Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до ВАТ „Завод залізобетонних виробів, третя особа на стороні відповідача генеральний директор ВАТ „Завод залізобетонних виробів про виплату розрахункових коштів по день фактичного розрахунку та моральної шкоди. В обґрунтування позову посилається на те що, 05 жовтня 2007 року позивач був призначений на посаду інженера з механізації та автоматизації виробничих процесів ВАТ „Завод залізобетонних виробів", дана обставина підтверджується записом в трудовій книжці № 41, наказ №102-ВК від 02.10.2007 року. 01 січня 2008р. позивач переведений на посаду інженера з охорони праці, вказана обставина підтверджується записом в трудовій книжці №42, наказ №158-ВК від 29.12.2007 року. 01 грудня 2010 року був звільнений з посади інженера охорони праці за п.1 ст.36 КЗпП України, за угодою сторін, наказ №144-ВК від 30.11.2010 року, дана обставина підтверджується записом в трудовій книжці №43. З дня звільнення позивач розрахунку не отримав. В день звільнення 01 грудня 2010 року, було видано трудову книжку, але розрахунку зі [PERSON] не проведено, мотивуючи це тим, що на даний момент на підприємстві немає коштів. Протягом грудня 2010 року, січня-лютого 2011 року, позивач неодноразово звертався до Відкритого Акціонерного Товариства „Завод залізобетонних виробів" з надією на отримання своїх розрахункових коштів, однак вимоги останнього, залишалися без задоволення. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просить суд стягнути з відповідача розрахункові кошти із виплатою середнього заробітку за весь час їх затримки по день фактичної виплати в сумі 10260грн 59 коп., стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень та судові витрати по справі. Третя особа на стороні відповідача генеральний директор ВАТ „Завод залізобетонних виробів [PERSON] в судове засідання не зявилась про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, причину неявки, суду не повідомила. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать наявні в справі судові повідомлення, причину неявки, суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224ЦПК України. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши його пояснення, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 05 жовтня 2007 року позивач був призначений на посаду інженера з механізації та автоматизації виробничих процесів ВАТ „Завод залізобетонних виробів", дана обставина підтверджується записом в трудовій книжці №41, наказ №102-ВК від 02.10.2007 року. 01 січня 2008р. переведений на посаду інженера з охорони праці, вказана обставина підтверджується записом в трудовій книжці №42, наказ №158-ВК від 29.12.2007 року. 01 грудня 2010 року був звільнений з посади інженера охорони праці за п.1 ст.36 КЗпП України, за угодою сторін, наказ №144-ВК від 30.11.2010 року, дана обставина підтверджується записом в трудовій книжці №43. З дня звільнення позивач розрахунку не отримав. В день звільнення 01 грудня 2010 року, було видано трудову книжку, але розрахунку зі [PERSON] не проведено, мотивуючи це тим, що на даний момент на підприємстві немає коштів. Протягом грудня 2010 року, січня-лютого 2011 року, позивач неодноразово звертався до Відкритого Акціонерного Товариства „Завод залізобетонних виробів" з надією на отримання своїх розрахункових коштів, однак вимоги останнього, залишалися без задоволення. 22 березня 2011 року позивач звернувся до ВАТ „Завод залізобетонних виробів" з проханням виплати розрахункових коштів. Однак вкотре було відмовлено, та видано довідку оборотно-сальдової відомості по рахунку: 661 співробітника [PERSON] за 1 квартал 2011 року. Сума до виплати становить 3,721.99 (три тисячі сімсот двадцять одну гривню дев'яносто дев"ять копійок). Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадяться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимог про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Стаття 117 КЗпП України вказує, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому сум у строки, зазначені у сатті 116 цьго Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Розрахункові кошти позивач мав отримати, згідно законодавства в день звільнення. Тобто отримання розрахункових коштів згідно статті 116 КЗпП України мало бути здійснене відповідачем, ще 01 грудня 2010 року. Позивач коштів не отримав, тому роботодавець зобов'язаний виплатити середній заробіток за весь час затримки, по день фактичного розрахунку. Середньомісячна заробітна плата на день звільнення становила 1533грн 87 коп., тобто 50 грн 39 коп. (денна заробітна плата) х 30.44 (середньомісячна кількість календарних днів) - 1533грн 87 коп., дана обставина стверджується довідкою виданою ВАТ „Завод залізобетонних виробів" від 07 грудня 2010 року. Невиплата розрахункових коштів з вини власника або уповноваженого ним органу по день пред'явлення позову становить 1533грн 87 коп. (грудень 2010 року) + 1533грн 87 коп. (січень 2011 року) + 1533 грн. 87 коп. (лютий 2011 року) + 1533грн 87 коп. (березень 2011року) +403 грн. 12 коп. (за період 01 квітня по день подачі позову 08 квітня 2011 року) = 6538 грн. 60 коп. Крім того, внаслідок неправомірних дій відповідача, позивачу нанесено моральну шкоду, яка повинна бути стягнута з відповідача. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Суд вважає доведеним наявність шкоди, що виразилась у тому, що діями посадовими особами ВАТ „Завод залізобетонних виробів, які виразились в затримці виплати середнього заробітку і наслідками (позивач переніс нервове потрясіння, яке носить тривалий характер, крім того 31 травня 2010 року померла дружина позивача [PERSON], дана обставина стверджується свідоцтвом про смерть серії ІГ-Ю №095606' від 31 травня 2010 року, та довідкою Квасилівської селищної ради №1363 від 31.05.2010 року копію документів додаю до позовної заяви, позивач сам виховує малолітню дитину - [PERSON], [INFO], позивач не може знайти роботу і перебуваю на обліку, як безробітний в Рівненському районному центрі зайнятості, дана обставина стверджується записом в трудовій книжці №44. Кошти які відповідач неправомірно не виплачує могли бути спрямовані на покращення матеріально-побутових умов сімї, утримання малолітнього сина позивача, оплату відповідних послуг тощо. Відповідач протягом тривалого періоду не бажав навіть зі мною спілкуватися. Таким чином, все це призвело до порушення нормальних життєвих зв'язків позивача та членів його сім'ї, необхідності у відшуканні додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачу, суд виходить із глибини, характеру та обсягу фізичних та психічних хвилювань та страждань позивача, що останній повинен докладати значних зусиль для організації свого життя. З урахуванням таких обставин, виходячи із вимог розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги позивача, в частині стягнення моральної шкоди, підлягають до задоволення частково, а саме на суму 1000 (дві тисячі ) грн. За наведених обставин, оцінкою досліджених доказів, у відповідності до положень чинного законодавства, суд вважає позовні вимоги, в частині стягнення з відповідача розрахункових коштів по день фактичного розрахунку, обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення, а в частині стягнення моральної шкоди підлягає до задоволення частково, а саме в сумі 1000 грн. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, необхідне стягнути з відповідача на користь держави, судові витрати по справі в розмірі 120 гривень збір на інформаційно технічне забезпечення судового процесу та судовий збір у розмірі 102 (сто дві) гривень 60 коп. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved