Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-29 00:00:00

29 жовтня 2009 року [PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] та [PERSON] про скасування договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідченого 17 липня 2007 року приватним нотаріусом Лановецького районного нотаріального округу [PERSON]; анулювання реєстрації даної квартири на імя [PERSON] в Лановецькому районному бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 19573303 від 19 липня 2007 року; визнання права власності на дану квартиру за позивачем і стягнення в її користь судових витрат. 18 листопада 2009 року відповідач [PERSON] в попередньому судовому засіданні подала зустрічний позов до [PERSON] та [PERSON], у якому просила в задоволенні первісного позову відмовити; зобовязати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні та володінні квартирою №27 в будинку №17 по вул. Новосілка в м. Ланівці (далі за текстом спірна квартира) і зобовязати відділення паспортної та міграційної служби Лановецького РВ УМВСУ зняти з реєстрації проживання [PERSON] в даній квартирі; провести поділ спільного майна подружжя, збільшивши її частку у спірній квартирі до 75 відсотків; припинити право [PERSON] на частку у спірній квартирі і стягнути з неї в його користь 2853,16 гривень грошової компенсації його частки; визнати за [PERSON] право власності на спірну квартиру в цілому. В ході розгляду справи, 29 квітня 2010 року, позивач за первісним позовом [PERSON] змінила та уточнила свої позовні вимоги, подавши позовну заяву до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], у якій просила перевести права покупця за договором купівлі-продажу спірної квартири від 17 липня 2007 року з [PERSON] на неї, [PERSON]; анулювати реєстрацію даної квартири за реєстраційним номером 19573303 від 19 липня 2007 року на імя [PERSON]; встановити їй право власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 17 липня 2007 року; стягнути з відповідачів на її користь судові витрати. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] змінені позовні вимоги підтримала і пояснила що вона, перебуваючи за кордоном, у 2006 році за усною домовленістю передала своєму синові [PERSON] 7130 євро, щоб він купив для неї квартиру. Влітку 2007 року він уклав договір купівлі-продажу спірної квартири, проте покупцем у ньому вказав себе. Враховуючи, що дане майно було придбано за її кошти і для неї, позивач просить визнати її покупцем та власником спірної квартири, а у задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник позивача за первісним позовом адвокат [PERSON] позов [PERSON] підтримав і просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, а проти задоволення зустрічного позову заперечив у звязку з його безпідставністю. Відповідач [PERSON] позов не визнала і пояснила, що [PERSON] під час перебування з нею у шлюбі за їх спільні кошти було придбано спірну квартиру. При цьому, будь-яких домовленостей про підшукування квартири для [PERSON] у них не було, а кошти отримані [PERSON] від матері були використані ним на інші цілі. [PERSON] було відомо про купівлю квартири на імя її сина, після укладення договору вона приїздила додому і претензій з цього приводу тоді не мала. Враховуючи, що спірна квартира придбана за спільні кошти подружжя, про що було зазначено в договорі купівлі-продажу, а також, що після розірвання шлюбу на її утриманні залишилась дитина, [PERSON] просить визначити її частку у спільному майні подружжя в розмірі 75 відсотків. Крім того, вона просить визнати за нею право власності на спірну квартиру в цілому і стягнути в користь [PERSON] вартість його частки в сумі 2853,16 грн., мотивуючи тим, що спірна квартира є однокімнатною, поділу не підлягає і спільне проживання в ній не можливе. Також, [PERSON] просить з метою усунення перешкод у користуванні нею спірною квартирою зобовязати відділення паспортної та міграційної служби Лановецького РВ УМВСУ зняти з реєстрації проживання [PERSON] у цій квартирі, мотивуючи тим, що вона як співвласник не давала згоди на її реєстрацію і тому така реєстрація є незаконною. Представник відповідача за первісним позовом адвокат [PERSON] первісний позов не визнав і просив у його задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що обставини, на які посилається [PERSON] не доведені належними доказами. Зустрічний позов просив задовольнити з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні первісний позов визнав повністю і пояснив, що його мати [PERSON] передала гроші, щоб купити їй квартиру. Спочатку з [PERSON] про купівлю квартири домовився його батько і чоловік позивачки - [PERSON], але не зміг оформити договір через відсутність письмової згоди [PERSON] Тоді він, у звязку з виїздом продавця на нове місце проживання за межі України і відсутністю належно оформленої довіреності від матері, за її усною згодою, уклав договір купівлі-продажу від свого імені та зареєстрував себе власником спірної квартири. Гроші, в сумі 10 тисяч євро, за придбану квартиру продавцю оплатив його батько [PERSON] Зустрічний позов відповідач не визнав, мотивуючи тим, що за час шлюбу з [PERSON] у їх сімї не було достатніх доходів для придбання спірної квартири і сплачені за неї кошти належали [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, проте подала посвідчені нотаріусом письмові пояснення про те, що позов [PERSON] визнає, крім вимог про стягнення судових витрат, і просить його розглядати у її відсутності. Крім того, [PERSON] у своїх поясненнях вказала, що влітку 2007 року у неї виникла необхідність виїзду з м. Ланівці і по цій причині вона шукала покупця для купівлі її квартири [ADDRESS]. Через деякий час, до неї прийшли [PERSON] та [PERSON] (чоловік та син позивачки [PERSON]І.). Вони оглянули квартиру і висловили намір її придбання для [PERSON] Приблизно в середині липня вона досягла з ними домовленості по істотних умовах купівлі-продажу квартири і прибули до нотаріуса [PERSON] В кабінеті нотаріуса були присутні чоловік позивачки [PERSON] та його син [PERSON] і йшла мова про укладення договору купівлі - продажу на ім'я [PERSON], однак по причині її відсутності нотаріус відмовилася оформити на її ім'я договір. Вийшовши з кабінету нотаріуса вони порадились і зателефонували до позивачки [PERSON], однак чи мали вони з нею розмову їй невідомо. Після цього [PERSON] запропонував укласти договір купівлі - продажу на [PERSON], що і було зроблено нотаріусом 17.07.2007 р. До підписання цього договору гроші їй особисто було передано [PERSON] Крім квартири нею було продано інші цінні речі. Приватний нотаріус [PERSON], яка була залучена до участі в справі в якості третьої особи, в судовому засіданні пояснила, що для укладення договору купівлі-продажу 17 липня 2007 року до неї зявились [PERSON] і [PERSON] та була присутня дружина покупця [PERSON] Також нотаріус пояснила, що у звязку із спливом тривалого часу вона деталей процесу укладення угоди не пригадує і не виключає можливості надання попередніх консультацій з приводу укладення договору купівлі-продажу спірної квартири іншими особами, в тому числі [PERSON] Проте, згідно договору від 17 липня 2007 року, спірна квартира придбана за спільні кошти подружжя і продавцю їх передав саме [PERSON], що сторони підтвердили, підписуючи даний договір. У випадку, якщо покупець стверджував би, що кошти є його особистою власністю і це підтвердила б його дружина, то про цей факт було б зазначено у договорі. А якби сторони повідомили, що гроші за придбану квартиру сплатив не покупець, то даного договору вона б не посвідчила. Представник відділення паспортної та міграційної служби Лановецького РВ УМВСУ, яка була залучена до участі в справі в якості третьої особи, в судове засідання не зявився, заяв та клопотань від нього не надходило, хоча він належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін та їх представників і покази свідків, дослідивши докази по справі, суд з'ясував наступні обставини. 17 липня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, який в той же день був посвідчений приватним нотаріусом Лановецького районного нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за номером 1705. Згідно пунктів 1, 2 цього договору [PERSON], яка у договорі іменується Продавець, передала за плату, а [PERSON], який у договорі іменується Покупець, прийняв належну [PERSON] квартиру номер 27, що знаходиться в будинку під номером 17 по вулиці Новосілка в місті Ланівці Тернопільської області. Продаж вчинено за 11412,64 гривень, які продавець одержав від Покупця ще до підписання цього договору. Продавець своїм підписом під цим договором підтвердила факт повного розрахунку за продану квартиру і одержання від Покупця грошей в сумі 11412,64 гривень. З пунктів 7-9 договору вбачається, що продана квартира була передана [PERSON] саме [PERSON], як покупцю, і була прийнята ним. В пунктах 6 і 13 договору [PERSON] ствердив, що кошти за які придбається квартира, являються спільною сумісною власністю з дружиною [PERSON], яка дає згоду на купівлю квартири, що підтверджується заявою, справжність підпису останньої на якій засвідчено приватним нотаріусом Лановецького районного нотаріального округу [PERSON] 17 липня 2007 року по реєстру за номером 1704. Вимоги законодавства щодо змісту і правових наслідків правочину, що укладається, нотаріусом сторонам розяснено, в тому числі правові наслідки укриття розміру дійсної продажної ціни відчужуваної квартири та зміст ст.