Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності. На підтвердження свого позову зазначив, що восени 2009 року він домовився із відповідачем про придбання домоволодіння № 217 по вул. Брагіна в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області. Тоді ж сплатив на користь відповідача завдаток та розпочав користувалась усім домоволодіння на свій розсуд. 23.12.2009 року між ними було складено письмову розписку про виконання умов договору купівлі-продажу домоволодіння за вищевказаною адресою. Договір купівлі-продажу між сторонами нотаріально посвідчено не було в зв»язку зі скрутним матеріальним становищем сторін. В 2010 року, після зібрання відповідної суми, сторони сумісно звернулись до нотаріальної контори для укладення відповідного правочину, але нотаріус їм відмовив через відсутність правовстановлюючого документу. Сторони звернулись до БТІ, то виявилось, що власником придбаного позивачем домоволодіння є батько чоловіка відповідача, який помер досить давно. Чоловік відповідача за життя ще свого батька отримав дозвіл на реконструкції батькового домоволодіння, що і зробив, але документально не оформив. 28.05.2009 року чоловік відповідача також помер, а відповідач, так як проживала та була зареєстрована за місцем проживання на момент його смерті у спірному домоволодінні, то відповідно її можна вважати такою , що прийняла спадщину. 30.11.2010 року відповідач звернулась до державного нотаріуса Гіетропавлівської державної нотаріальної контори із заявою про оформлення свідоцтва про право на спадщину із ціллю подальшого оформлення правочину зі мною, але нотаріус їй відмовив у видачі свідоцтва через відсутність у неї правовстановлюючого документу на спірне домоволодіння, що в свою чергу перешкоджає оформленню правочину між сторонами і що послугувало зверненню позивача до суду. Позивач до судового засідання надали клопотання про підтримку позовних вимог та про розгляд справи у його відсутність, просили позов задоволити у повному розмірі. Відповідач до судового не з»явився, надав письмову заяву, якою проти задоволення позову не заперечувала, просила позов задовольнити в повному розмірі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що восени 2009 року позивач домовився із відповідачем про придбання домоволодіння № 217 по вул. Брагіна в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області, сплативши при цьому на користь відповідача завдаток і з того часу він розпочав проживати в ньому та користувалась усім домоволодіння на свій розсуд, вести господарство, утримувати таке домоволодіння. 23.12.2009 року між сторонами було складено письмову розписку про виконання умов договору купівлі-продажу домоволодіння за вищевказаною адресою. Відповідно до цієї розписки позивач передав відповідачу грошову суму у розмірі 5000,00 (П»ять тисяч грн.00 коп. ) гривень, а відповідач відповідно передала йому у власність домоволодіння за вищезгаданою адресою. Договір купівлі-продажу між ними згідно діючого законодавства нотаріально посвідчено не було в зв»язку зі скрутним матеріальним становищем сторін. В 2010 року, після зібрання відповідної суми, сторони сумісно звернулись до нотаріальної контори для укладення відповідного правочину, але нотаріус їм відмовив в посвідченні правочину. Свою усну відмову нотаріус пояснив відсутністю правовстановлюючого документу на спірне домоволодіння. Коли сторони звернулись до БТІ, то виявилось, що власником спірного домоволодіння на підставі свідоцтва про право на власність є [PERSON], батько чоловіка відповідача, який помер досить давно. За наданими до суду рішеннями виконкому Петропавлівської селищної ради чоловік відповідача - [PERSON] в 1965 році отримав дозвіл на будівництво спірного домоволодіння на земельній ділянці на якій знаходився будинок його батька за згодою останнього. Відповідно до рішення виконкому ГІетропавлісської селищної ради після закінчення будівництва [PERSON] був зобов»язаний переоформити домоволодіння як новозбудоване на своє ім.»я, а домоволодінню батька надати статус нежилого приміщення. [PERSON] домоволодіння збудував, але документи відповідні не оформив про що відповідачу не було відомо. Тобто починаючи з 1965 року [PERSON] відкрито володів цим домоволодіння на цей час більше 10 років, що відповідно є підставою для визнання права власності за ним за набувальною давністю. 28.05.2009 року [PERSON] помер та відповідно відповідач, так як проживала та була зареєстрована за місцем проживання на момент його смерті у спірному домоволодінні, то відповідно її можна вважати такою, що прийняла спадщину. 30.11.2010 року відповідач звернулась до державного нотаріуса Петропавлівської державної нотаріальної контори із заявою про оформлення свідоцтва про право на спадщину із ціллю подальшого оформлення правочину зі мною, але нотаріус їй відмовив у видачі свідоцтва через відсутність у неї правовстановлюючого документу на спірне домоволодіння. За свідченнями сусідів відповідача та представників сільської ради, - спірне домоволодіння належала померлому [PERSON] та на момент його смерті відповідач була в домоволодінні зареєстрована та відповідно ним користувалась. Сторони знову звернулись до нотаріальної контори із проханням оформлення правочину між нами, при цьому пояснили нотаріусу ситуацію , що виникла, але їм знову відмовили пояснюючи тим, що у відповідачем при придбанні вищезгаданого домоволодіння правочин не було укладено, а відповідно до інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України відповідачка при укладенні договору купівлі-продажу повинна надати документ, що підтверджує її право власності на домоволодіння. Відповідно до вищезгаданої інструкції та ЦК України правовстановлюючим документом на домоволодіння має бути свідоцтво про право на спадщину або свідоцтво про право власності видані на ім.»я відповідача, що свого часу відповідачем га її чоловіком не було зроблено. Отже на цей час позивачем виконано всі умови договору купівлі-продажу домоволодіння, але він не має можливості розпорядитися своєю власністю у повному розмірі, так як чоловіком відповідача своєчасно не було оформлено право власності на спірне домоволодіння відповідно до діючого законодавства. Відповідно до п. 38 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України угоди про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється, а відповідно до п.61 - при нотаріальному посвідченні договорів про відчуження житлового будинку, а також іншого нерухомого майна, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності (довірчої власності) на вказане майно, та, у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують, а відповідно до п. 62 право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним з таких документів або їх дублікатів: договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, за наявності відмітки на ньому про реєстрацію відповідних прав тощо, а відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ст. ст. 656, 657 ЦК України сторона (покупець) звернулась до нотаріальної контори для оформлення угоди, але в супереч ст.55 ЗУ „Про нотаріат" та п.38, 61, 62 Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, сторона (продавець) не представила відповідну документацію. Стаття 655 ЦК України передбачає, що за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає, або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити певну суму грошей, умови вказаної статті сторони виконали. Відповідно до ч.І ст. 334 право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, позивач та відповідач передали майно один одному у володіння. Стаття 219 ч.2 ЦК України передбачає, що суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.І ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до ч.І ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 4 ППВСУ «Про практику розгляду судами України справ про спадкування » передбачений ст.549 ЦК ( ст. 1270 ЦК України в новій редакції ) шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Отже враховуючи, що всі умови купівлі-продажу між сторонами виконано, сторони не заперечують щодо визнання права власності на спадкове майно за кожним із них, право позивачів на спадкове майно з правом подальшого повного розпорядження таким майном обґрунтовано, суд вважає за доцільне визнати право власності на нерухоме майно за позивачами. На підставі викладеного,

Outcome: approved