків за допомогою, які вирішили замість дачного будинку придбати повноцінний житловий будинок в одному із районів Київської області неподалік від м. Києва. За рекомендацією брокера із нерухомості [PERSON] вони вирішили придбати будинок в с. Лукаші Баришівського району по вул.. Жовтнева,12. При вчиненні угоди купівлі-продажу, її мати особисто розраховувалася із продавцем будинку своїми власними коштами. [PERSON] при купівлі будинку присутній не був і ніяких грошей не давав оскільки після погашення боргів та купівлі двох автомобілів, їх у нього уже не було. 02 квітня 2006 року [PERSON] помер, а тому вона, вирішила подарувати будинок своєму брату [PERSON] грудня 2007 року приватним нотаріусом Баришівського районного нотаріального округу був посвідчений договір дарування. Вважає, що при укладанні даного договору, нею не було вчинено будь-яких протиправних дій, які б давали підстави для визнання даної угоди недійсною в звязку з чим, просить суд постановити рішення, яким відмовити [PERSON] в задоволенні її позовних вимог. Відповідач [PERSON] проти позову [PERSON] заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні. Представник [PERSON] та [PERSON] адвокат [PERSON] пояснив суду, що юридичного факту проживання однією сімєю його довірительки [PERSON] та покійного [PERSON] в судовому порядку встановлено не було. Таким чином, стверджувати, що будинок № 12 по вул.. Жовтнева в с. Лукаші Баришівського району є спільним майном чоловіка і жінки, які проживають разом не має підстав. В звязку з наведеним вважає, що позивачка [PERSON] не має ніякого відношення до даного домоволодіння, оскільки воно не є спадковою масою. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи суд вважає, що уточнені позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення виходячи з наступних міркувань. Відповідно до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] та син [PERSON]- [PERSON] проживали однією сімєю із 1999 року. Від спільного подружнього проживання мають сина [PERSON], в свідоцтві про народження якого, батьком записаний [PERSON] ( копія свідоцтва І-БК № 200621) До 2003 року проживали в [INFO] Б в м. Києві, яка належить позивачці [PERSON] Разом з ними, в даній квартирі проживав громадянин [PERSON] який був зареєстрований в [INFO] де проживала його мати [PERSON] Після смерті матері, [PERSON], який вважав [PERSON] за свого сина, запропонував останньому, разом із [PERSON] та їхнім сином переїхати в квартиру покійної матері та мав намір в подальшому її подарувати [PERSON] Оскільки дана квартира не була приватизована та її не можна було відчужувати, то 29 жовтня 2004 року [PERSON] за попередньою домовленістю із матірю [PERSON]- [PERSON] на підставі генеральної довіреності, що посвідчена державним нотаріусом пятнадцятої державної нотаріальної контори уповноважив останню приватизувати на його імя квартиру. Після отримання свідоцтва про право власності на квартиру, 16 грудня 2004 року [PERSON] яка діяла від імені [PERSON], за згодою із [PERSON] ( в якого на той час не було ідентифікаційного коду) уклала договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] із [PERSON] яка 09 червня 2005 року ( знову ж таки за згодою [PERSON]О.) продала дану квартиру сімї [PERSON]. 10 червня 2005 року [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за № 7446 уклала угоду купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться в с. Лукаші Баришівського району по вул. Жовтнева,12. За умовами даної угоди власник будинку [PERSON] передала у власність покупцю [PERSON] даний житловий будинок, а остання зобовязувалася сплатити за нього обговорену грошову суму. Таким чином, в судовому засіданні в повній мірі знайшло своє підтвердження придбання будинку № 12 по вул. Жовтневій с. Лукаші Баришівського району відповідачкою [PERSON], яка проживала на той момент однією сімєю із [PERSON] Встановлені судом обставини підтверджуються дослідженим в судовому засіданні рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11.02.2008 року. Так у своїх вільних поясненнях по суті спору, [PERSON] стверджувала, що вони із [PERSON] проживали однією сімєю, вели спільне господарство та мають спільну дитину. [PERSON] довіряв її матері - [PERSON], а тому не заперечував щодо видачі на імя останньої довіреності на право відчуження квартира, яка належала [PERSON]Г.