overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] підприємство "Жовкватеплоенерго" звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті послуги з теплопостачання в сумі 2431,67 грн. та судових витрат по справі. Представник позивача подала заяву з проханням слухати справу у її відсутності, позовні вимоги викладені у позовній заяві підтримала в повному обсязі, просить позов задоволити. Відповідач на неодноразові виклики в судове засідання не з'явився та не повідомив суду про причини своєї неявки, не заперечив проти позову і з приводу мотивів його заявления, а тому суд приходить до висновку про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач заборгував позивачу за спожиті послуги з теплопостачання з 01.08.2006 року по 01.08.2009 року 2431,67 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості боржника. В добровільному порядку відповідач борг не сплатив, тому позивач змушений був звернутися з позовом до суду, при чому сплатив судові витрати, що підтверджується платіжним дорученням № 670 від 02.09.2009 року про сплату позивачем при подачі позову до суду витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 30 грн. 00 коп.. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до рішення № 23 від 29.01.2009 року 18-ї сесії 5-го демократичного скликання Жовківської міської ради, комунальне підприємство "Жовкватеплоенерго" звільнене від сплати державного мита за подання в суд позовних заяв щодо погашення заборгованостей по комунальних платежах, а відтак судовий збір стягується в даному випадку із відповідача - [PERSON]. Відповідно до ст.. 67 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст.. 68 Житлового кодексу України наймач (власник) зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №8 в будинку № 95 по вул. Перемоги у м. Запоріжжі. В позовній заяві вказує, що він є власником зазначеної квартири, з 2007 року в даній квартирі зареєстрований також його брат [PERSON]С, який з серпня 2009 року в квартирі не мешкає, житлово комунальні послуги не оплачує. Оскільки відповідач не мешкає за місцем реєстрації без поважних причин більше ніж шість місяців, то позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, наполягаючи на підставах та обставинах викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засіданні не зявився. Про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. У звязку з не проживанням відповідача за місцем реєстрації на підставі ч.9 ст.110 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за останнім відомим місцем проживання відповідача. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та нього відкритий лицевий рахунок. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що 2007 року в даній квартирі мешкав його брат [PERSON], однак з серпня 2009 року вже не мешкає, квартирою не цікавиться та житлово комунальні послуги не сплачує. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або його членів сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад встановлені строки , провадиться в судовому порядку Як вбачається з акту складеного представниками ЖЕД №10 від 22.03.2010 року, [PERSON] за адресою [ADDRESS] не мешкає з серпня 2009 року. На підставі викладеного, у відповідності до вимог ст.ст.71,72 ЖК України, суд вважає можливим визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №8 в будинку № 95 по вул. Перемоги м. Запоріжжі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Білгород-Дністровської міської ради, треті особи [PERSON], [PERSON] про встановлення факту належності, факту прийняття спадщини та визнання права власності на житловий будинок №240а по вул.Ізмаїльській, м. Білгород-Дністровський, Одеська область , який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, загальною площею 60,4 кв.м., житловою площею 43,2 кв.м.; літ.«В1» - підвал під частиною будівлі; літ.«Б» - вбиральня; літ.«Е» - будівля незавершена будівництвом; «а» - ганок; №13 - споруди. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні не заперечували проти задоволення позовних вимог. Вислухавши стороння, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. 11 березня 2010 року помер чоловік позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-1-ЖД № 220828 від 12 березня 2010 року. Під час життя померлий [PERSON] мешкав на правах власника у житловому будинку №240а по вул. Ізмаїльська, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, який в цілому складається з: літ .«А»- житловий будинок,- загальною площею 60, 4 кв.м., житловою площею 43,2 кв.м.; літ.«В1» - підвал під частиною будівлі; літ.«Б» - вбиральня; лат «В» - будівля незавершене будівництво; «а» - ганок; №1-3 споруди, але за життя не оформив право власності на будинок. Технічний паспорт та дозвіл виконавчого комітету Білгород-Дністровського міської ради № 256 від 17 жовтня 1983 року підтверджують, що власником житлового судинку № 240а по вул. Ізмаїльській, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, загальною площею 60,4 кв.м., житловою площею 43,2 кв.м.; літ.«В1» - підвал під частиною будівлі; літ.«Б» - вбиральня; літ.«Е» - будівля незавершена будівництвом; «а» - ганок; №13 споруди був померлий [PERSON]. Спадкоємцями першої черги є позивачка [PERSON] та треті особи [PERSON], [PERSON], які відмовились від прийняття спадщини на користь позивачки. Позивачка фактично прийняла спадщину, мешкає в будинку, обробляє земельну ділянку, проводить необхідні будівельні роботи та здійснює всі платежі. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ч. 1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За таких обставин суд вважає, что вимоги позивачки обґрунтовані, доказані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно до її повноліття. Пoзивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 01 липня 2008 року був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ЖД № 057085 від 01 липня 2008 року. Ніл шлюбу мають спільну неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Неповнолітня дитина знаходяться на повному утриманні позивачки, відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Сул приходить до висновку, що вимоги [PERSON] обґрунтовані, доказані і підлягають задоволенню. У відповідності до ч.3 ст.8 8 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути державне мито у розмірі 51 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-30 00:00:00

