Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-27 00:00:00

09.11.2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Новоград-Волинське міське земельно-кадастрове бюро» про поновленні на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Свої вимоги мотивує тим, що з 06.03.1996 року він був прийнятий на роботу в госпрозрахункове проектно-виробниче бюро по землевпорядкуванню Новоград-Волинського міськвиконкому, яке було у 2002 році реорганізоване в Новоград-Волинське міське земельно-кадастрове бюро. Наказом № 129 від 26.10.2010 року він був звільнений за ч.3 ст.40 КЗпП України. Виданню наказу про звільнення передували накази № 22 від 15.03.2010 року та № 106 від 08.09.2009 року про винесення доган. Наказом № 107 від 20.09.2010 року його було звільнено з посади. 26.10.2010 року цей наказ було скасовано, як такий, що винесений в період непрацездатності та цим же наказом його звільнено з посади з 11.10.2010 року за ч. 3 ст. 40 КЗпП України. З наказом про звільнення та наказами про винесення догани позивачка не згідний, та вважає їх незаконними. Позивач просить суд визнати накази про накладення дисциплінарних стягнень № 22 і № 106, та наказ про звільнення № 129 від 26.10.2010 року незаконними, поновити його на посаді спеціаліста 1-ї категорії Новоград-Волинського земельно-кадастрового бюро, стягнути на його користь компенсацію за час вимушеного прогулу, та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, та пояснив суду, що позивач неодноразово допускав порушення трудової дисципліни, не виконував розпорядження директора, за що на нього були покладені дисциплінарні стягнення, на підставі яких він був звільнений. Вивчивши письмові докази у справі, заслухавши сторони, спеціаліста, свідків, суд прийшов до наступного. Як встановлено судом, 06.03.1995 року наказом № 5 [PERSON] зарахований на посаду техніка-землевпорядника другої категорії до міського госпрозрахункового проектно-виробничого бюро (а.с.4). 19.07.2002 року міське госпрозрахункове проектно-виробниче бюро реорганізовано у Новоград-Волинське міське земельно-кадастрове бюро, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці (а.с. 5). Відповідно до наказу № 22 від 15.02.2010 року винесено догану начальнику І-го проектного відділу [PERSON] (а.с. 55). 22.07.2010 року наказом № 83 [PERSON] переведений з посади начальника І-го проектного відділу на посаду спеціаліста 1-ї категорії Новоград-Волинського земельно-кадастрового бюро. 20.09.2010 року наказом № 106 [PERSON] за порушення строків виготовлення технічної документації громадянам [PERSON] та [PERSON] винесено догану (а.с. 11). 20.09.2010 року позивач наказом №107 від 20.09.2010 року звільнений з посади спеціаліста 1-ї категорії згідно ст. 147 КЗпП України, про що внесено відповідний запис у трудову книжку (а.с. 5). Наказом № 129 від 26.10.2010 року скасовано наказ № 107 від 20.09.2010 року як такий, що винесений в період непрацездатності та цим же наказом [PERSON] звільнено з посади з 11.10.2010 року за ч. 3 ст. 40 КЗпП України. На думку суду, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Наказ № 22 від 15.03.2010 року про винесення догани [PERSON] суд вважає незаконним з наступних підстав. Так, 11.03.2010 року директором Новоград-Волинського міського земельно-кадастрового бюро [PERSON] було надано усне розпорядження [PERSON] завершити підготовку технічної документації до винесення справи на комісію з розгляду питань, повязаних з погодженням документації із землеустрою. Позивач пояснив, що він фізично не міг виконати таке розпорядження, оскільки був не знайомий з технічною документацією яку надав директор [PERSON]. Директор надав замалий строк підготовки такої документації для засідання комісії. Позивач зазначив, що засідання було заплановано через декілька годин після надання йому технічної документації для ознайомлення. Крім цього зауважив, що зазначена технічна документація раніше не передавалася йому на виконання а знаходилася у директора. [PERSON] пояснив, що він приступив до виконання усного розпорядження директора негайно, однак не встиг його виконати вчасно, про що й повідомляв директора. Про відмову [PERSON] виконати усне розпорядження директора було складено акт від 11.03.2010 року за підписами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] У якості свідків з цього питання було допитано [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які стверджували, що [PERSON] відмовився виконувати усне розпорядження директора. Також заслухано думку спеціаліста [PERSON] Суд приймає до уваги покази свідків, однак відноситься до них критично, з тієї підстави, що зазначені свідки являються підлеглими [PERSON], який виступає у справі в якості представника відповідача. На підставі вищевикладеного та приймаючи до уваги, що [PERSON] було надано усне розпорядження про підготовку технічної документації в стислі строки, зазначена документація знаходилася у [PERSON], [PERSON], як керівник, завчасно мав би знати про заплановане засідання комісії а тому мав змогу належним чином організувати роботу, однак не скористався цією можливістю та поклав усю відповідальність на [PERSON], суд, виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи те, що [PERSON] перебуває на цій посаді більше 15 років, що дає підставу рахувати його кваліфікованим спеціалістом, вважає зазначене порушення не істотним та вирішив визнати наказ № 22 від 15.03.2010 року про винесення догани [PERSON] незаконним. Щодо наказу № 106 від 20 вересня 2010 року про винесення догани [PERSON] суд вважає законним та обґрунтованим з наступних підстав. 09.09.2010 року до Новоград-Волинського міського земельно-кадастрового бюро було подано заяву [PERSON], у якій вона посилається на те, що [PERSON] систематично, протягом пяти років, надавав неправдиву інформацію про хід виконання ним зобовязань, просила розібратися в даному питанні та прийняти міри до [PERSON] (а.с. 20) 16.09.2010 року до Новоград-Волинського міського земельно-кадастрового бюро було подано заяву [PERSON], який також скаржився на дії [PERSON] Зазначив, що більше 9 місяців [PERSON] не зробив технічну документацію (а.с. 21). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] належним чином отримав заявки від [PERSON] та [PERSON] про виготовлення технічної документації, про що свідчить підпис на копії журналу про отримання (а.с. 3), належним чином не виконав покладених на нього завдань, технічну документацію вчасно не підготовив, з невідомих причин займався тяганиною розгляду та підготовки документів. Крім цього, у матеріалах справи вбачаються й додаткові докази на схоже неналежне виконання своїх посадових обовязків [PERSON]. Такими доказами є: заява [PERSON] від 20.09.2010 року про несвоєчасне виготовлення технічної документації поданої на виконання у січні 2008 року (а.с. 43); скарга [PERSON] від 16.09.2010 року на неправомірні дії [PERSON] (а.с. 44); скарга [PERSON] від 11.08.2008 року про недбале відношення [PERSON] до своїх посадових обовязків (а.с. 45) та заява [PERSON] від 04.12.2009 року про тяганину розгляду документів. В усіх вищезазначених зверненнях громадян виконавцем щодо їх документів було призначено [PERSON]. Судом було допитано з цих питань, у якості свідків, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які у свої показах підтвердили, що [PERSON] дійсно не належним чином виконував свої посадові обовязки, займався тяганиною розгляду документів та надавав недостовірну інформацію про хід підготовки технічної документації. Тому суд, з урахуванням вищевикладеного, вважає, що наказ № 106 від 20.09.2010 року є законним та обґрунтованим. Пункт 3 статті 40 КЗпП України передбачає розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу внаслідок систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Суд, аналізуючи зазначену статтю КЗпП України, прийшов до висновку, що працівника може бути звільнено лише при повторності у застосуванні заходів дисциплінарного чи громадського впливу. Оскільки, наказ № 22 від 15.03.2010 року про винесення догани [PERSON] суд визнав незаконним то і втрачається повторність заходів дисциплінарного впливу, тому наказ № 129 від 26.10.2010 року про скасування наказу № 107 та перенесення дати звільнення [PERSON] суд визнає незаконним в частині звільнення [PERSON] згідно пункту 3 статті 40 КЗпП України та вважає за необхідне поновити [PERSON] на посаді спеціаліста 1-ї категорії Комунального підприємства «Новоград-Волинське міське земельно-кадастрове бюро». Приймаючи до уваги, що позивач [PERSON] необґрунтовано звільнений, його вимоги про стягнення компенсації за період вимушеного прогулу підлягають задоволенню. \~ Середньомісячна заробітна плата позивача складає 984,83 грн. (а.с. 10), тому середньоденний заробіток складає 46,89 грн. Заробітна плата за час вимушеного прогулу з 11.10.2010 року по 28.03.2010 року складає 97 робочих днів, що дорівнює 4548.9 грн. \~ У звязку з порушенням трудових прав [PERSON], а саме його незаконним звільненням, суд приходить до висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода. При визначенні розміру моральної шкоди, суд виходить з п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) від 31.08.1995 року, який розяснює, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] був незаконно звільнений, внаслідок чого втратив нормальні життєві звязки, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації його життя. Позивач 15 років працював у даній установі. Таким чином, суд вважає, що з урахуванням характеру та обсягу моральних страждань, які зазнав позивач, а також виходячи із засад розумності , виваженості та справедливості слід визначити моральну шкоду у розмірі 500 грн.

Outcome: partial