Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, наполягає на розірванні шлюбу, неповнолітнього сина [PERSON] просить залишити проживати разом із нею, після розірвання шлюбу прізвище бажає оставити «Троценко». Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу та задоволення інших заявлених вимог. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст..174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом в ході судового розгляду справи були досліджені: · свідоцтво про укладення шлюбу, серії 1-ЖД № 308948 від 30.08.2001 року, згідно якого між [PERSON] та [PERSON] (д/п Малих) М.Г., 30.08.2001 року був зареєстрований шлюб відділом РАГС Ренійського РУЮ Одеської області, актовий запис № 72; · копія свідоцтва про народження 26.10.2001 року сина [PERSON], серії 1-ЖД № 366838 від 01.11.2001 року, виданого відділом РАГС Ренійського РУЮ Одеської області, де батьками вказані позивач та відповідач; · копія паспорту на імя позивача [PERSON], серії КМ 973384, виданого 04.07.2002 року Ренійським РО УМВД України в Одеській області; · квитанції про сплату судового збору та витрат на ІТЗ по розгляду справи. Дослідивши надані докази, судом було встановлено такі обставини: позивач [PERSON] звернулась до Ренійського районного суду Одеської області з позовом, в якому просить розірвати шлюб із відповідачем [PERSON], зареєстрований 30.08.2001 року відділом РАГС Ренійського РУЮ, актовий запис № 72, мотивуючи заявлені вимоги ти, що сумісне життя з відповідачем не склалося, з січня 2010 року вони з чоловіком не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо, оскільки за сумісного життя відповідач не працював, споживав спиртні напої. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги, наполягає розірвання шлюбу, пояснивши, що цей шлюб у неї другий, від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який на час розгляду справи проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, подружнє життя із відповідачем не склалось, у звязку із тим, що чоловік матеріально не забезпечував родину, вживав спиртні напої, уходив з дому, бив її, не хотів жити нормальним сімейним життям, внаслідок чого між ними постійно виникали сварки. Позивач намагалася примиритися та налагодити шлюбні стосунки, однак це не дало ніяких результатів, тому винним у розпаді сім`ї вважає відповідача, почуття до чоловіка втрачені, спільного господарства вони не ведуть. За взаємною згодою неповнолітній син залишився проживати разом з позивачем, відповідач аліменти, присудженні за рішенням суду, не сплачує. Спільного майна в них немає. За таких обставин позивач вважає, що примирення з чоловіком не можливе, шлюб треба розірвати. Відповідач згоден на розірвання шлюбу, не заперечує мотивів наведених позивачем для розірвання шлюбу, також вважає, що примирення з позивачем не можливе, вони дійсно разом не проживають, спільне господарство не ведуть, почуття до дружини втрачені, в суді пояснює, що не робив ніяких спроб для збереження родини, згоден щоб після розірвання шлюбу неповнолітній син залишився проживати разом з позивачем, не заперечує проти того, щоб позивач залишила після розірвання шлюбу собі прізвище «Троценко». Встановивши вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, сімя сторін фактично розпалась, її збереження неможливе, шлюб існує суто формально і підлягає розірванню. Між позивачем і відповідачем втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально - правові підстави шлюбу. Приходячи до такого висновку, суд враховує фактичні обставини справи і інтереси кожного з подружжя, а також їхнього неповнолітнього сина. Застосування заходів щодо примирення подружжя, передбачених ст. 111 СК України, в даній ситуації суд вважає не доцільним, оскільки ні позивач, ні відповідач не проявляють зацікавленості в збережені сім;ї. Згідно з положеннями ст..113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв;язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або має право відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, заявлені вимоги про залишення позивачу шлюбного прізвища «Троценко» засновані на діючому законодавстві та підлягають в цій частині задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 1 ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди що до того, с ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У звязку з обставинами встановленими судом на час розгляду справи, суд за згодою сторін визначає, що неповнолітній син подружжя [PERSON] залишиться проживати разом із матір;ю [PERSON] Статтею 115 СК України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення вносить відомості до Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу та проставляє відмітку в актовому записі про шлюб.

Outcome: approved