ст. 57, 60, 62, 65, 97 Сімейного кодексу України. На підставі вказаного договору, власником спірної квартири за реєстраційним номером 19573303 був зареєстрований [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15291591, виданим Лановецьким районним бюро технічної інвентаризації 19 липня 2007 року. На момент укладення договору купівлі-продажу та реєстрації спірної квартири [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON], що слідує із змісту договору та підтверджується свідоцтвом про їх одруження, виданим Лановецькою міською радою 26 липня 2003 року, а також поясненнями сторін в судовому засіданні. Статтями 60, 61 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що спірна квартира є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Оцінюючи доводи сторін та подані ними докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково, а в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. В судовому засіданні не встановлено та не підтверджено належними доказами визначених законом обставин, що дають підстави для збільшення частки позивача за зустрічним позовом [PERSON] Її пояснення та обставини, викладені в зустрічній позовній заяві є суперечливими. Зокрема, вона стверджує, що кошти для придбання спірної квартири були заощаджені за час перебування в шлюбі з [PERSON], а отримані від його матері [PERSON] кошти він використовував на своє навчання та ремонт житла. З пояснень [PERSON] також слідує, що [PERSON] сплачує аліменти на утримання їх сина. В той же час підставою для збільшення її частки у спільному майні [PERSON] вказує те, що її колишній чоловік не дбав про матеріальне забезпечення сімї, не надає утримання їх дитині, приховував доходи і витрачав їх на шкоду інтересам сімї, що матеріалами справи не підтверджено. Таким чином, суд приходить до висновку, що за [PERSON] слід визнати право власності на ? частину спірної квартири. За змістом частин 2,4,5 статті 71 СК України, одному з подружжя присуджуються неподільні речі, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сторонами не було надано і в судовому засіданні не здобуто доказів того, що спірну квартиру неможливо поділити між колишнім подружжям, не визначено вартість часток, що їм належить, а призначену судом для вирішення цих питань будівельно-технічну експертизу [PERSON] не оплатила, від її проведення відмовилась і коштів у розмірі грошової компенсації частки [PERSON] на депозитний рахунок не внесла, судом встановлено, що частки подружжя у спірній квартирі є рівними, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права власності на спірну квартиру в цілому та стягнення з неї в користь [PERSON] грошової компенсації вартості його частки задоволенню не підлягають. В судовому засіданні встановлено, що місце проживання [PERSON] з 6 жовтня 2009 року зареєстровано в [INFO], тобто у спірній квартирі, а фактично вона проживає в [INFO], і на протязі 2006-2010 років періодично тимчасово виїжджала за межі України, що слідує із змісту її позовної заяви та підтверджується поясненнями сторін в судовому засіданні, а також записом у будинковій книзі для прописки громадян, що мешкають [ADDRESS] по вул. Новосілка, та відмітками в закордонному паспорті громадянина України на імя [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Статтею 14 цього ж Закону встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових та службових осіб з питань свободи пересування, вільного вибору місця проживання, реєстрації місця проживання чи місця перебування особи можуть бути оскаржені в установленому законом порядку. Таким чином, питання про зняття з реєстрації членів сім'ї власника будинку залежить, зокрема, від вирішення питання про втрату ними права користування жилим приміщенням, яке регулюється нормами Житлового і Цивільного кодексів (ст. ст. 71, 72, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України). Тобто, згідно положень вказаних законодавчих актів неможливо ухвалити рішення про зняття особи з реєстраційного