Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-15 00:00:00

09 вересня 2010 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання батьківства. В обґрунтування вимог зазначає, що з 1995 року спільно проживав з [PERSON] за адресою: м. Маріуполь, вул. Азовстальська, 164-167. В період спільного проживання народився син [PERSON], [INFO]. Відомості про батька у актовий запис про народження було внесено за прізвищем матері, а імя та по-батькові за її вказівкою, у звязку із чим батьком внесений [PERSON]. У 2000 році він одружився із [PERSON] і дружина набула прізвище «Савченко». В період вже зареєстрованого шлюбу також було народжено інших дітей [PERSON] та [PERSON]. 14 червня 2007 року шлюб між ними було розірвано. За рішенням суду від 19.04.2007 року позивач, як батько, сплачував аліменти на утримання неповнолітніх дітей, в тому числі й на утримання [PERSON]. 04 серпня 2010 року [PERSON] померла, у звязку із чим над [PERSON] було встановлено опіку. Наполягаючи на тому, що він є біологічним батьком неповнолітнього [PERSON], просить визнати його таким. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні, викладеним у позові. Просив позов задовольнити. Представник відповідача Органу опіки та піклування Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради [PERSON], який діє за довіреністю, у судовому засідання позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Цивільного процесуального кодексу України кожна заінтересована особа має право звернутися до суду за захистом свого права чи охоронюваного законом інтересу. За положеннями ст. 122 СК України права та обовязки батька та дитини ґрунтуються на походженні дитини від нього. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] народився 31 грудня 1996 року, про що Орджонікідзевським відділом РАЦС Маріупольського МУЮ Донецької області вчинено актовий запис № 176 від 20 березня 1997 року. Батьками дитини зазначені: батьком [PERSON], матірю [PERSON]. Відомості про батька дитини внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, тобто за прізвищем матері, а імя та по-батькові за її вказівкою (а.с. 3). 16 березня 2000 року [PERSON] у шлюбі із [PERSON] набула прізвища «Савченко», що підтверджено відповідним свідоцтвом про одруження (а.с. 4). Як вбачається зі свідоцтва серії І-НО № 125518, виданий Орджонікідзевським відділом РАЦС Маріупольського МУЮ Донецької області від 11 серпня 2008 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розрізано від 14 червня 2007 року, актовий запис № 216. Згідно із свідоцтвом про смерть серії І-НО № 484952, виданим Орджонікідзевським відділом РАЦС Маріупольського МУЖ Донецької області від 06 серпня 2010 року, [PERSON] померла 04 серпня 2010 року, про що вчинено актовий запис № 1068. Відповідно до ч. 3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути предявлений особою, яка вважає себе батьком дитини, при цьому відповідно до ч. 2 цієї ж статті підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до цивільного процесуального законодавства. Встановлено, що [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [INFO]. Разом із ним зареєстровані та проживають: син - [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідачем не оспорюється той факт, що з 1995 року [PERSON] та [PERSON] проживали спільно без реєстрації шлюбу і в період їх спільного проживання було народжено [PERSON]. За результатами перевірки, проведеної Службою у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради, останнє вважає доцільним визнати [PERSON] батьком [PERSON] (а.с. 44). Підсумовуючи наведене, суд вважає, що зібрані і досліджені в ході розгляду справи докази свідчать про обґрунтованість позову [PERSON], а тому не вбачає підстав для відмови у його задоволенні. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить вимогам чинного законодавства, не порушує права, свободи чи законні інтереси інших осіб. На підставі ст. ст. 125, 128 СК України,

Outcome: approved