Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-06 00:00:00

Позивач, звернувшись із вищеназваним позовом до суду, зазначає, що працював: - у РУ ім..Кирова з 29.05.81 року по 31.01.82 року у відділі капітального будівництва у якості підземного шляхового робітника, з 01.02.82 року до 31.12.87 року у якості підземного бурильника шпурів 4-го розряду. Підземного прохідника 4 розряду; - у тресті „ Кривбасшахтобуд шахтобудівного управління № 3 з 01.01.88 року до 31.12.89 року у якості підземного прохідника 6 розряду; - у РУ ім..Кирова з 01.01.90 року до 27.09.94 року у шахтобудівному управлінні у якості підземного прохідника 6 розряду; - у ВАТ „ Суха балка з 17.11.97 року до 18.05.99 року у шахтобудівному управлінні в якості підземного прохідника 5 розряду; - у РУ ім..Кирова з 07.12.99 р. до 31.12.99 року на ш. ім.Артема у якості прохідника 5 розряду; з 01.01.00 р. до 31.03.00 р. на ш. ім.Артема РУ ім..Кирова у якості підземного прохідника 5 розряду; з 01.04.00 р. до 30.06.00 р. на ш. ім.Артема РУ ім..Кирова у якості підземного прохідника 5 розряду; з 01.07.00 року до 20.09.00 року на ш. ім.Артема РУ ім..Кирова у якості підземного прохідника 5 розряду;з 26.02.01 року до 30.04.01 року у відділі капітального будівництва РУ ім..Кирова у якості підземного прохідника 5 розряду; - у Криворізьком державному гірничо- металургійному комбінаті „ Криворіжсталь з 01.05.01 року у відділі капітального будівництва Шахтоуправління у якості підземного прохідника 5 розряду; з 01.08.01 року до 31.01.02 року на шахті „ Прохідницька у якості підземного прохідника 5 розряду дільниці 35 ( гірничопрохідницька);з 01.02.02 року до 30.11.03 року на шахті „ Прохідницька у якості підземного прохідника 5 розряду дільниці 35 ( гірничо капітальна); з 01.12.03 року до 16.08.06 року на шахті „ Прохідницька у якості підземного прохідника 5 розряду дільниці № 35 (прохідницька) в шкідливих підземних умовах. За висновком профпатологічної МСЕК від 12.07.06 р. йому первинно встановлено - 45 % стійкої втрати професійної працездатності та третя група інвалідності на строк з 10.07.2006 року до 01.08.2007 року. При повторному огляді МСЕК від 30.07.2007 року йому була підтверджена третя група інвалідності та стійка втрата профпрацездатності в розмірі 45% на строк з 01.08.07 р. до 01.08.09 р. При наступному огляді МСЕК від 27.07.2009 року йому була підтверджена 3 група інвалідності та стійка втрата працездатності в розмірі 45% на строк з 01.08.2009 року- безстроково. За виявленим фактом профзахворювання було проведено розслідування за наслідками якого складений акт № 29 від 05.07.06 року, в якому встановлені причини профзахворювання, якими є: важка робота несприятливий мікроклімат, локальна вібрація, що перебільшувала ГДР, а також визначено винних осіб, якими є: РУ ім. Кирова, трест „Кривбасшахтобуд; ВАТ „ Суха балка, КДГМК „ Криворіжсталь, ВАТ „ Криворіжсталь, ВАТ „ [PERSON] Стіл [PERSON] Ріг, які порушили вимоги ст.135 КЗпП України, ст.13 ЗУ „ Про охорону праці. На підставі постанови фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві в м.Кривому Розі № 3571- Н від 11.08.2006 року йому призначена одноразова допомога за фактом стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 19840 грн. і щомісячна страхова виплата у розмірі 1601 грн.57 коп. Внаслідок нещасного випадку позивач ніс фізичні та моральні страждання , оскільки він, будучи ще не старою людиною - 50 років, він втратив 45 % професійної працездатності та став інвалідом 3 групи; на протязі тривалого часу проходив лікування у різних медичних установах, випробував фізичний біль; захворювання стало причиною втрати звязків із рідними, друзями, знайомими і відновлювання звичного способу життя потребує значних зусиль. Позивач просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 70000 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги і просив їх задовольнити у повному обсязі. Позивач вважає, що роботодавець, яким є відповідач [PERSON] акціонерне товариство „ [PERSON] [PERSON] Ріг , який , у свою чергу, є правонаступником ВАТ „ [PERSON] Стіл [PERSON] Ріг повинен був створити безпечні умови праці та вжити заходи щодо недопущення порушення норм з безпеки праці , але не виконавши своїх обовязків у повному обсязі, повинен нести цивільно- правову відповідальність. Він розуміє, що є інші роботодавці, діями яких позивачеві також заподіяна моральна шкода, але це право позивача звернутися до них із окремими позовами. Визначений у позові розмір моральної шкоди - це частина грошової компенсації його моральних страждань, яка припадає на долю відповідача за позовом. Представник відповідача ВАТ „ [PERSON] [PERSON] Ріг [PERSON] заперечував проти позову, посилаючись на ті обставини, що відповідно до ст.9 Закону України „ Про охорону праці обовязок з відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження його здоровя в процесі трудової діяльності покладається на Фонд ССВНВВ і ПЗ України. Відповідно до ст.