Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП « Новосуханівський спиртовий завод» про стягнення 10298гривень 71 копійки недонарахованої заробітної плати та компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з роботи та 10000 гривень моральної шкоди з тих підстав, що з 12 грудня 2008 року по 13 жовтня 2010 року він працював на посаді заступника директора з виробничих питань та з покладанням на нього обов»язків інженера електрогосподарства з доплатою 50% посадового окладу відсутнього працівника. Згідно штатного розкладу, затвердженого 1 листопада 2009 року, посадовий оклад заступника директора з виробничих питань становить 2694 грн., а посадовий оклад інженера електрогосподарства - 1696 гривень. Доплата за виконання обов»язків інженера електрогосподарства йому була встановлена згідно наказу № 110 від 1 квітня 2009 року . Згідно наказу т.в.о директора підприємства № 491 від 7 грудня 2009 року у зв»язку з зупиненням основного виробництва та проведенням ремонтних робіт майже усі робітники підприємства за невеликим виключенням були переведені на 4-х годинний робочий день з оплатою 4-х годинного робочого дня. 16 грудня 2009 року був виданий наказ № 511 як додаток до наказу № 491 від 7 грудня 2009 року про те, що при виробничій необхідності працівникам підприємства, які з 16 грудня 2009 року працюватимуть на підприємстві згідно графіку роботи з 8 до 17 години, оплату проводити за фактично відпрацьований час по встановленим окладам. Після видання цього наказу, деякі працівники підприємства, в тому числі і він, за розпорядженням його директора стали працювати не 4 години у день, а по 8 годин, але табелі обліку відпрацьованого часу підтверджували лише по 4 години роботи надень. На той час підприємство працювало нестабільно, існувала велика заборгованість по заробітній платі і йому було неможливо відслідкувати правильність нарахування заробітної плати. Після звільнення його з роботи він отримав на руки трудову книжку та довідку про заборгованість по заробітні платі і лише тоді він зрозумів , що з січня 2010 року заробітна плата йому нараховувалась не в повному обсязі. Графік обліку його робочого часу вівся без врахування кількості фактично відпрацьованих ним годин, а тому підприємством було допущено не донарахування йому заробітної плати у сумі 9523 гривень 63 копійок та було не донараховано компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 775 гривень 8 копійок, а всього йому було не донараховано 10298 гривень 71 копійку. За судовим наказом за його заявою від 26 листопада 2010 року з відповідача на його користь було стягнуто 19438 гривень 54 копійки заборгованості по нарахованій заробітній платі. Після звільнення його з роботи він неодноразово звертався до відповідача з приводу виш йому заборгованості по заробітній платі, але до теперішнього часу вона йому невиплачена. На підставі ст. 117 КЗпП України відповідач повинен виплатити йому середній заробіток весь період затримки остаточного розрахунку за період з дня його звільнення з роботи з 13 жовтня 2010 року по день винесення рішення суду виходячи з того, що його середній щомісячний заробіток за останні два місяці становить 3542 гривні. Крім того неправомірними діями відповідача, які полягали в затримці остатонного розрахунку при звільненні з роботи, йому була заподіяна і моральна шкода, яку він оцінював) 10 гривень. Після звільнення його з роботи він вимушений був неодноразово звертатись до відповідач наполягати на проведенні з ним остаточного розрахунку, при цьому кожного разу відчував с пригніченим, нервував, не мав можливості своєчасно за зароблені гроші купувати необхідні ліки продукти харчування, поїхати на відпочинок, втрачав час та кошти на отримання юридичної допомоги, що призвело до моральних страждань та порушення його звичайного складу життя. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав в повному обсязі. Представник відповідача ДП « Новосуханівський спиртовий завод» - [PERSON] позов визнав повністю за його необгрунтованістю, оскільки заробітна плата нараховувалась позив згідно табелів обліку робочого часу, який він фактично відпрацював, підприємство фактично працює з грудня 2009 року і не мало реальної можливості своєчасно розраховуватись з ним заборгованості по нарахованій йому заробітній платі, по вині підприємства йому не була заподіяна моральна шкода. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, допитавши свідка та дослідив матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. З 12 грудня 2008 року по 13 жовтня 2010 року [PERSON] працював на посаді заступника директора з виробничих питань та з покладенням на нього обов»язків інженера електрогосподарс з доплатою 50% посадового окладу відсутнього працівника на ДП «Новосуханівсь спиртовий завод», коли він був звільнений з роботи за згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗ України згідно наказу т.в.о. директора підприємства № 50 від 13 жовтня 2010 року, підтверджується копією його трудової книжки / ар.с. 10-14/. Згідно штатного розкладу, затвердженого 1 листопада 2009 року, посадовий оклад заступника директора з виробничих питань становить 2694 гривні, а посадовий оклад інженера електрогосподарства - 1696 гривень, що підтверджується копією довідки відповідача / ар.с. 8/. Відповідно до наказу т.