( співмешканець його матері [PERSON]І.) на імя [PERSON] Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17 вересня 2009 року було встановлено, що покійний [PERSON] перебував у фактично шлюбних відносинах із [PERSON] та проживали в [INFO]. Відповідно до ч.2 ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Намагання представника [PERSON] [PERSON] довести, що будинок № 12 по вул. Жовтнева в с. Лукаші Баришівського району придбаний за їхні із чоловіком особисті кошти, в ході судового розгляду справи не знайшов свого підтвердження. Допитана в судовому засіданні за клопотанням відповідачки [PERSON] свідок [PERSON] пояснила суду, що вона допомогла за проханням [PERSON] знайти будинок в с. Лукаші Баришівського району і у її присутності [PERSON] давала продавцю будинку завдаток в сумі 2000 доларів США. Таким чином, даний свідок в судовому засіданні лише констатував факт сплати завдатку, однак чиї це були кошти, вона не знає. Інших доказів, які б підтверджували позицію представника відповідача, в судове засідання не надано. У відповідності до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 02.04.2006 року син позивачки [PERSON] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі і на будинок № 12 по вул.. Жовтнева с. Лукаші Баришівського району. Згідно закону, право на спадкування ? частини даного домоволодіння на день смерті спадкодавця мали [PERSON] син померлого від першого шлюбу; [PERSON] [PERSON] син від спільного проживання із [PERSON] та [PERSON] мати померлого. Оскільки [PERSON] протягом строку передбаченого законодавством не подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини і не звертався до суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, він не має права на спадкування. [PERSON] [PERSON], син померлого [PERSON] на день смерті спадкодавця проживав разом із ним та є малолітньою особою, то він, у відповідності до ч. 3 ст.1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину. [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON], а тому має право на спадкування майна померлого., в тому числі на ? частину будинку по вул. Жовтнева,12 с. Лукаші Баришівського району. [PERSON], як мати померлого [PERSON] подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, а рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17 вересня 2009 року їй визначено додатковий строк для прийняття спадщини, то вона також має право на спадкування майна померлого. Таким чином, кожен із спадкоємців має право успадкувати третину від ? частини будинку, що в числовому виразі становить як 1/6 частини будинку. Проте, 21 грудня 2007 року [PERSON] згідно договору дарування, передала безоплатно у власність свого брата [PERSON] без згоди інших спадкоємців житловий будинок з господарськими спорудами по вул. Жовтнева,12 в с. Лукаші Баришівського району Київської області, тим самим позбавивши позивачку [PERSON] її частки у спадковому майні. У відповідності до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена заеоном, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий право чин може бути визнаний судом недійсним ( оспарюваний правочин) Норми статті 216 ЦК України передбачають, що недійсність окремої частини правочину, не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що право чин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Оскільки позивачка [PERSON] ставить питання визнання договору дарування житлового будинку із господарськими спорудами від 21.12.2007 року в частині 1/6, то суд вважає, що вимоги позивачки є обґрунтованими та повинні бути задоволені. Встановлені судом обставини підтверджуються письмовими матеріалами справи: · рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11.02.2008 року; · рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17.09.2009 року; · договором купівлі-продажу житлового будинку від 10.06.2005 року; · копією свідоцтва про народження [PERSON]; · копією свідоцтва про народження [PERSON] [PERSON] Олександровича; · заявою [PERSON] до третьої Київської нотаріальної контори про прийняття спадщини; · довідка із Баришівського БТІ № 641 від 05.08.2010 року; · договір дарування житлового будинку від 21.12.2007 року; іншими матеріалами справи.

Outcome: approved