ст.1,15,21,28,34 Закону України „ Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності в разі настання страхового випадку, а саме з часу встановлення втрати професійної працездатності у звязку із професійним захворюванням, відшкодування моральної шкоди відноситься до обовязку Фонду, а не роботодавця. Крім того, відповідно до ст.233 КЗпП України встановлений 3-місячний строк для звернення до суду працівника для відновлення порушеного права, який, на його думку , пропущений позивачем. Він також вважає, що позивач не довів факт моральної шкоди, оскільки не надав суду висновок медичних органів, про стрес , якого зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва чи профзахворювання, чи їх наслідків, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого, а також не довів заявлений у позові розмір моральної шкоди. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. Із трудової книжки позивача убачається , що він працював: - у РУ ім..Кирова з 29.05.81 року по 31.01.82 року у відділі капітального будівництва у якості підземного шляхового робітника, з 01.02.82 року до 31.12.87 року у якості підземного бурильника шпурів 4-го розряду. Підземного прохідника 4 розряду; - у тресті „ Кривбасшахтобуд шахтобудівного управління № 3 з 01.01.88 року до 31.12.89 року у якості підземного прохідника 6 розряду; - у РУ ім..Кирова з 01.01.90 року до 27.09.94 року у шахтобудівному управлінні у якості підземного прохідника 6 розряду; - у ВАТ „ Суха балка з 17.11.97 року до 18.05.99 року у шахтобудівному управлінні в якості підземного прохідника 5 розряду; - у РУ ім..Кирова з 07.12.99 р. до 31.12.99 року на ш. ім.Артема у якості прохідника 5 розряду; з 01.01.00 р. до 31.03.00 р. на ш. ім.Артема РУ ім..Кирова у якості підземного прохідника 5 розряду; з 01.04.00 р. до 30.06.00 р. на ш. ім.Артема РУ ім..Кирова у якості підземного прохідника 5 розряду; з 01.07.00 року до 20.09.00 року на ш. ім.Артема РУ ім..Кирова у якості підземного прохідника 5 розряду;з 26.02.01 року до 30.04.01 року у відділі капітального будівництва РУ ім..Кирова у якості підземного прохідника 5 розряду; - у Криворізьком державному гірничо- металургійному комбінаті „ Криворіжсталь з 01.05.01 року у відділі капітального будівництва Шахтоуправління у якості підземного прохідника 5 розряду; з 01.08.01 року до 31.01.02 року на шахті „ Прохідницька у якості підземного прохідника 5 розряду дільниці 35 ( гірничопрохідницька);з 01.02.02 року до 30.11.03 року на шахті „ Прохідницька у якості підземного прохідника 5 розряду дільниці 35 ( гірничо капітальна); з 01.12.03 року до 16.08.06 року на шахті „ Прохідницька у якості підземного прохідника 5 розряду дільниці № 35 (прохідницька) в шкідливих підземних умовах (а.с.4-11). Рішенням МСЕК від 12.07.2006 р. позивачеві встановлена 3-я група інвалідності, а також стійка втрата профпрацездатності в розмірі 45 % первинно, в тому числі: 35 % у звязку із профзахворюванням : радикулопатія попереково-крижова на фоні полі сегментарної дископатії, спонидилоатрозу, зі стен озуванням між хребцевих отвірів, з вираженими статико- динамічними порушеннями, периферичним нейроваскулярним та дистрофічним синдромом у вигляді дв.гонартрозу ПФ 1 ст. та стабільним больовим синдроом, часто рецидивуючий перебіг; 10%- у звязку з таким профзахворюванням, як вегетативно - сенсорна полінейродистрофія верхніх кінцівок 1 ст. з акроангіоспазмами та помірними трофічними розладами в ділянці кистей ( а.с.12-13). При повторному огляді МСЕК від 30.07.2007 року йому була підтверджена третя група інвалідності та стійка втрата профпрацездатності в розмірі 45% на строк з 01.08.07 р. до 01.08.09 р. При наступному огляді МСЕК від 27.07.2009 року йому була підтверджена 3 група інвалідності та стійка втрата працездатності в розмірі 45% на строк з 01.08.2009 року- безстроково( а.с14-17). За виявленим фактом профзахворювання було проведено розслідування за наслідками якого складений акт № 29 від 05.07.06 року, в якому встановлені причини профзахворювання, якими є: важка робота несприятливий мікроклімат, локальна вібрація, що перебільшувала ГДР, а також визначено винних осіб, якими є: РУ ім. Кирова, трест „Кривбасшахтобуд; ВАТ „ Суха балка, КДГМК „ Криворіжсталь, ВАТ „ Криворіжсталь, ВАТ „ [PERSON] Стіл [PERSON] Ріг, які порушили вимоги ст.135 КЗпП України, ст.13 ЗУ „ Про охорону праці(а.с.19-20). На підставі постанови фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві в м.Кривому Розі № 3571- Н від 11.08.2006 року йому призначена одноразова допомога за фактом стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 19840 грн. і щомісячна страхова виплата у розмірі 1601 грн.57 коп.( а.с.18). Відповідно до наданих суду виписних епікризів, позивач в результаті отримання професійних захворювань, неодноразово на протязі 2006 - 2010 р. р. знаходився на лікуванні в медичних закладах міста [PERSON], він тривалий час перебував у лікарні на стаціонарному лікуванні та проходив амбулаторно лікування. Відповідно медичних документів лікарями рекомендовано : спостереження у лікарів за місцем проживання ; медикаментозне лікування ; щорічні курси відновлюючої терапії ; оздоровлення в санаторіях, профілакторіях ; санаторно - курортне лікування (Хмільник, Бердянськ, Приморськ, Саки, Солоний лиман, Євпаторія ) (а.с.21-33). Судом, виходячи із наявних в матеріалах справи доказів, встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача була заподіяна шкода, в результаті чого, він отримав професійні захворювання, винним в заподіянні шкоди , у тому числі, являється підприємство - відповідач, про що свідчить Акт розслідування професійних захворювань. Внаслідок професійних захворювань позивач втратив працездатність в розмірі 45% та є інвалідом 3 групи . Від зазначеного , позивач переносить фізичну біль, при вказаних обставинах суд вважає, що професійними захворюваннями порушено звичайний для нього спосіб життя, він вимушений витрачати додаткові сили для організації свого життя, а при таких обставинах переносить моральні страждання та переживання. Таким чином, суд вважає доведеним факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. Представник відповідача, заперечуючи проти заявленого позову, на підставі ст.60 ЦПК України не надав доказів на спростування тверджень позивача. З урахуванням викладених обставин та наданих доказів суд вбачає доведеним факт спричинення позивачу моральної шкоди незалежно від наявності чи відсутності з цього приводу висновків медико- соціальної експертизи, проведення якої відповідно до вимог ст.145 ЦПК України не є обовязковою. Суд вважає, що відшкодовувати цю шкоду повинен відповідач, виходячи із наступного. Відповідно до ч.27 ст.77 Розділу 6 „ Особливі положення „ Закону України „ Про державний бюджет України на 2006 рік , який набрав чинності з 01.01.2006 року була зупинена дія на 2006 рік абз.4 ст.1, пп „ Е п.1 ч.1 ст.21, ч.3 ст.28 та ч.3 ст.34 Закону України „ Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві..., тобто тих норм, на підставі яких здійснювалося відшкодування моральної шкоди застрахованим особам, які потерпіли від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання. Згідно із Законом „ Про державний бюджет України на 2007 рік п.22 ст.71 також було зупинено дію абзацу 4 ст.1 в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від дати настання страхового випадку), пп. е п.1 ч.1 ст.21, ч.3 ст.28, абз.10 п.7 ч.7 ст.17, п.7 ч.1 ст.22, ч.3 ст.34 Закону України „ Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві.... Законом України № 717-У від 23.02.2007 року внесено зміни до Закону України „ Про загальнообовязке державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві... , відповідно до яких всі норми даного закону якими передбачається виплата моральної шкоди - виключено. Відповідно до п.2 ч.44 Розділу 2 „ Внесення змін до деяких законодавчих актів України, Закону України „ Про державний бюджет України на 2008 рік відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві... моральної ( немайнової ) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року. Вищеназвані положення законів не були визнані неконституційними. Позивачеві первинно була встановлена стійка втрата профпрацездатності 12.07.2006 року, тобто у той період, коли такі виплати вже не проводились ФССНВВ. До суду із позовом він звернувся 29.04.10 року. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" суми на відшкодування шкоди (страхові виплати) мають присуджуватись потерпілому з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дня встановлення професійного захворювання. Право застрахованої особи на отримання страхових виплат виникає під час дії законодавчих актів, які надають йому право на отримання відшкодування моральної шкоди. Крім того, згідно ст.8 [PERSON] України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі [PERSON] України гарантується. Згідно ч.3 ст.22 [PERSON] України - при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Так, рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008р. встановлено, що право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу ( роботодавця). Так, Стаття 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що "забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган". Стаття 173 Кодексу законів про працю України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Стаття 237-1 Кодексу законів про працю України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки факт заподіяння моральної шкоди та вину у цьому відповідача підтверджено належними доказами, то суд вважає , що її відшкодування повинно бути покладено на [PERSON] акціонерне товариство « [PERSON] [PERSON] Ріг». Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачеві, суд виходить із суми, яку визначив позивач, тобто - 70 000 грн., також, суд враховує, характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін її життєвих зв'язків, а саме 45% втрати професійної працездатності, наявність встановленої 3-ї групи інвалідності, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. А також вину підприємства у професійному захворюванні позивача. При цьому суд враховує, що максимальний розмір у відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 мінімальних заробітних плат при умові відсутності стійкої втрати працездатності на день постановлення рішення суду (у відповідність п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" в випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратній відповідності з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні цього питання повинен виходити із такого мінімального розміру заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, які діють на момент розгляду справи. Зважаючи на вищевикладене, а також ступінь втрати професійної працездатності позивача - 45% , стан його здоров'я, наслідки які можуть наступити, тяжкість вимушених змін в його житті, тривалість страждань і переживань, настання 3-ї групи інвалідності, а також той факт, що з 01.12.2010 року мінімальна заробітна плата становить 922 грн., а оскільки сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, які діють на момент розгляду справи. Крім того, суд приймає до уваги і ті обставини, що моральна шкода позивачеві була заподіяна не тільки відповідачем по справі, але і іншими підприємствами, на яких працював позивач у шкідливих умовах та вина яких встановлена актом розслідування випадку профзахворювання. Суд вважає, що компенсацію за заподіяну позивачеві моральну шкоду слід призначити у розмірі 30 000 грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням які зазнає позивач, в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом свого цивільного права суд вважає безпідставним, так як у відповідність п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 2003 року правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких встановлений законодавством, що діяв раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи той факт, що ЦК України набрав чинності 01.01.2004 року (п.1 Прикінцевих та перехідних положень), а право щодо сплати відповідачем шкоди (у тому числі моральної) виникло у позивача 12.07.2006 року, від дати встановлення стійкої втрати працездатності в наслідок профзахворювання, згідно ст. 40 Закону України №1105 - XIV, необхідно керуватися нормою ЦК України від 16.01.2003 року "про позовну давність", відповідно до п.3 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Крім того, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави судові витрати, пропорційно до розміру позовних вимог, що задоволені судом, а саме: судовий збір в сумі 08,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи в сумі 15 грн., відповідно до вимог ст.ст. 79, 84, 88 ЦПК України.

Outcome: partial