в.о. директора підприємства № 1 10 від 1 квітня 2009 року з 1 квітня 2009 року позивачу була встановлена доплата за виконання обов»язків інженера електрогосподарства у розмірі 50% посадового окладу відсутнього працівника, що підтверджується його копією /ар.с.7/. Згідно наказу т.в.о. директора підприємства № 491 від 07 грудня 2009 року «Про зупи основного виробництва» - у зв»язку із зупинкою основного виробництва та проведенням ремонт робіт з 16 грудня 2009 року усі працівники підприємства за невеликим виключенням б переведені на 4-х годинний робочий день з 8-ї по 12-ї години з оплатою по встановлених окладів крім вихідних днів суботи та неділі / ар.с.6/ Відповідно до наказу т.в.о. директора підприємства № 51 1 від 16 грудня 2009 року / додаток до наказу № 491 від 17 грудня 2009 року/ - при виробничій необхідності працівникам підприємства які з 16 грудня 2009 року працювали на підприємстві згідно графіку роботи з 8-ї до 17-ї години б встановлено проведення оплати за фактично відпрацьований час по встановленим розрядам, оклад що підтверджується його копією / ар.с. 5/. Згідно табелів обліку робочого часу за січень - жовтень 2010 року позивач кожний робо день працював на підприємстві з 4-х до 8-й годин, що підтверджується їх копіями / ар.с. 15-26/. За період з листопада 2009 року по жовтень 2010 року заборгованість по заробітній п. позивача становить 19438 гривень 54 копійки, яка згідно судового наказу судді Сумського районного суду від 26 листопада 2010 року була стягнута з відповідача на користь позивача /ар.с. Згідно показань свідка [PERSON] / головного економіста підприємства/ в табелях обліку робочого часу за 2010 рік вона ставила позивачу кількість відпрацьованих годин за вказівками директорів підприємства, у позивача було право першого підпису, у відсутності директора підприємства він за нього завершував табелі обліку робочого часу,бачив скільки відпрацьованих годин в них йому було проставлено і до неї не пред»являв по ним претензій. З грудня 2009 року підприємство фактично не працювало і більшість його працівників було переведено на неповний робочий день . Таким чином в судовому засіданні не було встановлено і позивач не надав суду відповідних доказів про те, що він фактично працював на підприємстві більше робочого часу, ніж вказано в табелі обліку робочого часу, яка ним тоді не оспорювалась, з грудня 2009 року підприємство фактично не працювало, нарахування йому заробітної плати, в тому числі і компенсації за невикористану щорічну відпустку йому проводилася відповідачем згідно наказу т.в.о. директора підприємства від 16 грудня 2009 року за фактично відпрацьований час по встановленим окладам, тому йому необхідно відмовити в задоволенні позову про стягнення 10298 гривень 71 копійки не донарахованої заробітної плати та компенсації за невикористану щорічну відпустку за його необґрунтованістю. Відповідно до вимог ч.1 ст. 117 КЗпП України - в разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки ,зазначені в ст. 116 КЗпП України / в день звільнення з роботи/ , при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно довідки-розрахунку відповідача середньоденна заробітна плата позивача за серпень- вересень 2010 року становить 119 гривень 57 копійок, тому за період з 14 жовтня 2010 року по 29 грудня 2010 року за 55 робочих днів з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 6576 гривень 35 копійок середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з роботи, оскільки оскільки остаточний розрахунок при звільненні його з роботи був з ним не проведений з вини відповідача / ар.с. 35/. Самі по собі ті обставини, що підприємство не працювало з грудня 2009 року і на ньому був великий розмір заборгованості по заробітній платі по іншим працівникам, не свідчить про відсутність вини відповідача в непроведенні з ним остаточного розрахунку в день звільнення його з роботи, тому невизнання в цій частині позову представником відповідача є безпідставним. До теперішнього часу розмір нарахованої та невиплаченої позивачу заборгованості по його заробітній платі становить 19438 гривень 54 копійки, про що не заперечував представник відповідача в судовому засіданні. Неправомірними діями відповідача по затримці остаточного розрахунку при звільненні його з роботи позивачу була заподіяна і моральна шкода, оскільки він вимушений був неодноразово звертатись до відповідача, а потім і до суду з вимогою виплати йому даної заборгованості, із-за відсутності коштів не міг задовольнити свої необхідні потреби , що призвело до моральних страждань і вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Тому з урахуванням даних обставин та фінансового стану підприємства,яке тривалий час не працює, розмір відшкодування моральної шкоди становить 300 гривень. Позивач не надав суду відповідних доказів про заподіяння йому з вини відповідача моральної шкоди в більшому розмірі, тому йому необхідно відмовити в останній частині позову про стягнення моральної шкоди за його необґрунтованістю. Всього необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 6876 гривень 35 копійок. Також необхідно стягнути з відповідача на користь держави 74 гривні 26 копійок судового збору та 120 гривень витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Outcome: approved