04.11.2010 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітню дитини у розмірі 1\\4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімум) для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з*явився будучи належним чином повідомленим. Відповідно до ст. 74, ч. 4,9 ст. 76 ЦПК України, судові повістки надсилаються фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Уразі відсутності адресата особа, що доставляє .судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини не вручення. Якщо місце перебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Згідно п. 4 ч. 2 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів ( постановляє заочне рішення ). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у цивільному шлюбі з січня 2003 року, який розпався в жовтні 2004 року. Від сумісного життя сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Згідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні встановлено, що відповідач працездатний, здоровий, інвалідом не являється, хронічними захворюваннями не страждає, інших осіб на утриманні не має. При визначенні розміру аліментів відповідно до ст. 182 СК України суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших осіб. При цьому розмір аліментів на одну дитину відповідно до Закону України № 2901-ІУ від 22 вересня 2005 року, який набрав чинності 15 жовтня 2005 року, не може бути меншим за ЗО відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому, враховуючи матеріальне становище відповідача та його неповнолітньої дитини, а також те, що відповідач не хворіє, працездатний, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивачки обгрунтовані і підлягають задоволенню повністю - відповідач має можливість виплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1\\4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 року "Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги" непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за інвалідом І групи або перестарілим, який досяг 80-річного віку, можуть отримувати щомісячну компенсацію у розмірі виходячи з прожиткового мінімуму. Так, відповідачка по справі [PERSON]. отримувала з 03.02.2006 року по 30.06.2010 року компенсацію в сумі 48,30 грн. щомісячно. Позивач зазначав, що відповідачка була попереджена про відповідальність за недостовірні дані та зобов'язання своєчасно повідомити про причини, що випливають на призначення компенсаційних виплати, в тому числі, про працевлаштування. Однак, незважаючи на попередження [PERSON] Не повідомила управління про факт працевлаштування. Чим порушила свої зобов'язання і п.15 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги. На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідачки незаконно отриману компенсацію в розмірі 3129,57 грн. та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з'явилася, однак подала до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог та просила стягнути з відповідачки незаконно отриману компенсацію за період з 12.06.2007 року по 30.06.2010 року в сумі 2308, 81 грн. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, однак подали заяву про розгляд справи без їх участі, зменшений розмір позовних вимог визнають та просили стягнути судові витрати пропорційно до задоволених вимог. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] З 03.02.2006 року по 01 липня 2010 року перебувала на обліку у позивача як одержувач компенсації фізичній особі(працездатна), яка надавала соціальну послугу згідно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 року "Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги". Крім того, встановлено, що згідно розпорядження Лубнянського сільського голови від 05 липня 2006 року №14 відповідачка [PERSON] була прийнята на посаду прибиральниці лубнянської сільської ради з-05 липня 2006 року. Як вбачається , з причини неповідомлення позивача про працевлаштування, відповідачці було нараховано та зайво виплачено копменсацію за період з 02.06.2007 року по 30.06.2010 року в сумі 2308, 81 грн. Даний факт підтвердила сама відповідачка в заяві про визнання позову. За таких обставин, позов обгрунтований і підлягає до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернуся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що з відповідачкою вони одружилися 16 жовтня 1999 року . Від даного шлюбу в них народилось двоє дітей: донька [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. Позивач вказує на те, що відповідачка вже два роки не проживає разом з ним та їхніми дітьми. З того часу їхні шлюбні відносини припинилися. На даний час відповідачка проживає з іншим чоловіком у своїх батьків. Діти проживають з ним та знаходяться на його утриманні, а відповідач з дітьми не спілкується. За таких обставин позивач вважає спільне проживання та збереження сім'ї є неможливим. На підставі викладеного позивач просив їхній шлюб розірвати, а неповнолітніх дітей залишити на його вихованні. В судовому засіданні позивач [PERSON] зменшив позовні вимоги, просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Відповідачка [PERSON] позов визнала та не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що між позивачкою та відповідачем був зареєстрований шлюб 16 жовтня 1999 року. Від даного шлюбу в них народилось двоє дітей: донька [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO], які знаходяться на вихованні позивача. Судом також встановлено, що сторони не проживають разом вже більше двох років. Отже, шлюб існує лише формально. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що відповідно до розписки від 18 січня 2010 року [PERSON] отримала гроші в розмірі 32 602,00 грн. та які зобов'язувалася повернути до 18 січня 2011 року рівномірними частинами по 2 717,00 грн. щомісячно. Однак до сьогоднішнього дня вказану суму відповідачка не повернула. На підставі викладеного позивач просить зобов'язати її повернути йому суму 32 602,00 грн. та судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що весною 2009 року він дав відповідачці 32602 грн. , оскільки вони їй потрібні були для для врегулювання проблем, які виникли з її сином. Оскільки на неодноразові усні прохання вона йому не повертала гроші, він попросив її написати заяву про те, що вона боргує йому гроші. Відповідачка [PERSON] позов не визнала та пояснила, що позивач змусив її написати заяву, що нібито вона йому боргує гроші. Однак вона ніякі гроші від [PERSON] не позивача. Крім того, пояснила, що в період з 2004 по 2010 року вона займалася підприємницькою діяльністю на території Великоберезнянської районної лікарн, а саме, орендувала приміщення адмінбудівлі лікарні, де здійснювала торгівлю. Однак насправді власником магазину був позивач, який займався постачанням товарів в магазин. А дозвільні документи були оформлені на неї. Позивач мав доступ до приміщення магазину і після закінчення роботи магазину. В магазині постійно виникали недостачі, і вона вважає, що це позивач викрадав товар. Оскільки виникла велика недостача, то 18 січня 2010 року позивач заставив її написати заяву в присутності [PERSON], яка в магазині працювала продавцем, що нібито вона боргує позивачу 32602 грн. Відповідачка також зазначала, що будь-яких розписок про отримання коштів вона позивачу не давала. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна строна(позикодавець) передає у власність другій строні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.ст.10, 11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як вбачається, позивачем не надано суду доказів того, що він передав у власність відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 32602 грн. Таким чином позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що відповідно до розписки від 18 січня 2010 року [PERSON] отримала від нього гроші в розмірі 11528 грн. та які зобов'язувалася повернути до 18 січня 2011 року рівномірними частинами по 1650 грн. щомісячно. Однак до сьогоднішнього дня вказану суму відповідачка не повернула. На підставі викладеного позивач просить зобов'язати її повернути йому суму 11528 грн. та судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що у 2008 році він дав відповідачці 11528 грн., оскільки вони їй потрібні були для лікування. Оскільки на неодноразові усні прохання вона йому не повертала гроші, він попросив її написати заяву про те, що вона боргує йому гроші. Відповідачка [PERSON] позов не визнала та пояснила, що позивач змусив її написати заяву, що нібито вона йому боргує гроші. Однак вона ніякі гроші від [PERSON] не позивача. Крім того, пояснила, що вона працювала продавцем магазину, що знаходився в адмінбудівлі Великоберезнянської райлікарні. Власником магазину був позивач, який займався постачанням товарів в магазин. Позивач мав доступ до приміщення магазину і після закінчення роботи магазину. В магазині постійно виникали недостачі, і вона вважає, що це позивач викрадав товар. Оскільки виникла велика недостача, то 18 січня 2010 року позивач заставив її написати заяву в присутності [PERSON], що нібито вона боргує позивачу 11528 грн. Відповідачка також зазначала, що будь-яких розписок про отримання коштів вона позивачу не давала. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна строна(позикодавець) передає у власність другій строні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як вбачається, позивачем не надано суду доказів того, що він передав у власність відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 11528 грн. Таким чином позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-30 00:00:00

Позивачка звернулась в суд із позовом, в якому просила стягувати аліменти з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян по досягненню дитиною відповідного віку, оскільки відповідач в добровільному порядку не надає допомогу на утримання сина. Позивачка в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, просила стягнути з в відповідача на її користь аліменти на утримання сина. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечує проти сплати аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO]. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає що рішення підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 26.05.2006 року сторони уклали шлюб, зареєструвавши його по актовому запису №5 в виконкомі Жежелівської сільської ради Козятинського району Вінницької області (а.с.4) Від спільного проживання у них 16.10.2006 року народився син [PERSON] (а.с.5), який проживає і знаходяться на утриманні позивачки про що свідчить довідка (а.с.6). Відповідач працездатний, має змогу надавати матеріальну допомогу, проте в добровільному порядку таку допомогу не надає, тому право позивачки порушено і підлягає захисту за судовим рішенням. Правовідносини, які склались між сторонами, відповідають вимогам ст. 180 СК України, згідно з якою батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 ч.2 СК України , мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved