Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-22 00:00:00

У серпні 2010 року [PERSON] звернувся до суду із згаданим позовом до [PERSON], в якому просив поділити майно, що перебуває у спільній сумісній власності, та виділити в натурі [PERSON]: шафу для одягу вартістю 800 грн., ліжко подвійне вартістю 1500 грн., ліжко диван-крісло вартістю 2500 грн.,стіл журнальний декоративний вартістю 900 грн., світильник декоративний вартістю 700 грн., тумбу для білизни вартістю 500 грн., дві шафи для книг вартістю 2000 грн., крісло-стіл вартістю 900 грн., ящик для взуття вартістю 300 грн., шафу для верхнього одягу вартістю 1500 грн.,кухонний мякий куток, стіл, стільці вартістю 1500 грн., комплект кухонних меблів 2500 грн., праску «Філіпс» вартістю 500 грн., кухонний комбайн «Філіпс» вартістю 700 грн., мікрохвильову піч «Самсунг» вартістю 1500 грн., набір керамічного посуду вартістю 1200 грн., автоматичну пральну машинку вартістю 2000 грн., телевізор «Соні» вартістю 4500 грн., тумбу під телевізор вартістю 700 грн., телевізор «Філіпс» кухонний вартістю 400 грн., домашній кінотеатр 4500 грн., робоче крісло вартістю 700 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію його частки в розмірі 16150 грн. Крім того, позивач [PERSON] просив: -визнати за ним право власності на 363/400 частину квартири [ADDRESS], а за відповідачкою [PERSON] на 73/400 частини згаданої квартири відповідно; -припинити право власності [PERSON] на 73/400 частини спірної квартири та стягнути з позивача [PERSON] грошову компенсацію згаданої частки в розмірі 18500 грн.; -шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог припинити зобовязання [PERSON] щодо виплати [PERSON] грошової компенсації та остаточно стягнути з [PERSON] та користь [PERSON] решту в розмірі 2350 грн. -стягнути з відповідача га користь позивача понесенні судові витрати у вигляді державного мита та ІТЗ в розмірі 1820 грн. Свої вимоги мотивує тим, що перелічений посуд, меблі, побутову техніку та квартиру сторони придбали в період шлюбу. Нерівність часток в праві власності на квартиру позивач обґрунтовує тим, що більшу частину вартості квартири (11000 доларів США) сплачено грошима, які він отримав в борг у 2006 році. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник наполягали на задоволенні позову з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] позов визнала частково та пояснила, що перелічене у позові майно, крім кухонного телевізора та квартири, було придбано нею до і після шлюбу за власні кошти. Ту обставину, що позивач погасив кредит за квартиру запозиченим грошима вона не визнала і наполягала на тому, що зобовязання по кредиту були погашено нею за рахунок запозичених грошей. Представник Органу опіки та піклування виконкому Комсомольської міської ради до залу суду не зявився, звернувся із клопотанням про розгляд справи у його відсутність. У письмових запереченнях просив позов залишити без задоволення (а.с.34). Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим і підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено і не заперечувалося сторонами, що позивач та відповідач перебували у шлюбі з 12 вересня 2001 року. Рішенням Комсомольського міського суду від 09 липня 2007 року шлюб між ними розірвано. На придбання квартири позивач отримав в Банку «Правекс-Банк» кредит в розмірі 12000 доларів США на умовах, визначених кредитним договором №20146-031\\05 від 05 квітня 2005 року (а.с.12). 05 квітня 2005 року позивач [PERSON], діючи в інтересах сімї, уклав нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с.19). Згідно довідки Банку «Правекс-Банк» обовязки за кредитним договором №20146-031\\05 перед банком виконано у повному обсязі 14 серпня 2006 року (а.с.21), тобто під час шлюбу. Відповідно до вимог ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.\~ В судовому засіданні як позивач та відповідач наполягали на тому, що більшу частину їх зобовязань перед банком за кредитним договором було погашено кожним з них за рахунок власних коштів, які вони отримали за договорами позики (а.с.51,73), і тому частка кожного в праві власності на спірну квартиру підлягає збільшенню пропорційно. Але суд згадані доводи до уваги не приймає, так як вони не підтверджуються належними та допустимими доказами. Згідно ст.71 ч.1 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналізуючи надані сторонами докази, суд не вбачає підстав для відступлення від засади рівності часток подружжя, а тим більше для припинення права власності відповідача на частину спірної квартири та для зарахування однорідних зустрічних вимог. Проводячи поділ іншого майна подружжя, в межах заявлених вимог, суд, визначаючи обсяг спільно нажитого майна та джерело і час його придбання, виходить з того, що заперечуючи про задоволення позову в цій частині відповідачка [PERSON] наполягала на тому, що перелічені в позовній заяві меблі, посуд, побутова техніка придбані нею за власні кошти до шлюбу з позивачем та після його розірвання. На підтвердження цієї обставини [PERSON] надала суду відповідні накладні та фіскальні чеки (а.с.69-71). В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що доказів на підтвердження факту придбання меблів, посуду та побутової техніки в період шлюбу він не має і спростувати надані відповідачкою докази не може. Під час судового розгляду відповідачка [PERSON] визнала позов в частині визнання за [PERSON] права власності на телевізор «Philips» кухонний вартістю 400 гривень, що відповідно до ст.61 ч.1 ЦПК України є підставою, для звільнення позивача від доказування цієї обставини. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати по справі покладаються судом на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial