Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-09 00:00:00

позивач просить суд визнати за ним, [PERSON], в порядку спадкування після смерті [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 1,95 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Ліщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області, посилаючись на те, що 16.01.2007 року померла [PERSON]. За життя [PERSON], згідно рішення Ліщинської сільської ради №149-30-04 від 22.03.2006р., належала земельна ділянка площею 1,95 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Ліщинської сільської ради. Отже, після смерті [PERSON] залишилась вищезазначена земельна ділянка. Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вказаної норми ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини [PERSON] увійшло право на земельну ділянку площею 1,95 га. 16.10.2006 р. [PERSON] було складено заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Ліщинської сільської ради [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №47. Відповідно до вищезазначеного заповіту [PERSON] заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право [PERSON] (далі-Позивач). Отже, [PERSON] все своє майно, в тому числі і земельну ділянку 1,95 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Ліщинської сільської ради, заповіла Позивачу. Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Таким чином, згідно вищезазначених норм Цивільного кодексу України незважаючи на те чи є спадкоємці за законом Позивач успадковує всю спадщину [PERSON], в тому числі і вищезазначену земельну ділянку. Позивач у встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк звернулась до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №8197045 від 26.01.2007 р. Для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом Позивач надав державному нотаріусу державний акт на право власності на земельну ділянку серія ділянку серія ЯЛ №110406 від 19.08.2010 р. Однак, державний нотаріус вказав Позивачу на те, що державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №110406 був виданий 19.08.2010 р., тобто вже після смерті [PERSON], тому вказані державні акти не можуть бути прийняті для вчинення нотаріальних дій по оформленню спадщини. В зв'язку з чим, Позивачу було запропоновано звернутись до суду щодо визнання за ним в порядку спадкування права власності на земельну ділянку. Таким чином, у зв'язку з тим, що державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий після смерті [PERSON], позивач не може прийняти у спадщину та оформити через Кагарлицьку районну державну нотаріальну контору земельну ділянку площею 1,95 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Ліщинської сільської ради. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Позивач в судове засідання не зявився та подав до суду заяву, в якій просить суд його справу розглядати у його відсутність. позовні вимоги він підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи Представник відповідача в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та позовні вимоги позивача задовольнити. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 16.01.2007 року померла [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про смерть. За життя [PERSON], згідно рішення Ліщинської сільської ради №149-30-04 від 22.03.2006р., належала земельна ділянка площею 1,95 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Ліщинської сільської ради. Отже, після смерті [PERSON] залишилась вищезазначена земельна ділянка. Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вказаної норми ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини [PERSON] увійшло право на земельну ділянку площею 1,95 га. 16.10.2006 р. [PERSON] було складено заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Ліщинської сільської ради [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №47. Відповідно до вищезазначеного заповіту [PERSON] заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право [PERSON] (далі-Позивач). Отже, [PERSON] все своє майно, в тому числі і земельну ділянку 1,95 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Ліщинської сільської ради, заповіла Позивачу. Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Таким чином, згідно вищезазначених норм Цивільного кодексу України незважаючи на те чи є спадкоємці за законом Позивач успадковує всю спадщину [PERSON], в тому числі і вищезазначену земельну ділянку. Позивач у встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк звернулась до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №8197045 від 26.01.2007 р. Для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом Позивач надав державному нотаріусу державний акт на право власності на земельну ділянку серія ділянку серія ЯЛ №110406 від 19.08.2010 р. Однак, державний нотаріус вказав Позивачу на те, що державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №110406 був виданий 19.08.2010 р., тобто вже після смерті [PERSON], тому вказані державні акти не можуть бути прийняті для вчинення нотаріальних дій по оформленню спадщини. В зв'язку з цим позивач вимушений звернутися до суду з даною заявою, оскільки іншим шляхом він не може визнати право власності на земельну ділянку за собою, а тому суд задовольняє позовні вимоги позивач та визнає за [PERSON], в порядку спадкування після смерті [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 1,95 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Ліщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області. На підставі викладеного та

Outcome: approved