Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-29 00:00:00

Позивач [PERSON] подала до Семенівського районного суду Чернігівської області позов до відповідача [PERSON], за змістом якого просила суд: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки заробітку відповідача щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання до суду позову і до повноліття дитини; стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дня подання до суду позову і до досягнення сином [PERSON] трьох років, тобто до 11 червня 2012 року. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] у позові зазначила про те, що 08 листопада 2008 року позивач з відповідачем [PERSON] зареєструвала шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Семенівського районного управління юстиції Чернігівської області, про що указаною установою учинений актовий запис за № 71. У шлюбі у неї народився син [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося і позивач з відповідачем разом не проживають, припинили шлюбні відносини та ведення спільного побуту. Дитина проживає разом з позивачем і знаходиться повністю на її утриманні. Відповідач не виконує своїх батьківських обовязків, дитину матеріально не утримує, не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання позивача. Провадження у даній цивільній справі зупинялося та відновлювалося унаслідок неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої цивільної справи, у якій розглядався спір між позивачем і відповідачем щодо оспорювання батьківства малолітнього [PERSON] (а.с. 38-40). У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала повністю та пояснила суду про те, що, на її думку, є всі дані для задоволення її позову. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив суду про те, що якщо б позивач проживала з ним разом, то він би утримував дитину і позивача. Допитана як свідок [PERSON] у судовому засіданні показала про те, що вона як мати відповідача категорично не згодна з тим, що відповідач є батьком [PERSON]. Допитана як свідок [PERSON] у судовому засіданні показала про те, що вона працює разом зі свідком [PERSON] у місцевій лікарні і бачила як [PERSON] була засмученою з-за шлюбних відносин позивача та відповідача. Суд, вислухавши сторони, допитавши свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, убачає за необхідне позов задовольнити частково за наступних обставин. Відповідно до даних письмових доказів судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 листопада 2008 року, що підтверджується відомостями копії свідоцтва про шлюб (а.с. 2). 11 червня 2009 року позивач народила сина [PERSON] і у свідоцтві про народження серії 1-ЕЛ № 074135, що складене відділом реєстрації актів цивільного стану Семенівського районного управління юстиції Чернігівської області 24 червня 2009 року, як батько записаний відповідач (копія свідоцтва про народження на а.с. 3). Малолітній [PERSON] проживає разом з позивачем, що доводиться даними довідки з виконавчого комітету Жадівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області (а.с. 4). Спір про оспорювання батьківства відносно указаної дитини на даний час судом вирішений і рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 08 вересня 2010 року, яке набрало законної сили, у позові [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства через відсутність підстав для задоволення відмовлено повністю (а.с. 41). Відповідач є молодою, здоровою та працездатною особою, а отже може надавати позивачеві матеріальну допомогу. Докази, що доводили б протилежне, відповідачем суду не надані і у справі відсутні. Сторонами не представлено суду доказів про те, що між ними існує домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дитини та позивача. За змістом ч. 2 ст. 18 Сімейного кодексу України суд застосовує способи захисту прав та інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. При відсутності у даній справі домовленості між сторонами про добровільну сплату аліментів суд керується вимогами закону, а саме тим, що згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відповідно до ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини, до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища і від розірвання шлюбу, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. За таких умов обидві позовні вимоги про стягнення аліментів як на утримання дитини, так і на утримання позивача підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які мають бути стягнені з відповідача на користь позивача на утримання дитини, суд вважає, що заявлена частка є цілком відповідаючою обставинам справи з урахуванням вимог ст. ст. 182, 183 Сімейного кодексу України. В той же час суд вважає завищеним позивачем розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дружини, оскільки такий розмір не співвідноситься з сутністю вимог ч. 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, з якої вбачається, що суд має ураховувати величину можливості колишнього чоловіка надавати матеріальну допомогу, котра у контексті встановлених судом обставин справи не є дуже великою. Таким чином суд убачає за потрібне першу позовну вимогу щодо аліментів на утримання дитини задовольнити повністю із застосуванням стягнення з відповідача 1/4 частки його заробітку, а другу позовну вимогу стосовно аліментів на утримання позивача задовольнити частково зі зменшенням заявленої до стягнення частки доходу відповідача з 1/4 до 1/8. Ухвалюючи рішення на користь позивача, суд відхиляє вищезазначені доводи відповідача, висловлені ним у судовому засіданні із приводу не визнання позову, через те, що такі розуміння відповідача зовсім не спростовують положень ст. ст. 84, 180 Сімейного кодексу України, які прямо вказують на обовязок батька утримувати дитину до досягнення нею повноліття та на право дружини на її утримання у разі проживання з нею дитини. При ухваленні цього рішення суд не бере до уваги та відхиляє вищенаведені показання свідків [PERSON] та [PERSON], позаяк вони засновані на лише на оціночних судженнях [PERSON] і не містять у собі дані про факти, які мають істотне значення для цієї цивільної справи, та суперечать відомостям згаданого законного рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 08 вересня 2010 року відносно оспорювання відповідачем батьківства.

Outcome: partial