обліку без вирішення у встановленому законом порядку з дотриманням положень ст. 11 ЦПК України питання про наявність чи відсутність у неї права користування жилим приміщенням. Враховуючи, що у зустрічному позові таких вимог не заявлено, а підставою для зняття [PERSON] з реєстрації проживання визначено порушення процедури проведення такої реєстрації і доказів оскарження та визнання у встановленому порядку незаконними дій посадових осіб при здійсненні цієї реєстрації по справі не встановлено, то позовні вимоги [PERSON] в частині зобовязання зняти з реєстрації у спірній квартирі [PERSON] задоволенню не підлягають. Позивачем за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні не надано допустимих та достатніх доказів того, що саме вона була стороною в укладеному 17 липня 2007 року договорі купівлі-продажу. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. За змістом ст.ст. 628, 632, 638, 655 ЦК України сторони договору купівлі-продажу і ціна предмету цього договору є його істотними умовами, які зазначаються у договорі. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ч.2 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Таким чином, при вирішенні позовних вимог про перевід прав покупця за договором від 17 липня 2007 року, який був нотаріально посвідчений, факт укладення даного договору [PERSON] і його виконання нею, як покупцем, може підтверджуватися лише письмовими доказами. В пункті 12 постанови Пленуму верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними також зазначено, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У звязку з цим, суд не бере до уваги покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] про те, що за спірну квартиру [PERSON] продавцю було сплачено гроші, які належали [PERSON] і вона була її покупцем. Оцінюючи факт отримання відповідачем [PERSON] в лютому-жовтні 2006 року коштів в сумі 7130 євро з рахунку 26207600241559, що підтверджується випискою ПриватБанку по цьому рахунку, суд приходить до висновку, що він не є достатнім доказом того, що саме [PERSON] передала вказані кошти і доручала придбати за них житло для неї та саме її кошти були сплачені у 2007 році за спірну квартиру. Доводи позивача за первісним позовом про те, що відповідач [PERSON] діяв у її інтересах і це є підставою для визнання її власником спірної квартири, суд також вважає необґрунтованими, оскільки з її пояснень слідує, що вона доручила придбання житла та передала грошові кошти для цього на підставі усної домовленості, що суперечить вимогам закону. Відповідно до частин 2,3 ст. 237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів, не є представником. За змістом ст. 239 ЦК України лише правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Згідно ч.1 ст. 245 форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. З урахуванням цього та вимог ст. 657 ЦК України укладення [PERSON], за відсутності нотаріально посвідченого доручення від [PERSON], договору купівлі-продажу спірної квартири від свого імені не призвело до набуття [PERSON] права власності на це майно. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що оскільки позивачем за первісним позовом оспорюється договір від 17 липня 2007 року в тій частині, що дійсним покупцем за цим договором є вона, а не [PERSON], вказана обставина є істотною умовою договору та не може бути встановлена на підставі показів свідків, а письмових доказів на підтвердження своїх вимог [PERSON] не надала, тому її вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають. Суд не бере до уваги посилання відповідача [PERSON] на те, що йому не було розяснено правових наслідків укладеного ним договору купівлі-продажу, оскільки вони суперечать встановленим обставинам справи і спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, зокрема договором купівлі-продажу від 17 липня 2007 року. Крім того, суд вважає, що помилка сторони договору внаслідок її власного недбальства чи незнання закону не є підставою для визнання недійсним належним чином укладеного правочину чи його окремих частин. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що первісний позов задоволенню не підлягає, а зустрічний позов слід задоволити у частині визнання права на рівну частку у спільному майні подружжя, то в даному випадку судові витрати позивача за зустрічним позовом в сумі 4234,12 гривень підлягають стягненню з відповідача [PERSON] пропорційно в сумі 2117,06 гривень. На підставі наведеного та

Outcome: partial