Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-03 00:00:00

В травні 2010 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив визнати відповідачів такими, що втратили право на користування кімнатою № 81 гуртожитку, розташованого за адресою: м.Миколаїв, вул.Райдужна, 34, у зв'язку з непроживанням більше 6 місяців, та стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість з оплати за житло та надані комунальні послуги за період з січня 2007 до 01 квітня 2010 року в сумі 4156,57 гривень, також стягнути судові витрати. В червні 2010 року позивач уточнив позовні вимоги та просив лише визнати відповідачів такими, що втратили право на користування кімнатою № 81 гуртожитку, розташованого за адресою: м.Миколаїв, вул.Райдужна, 34, у зв'язку з фактичним непроживанням більше 6 місяців. В обгрунтування своїх вимог посилався на те, що 09.09.1983 року [PERSON] була прийнята на роботу в ДП НАРП". За її заявою, на підставі спільного рішення адміністрації заводу та профспілкового комітету, для проживання [PERSON] та її сім'ї була надана кімната № 81 у гуртожитку ДП НАРП за адресою: м.Миколаїв, вул.Райдужна, 34. 01 вересня 1997р. відповідач [PERSON] була звільнена з ДП НАРП. За результатами паспортного контролю було встановлено, що за місцем реєстрації відповідачі не проживають з лютого 2009 року, що підтверджується актом про непроживання, складеним за участю мешканців гуртожитку, представника адміністрації ДП НАРП" та паспортиста. Спірна кімната зачинена, адміністрація гуртожитку доступу до неї не має. На підприємстві знаходиться багато працівників, які потребують житла. Пославшись на ст.72 ЖК України, позивач просив позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в заяві, просив позов задовольнити, визнати відповідачів втратившими право користування кімнатою 81 в гуртожитку по вул.Райдужній, 34 в м.Миколаєві. Відповідачі в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснивши, що іншого житла для проживання вони не мають. В гуртожитку проживають, іноді проживають у родичів через те, що кімната в 12,5 кв.м замала для їхньої родини. Також в кімнаті гуртожитку зареєстрована ще малолітня дитина- Данііл, [INFO]. [PERSON] проходив стаціонарне лікування в протитуберкульозному диспансері, тому тимчасово не проживав там. Борг за житло та комунальні послуги вони частково погашають. В кімнаті знаходяться їхні речі. Третя особа- Служба у справах дітей, свого представника не направила, із заявами до суду не зверталася. Свідок [PERSON] пояснила, що відповідачів з лютого 2009 року до травня 2010 року вона не бачила, участі у чергування в гуртожитку вони не брали. Свідок [PERSON] пояснила, що знає відповідачів з дитинства та підтвердила, що іншого житла, крім кімнати в гуртожитку, вони не мають, це їх постійне місце проживання і вони там мешкають. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів, дослідивши письмові докази по справі, вислухавши пояснення свідків, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що в 1998 році [PERSON] як працівнику ДП НАРП разом з сім'єю було надано кімнату в гуртожитку, що перебуває на балансі ДП НАРП. В кімнаті 81 гуртожитку, що розташоване за адресою: м. Миколаїв, вул. Райдужна, 34 в м.Миколаєві, з 24.04.2000р. зареєстровані: [PERSON], її син [PERSON], донька [PERSON] та з 2010р. онук [PERSON] Данііл, [INFO]. З акту про непроживання від 16.12.2009 року, складеного за участю мешканців гуртожитку, представника адміністрації ДП НАРП та паспортиста гуртожитку, вбачається, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] не проживають за спірною адресою з лютого 2009 року. Вимогою ДП НАРП № 732/10 від 04.03.2010р. позивач вимагав звільнити відповідачів спірну кімнату та припинити реєстрацію за вказаною адресою до 05.04.2010 року, проте така вимога була залишена без задоволення. Відповіддю начальника Корабельного РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області підтверджується , що відповідачі в розшуку не перебувають. Комунальним підприємством ММБТІ в своїй довідці № 535 від 02.02.2011 року повідомлено, що право власності на нерухоме майно за [PERSON], [PERSON], [PERSON] не зареєстровано. Також судом встановлено, що відповідачі сплатили борг за житло та надані комунальні послуги 10.06.2010 року на суму 500 гривень, 12.08.2010 року на суму 250 гривень та 04.10.2010 року на суму 220 гривень. В своїй заяві, підписаній сусідами відповідачки, останні підтверджують її проживання за адресою : [INFO], кімн.81. Також свідок [PERSON] підтвердила факт проживання відповідачки [PERSON] у вказаній кімнаті гуртожитку. Відповідно до ст.47 Конституції України, ч.З ст.9 ЖК україни ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно зі ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шести місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що обовязок доведення обставин, які є підставою заявлених вимог, покладається на позивача. Оцінюючи надані позивачем та відповідачами докази, суд звертає увагу на їх суперечливість та вважає, що ДП «НАРП» не доведений безперечно факт постійного непроживання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у гуртожитку. За вказаних обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом.

Outcome: dismissed