Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] (до шлюбу Леонова) Н.В. 29 січня 2009 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що з 1995 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, мають двох дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Шлюб розірвано згідно рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 січня 2008 року. Також вказувала, що за час шлюбу з відповідачем було придбано три вантажних автомобіля, а також здійснювалися виплати на придбання четвертого автомобіля. В поданій до суду заяві, посилаючись на норми Сімейного кодексу України, просила суд визнати спільною сумісною власністю грошові кошти, які були сплачені на придбання, реєстрацію, страхування, оподаткування вантажних автомобілів [PERSON], 2005 року випуску, державний номер [NUMBER], ГАЗ 3302-415 И ГАРЗ, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], FAW СА, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], а також на виплату легкового автомобіля за системою «Автоплан». Просила суд розділити зазначені грошові кошти в рівних частках та стягнути з відповідача [PERSON] ? частину вказаних грошових коштів. [PERSON] звернувся в суд з зустрічним позовом до [PERSON], в якому вказував, що до складу спільної сумісної власності подружжя також належать 11 кольорових телевізорів на загальну суму 10000 грн., 3 пральних машини загальною вартістю 4000 грн., холодильник, відеокамера, меблі, килими, посуд, постільна білизна та квіти у вазонах. Просив суд ухвалити рішення, яким розділити спільне майно. 12 травня 2010 року [PERSON] подано до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій також просила суд розділити три автомобільні гаражу, що розташовані в м. Полтаві по вул. Крамського. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 24 листопада 2010 року позовні вимоги [PERSON] про розподіл трьох гаражів за заявою представника позивача залишені без розгляду. В судовому засідання кожна із сторін підтримала свої позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні, посилаючись на викладені в поданих до суду заявах обставини. Суд, заслухавши пояснення осіб, що приймають участь в розгляді справи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] з 02 березня 1995 року перебувала з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 січня 2008 року, яке вступило в закону силу. Також встановлено, що сторони мають двох дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Як встановлено судом, відповідно до договору купівлі-продажу № К 460 від 20 червня 2006 року відповідач [PERSON] придбав транспортний засіб ГАЗ-3302-415 И ГАРЗ, вартістю 50008,33 грн. (а.с. 13-14). За договором купівлі-продажу від 21 травня 2007 року (а.с. 20-22) [PERSON] придбав транспортний засіб FAW СА 1061-К28L5R5-1011 вартістю 74583,33 грн. Також встановлено, що 10 лютого 2006 року [PERSON] була укладена угода № 123191 з ЗАТ «АІСЕ Україна», предметом якої є надання системи послуг, спрямованих на придбання автомобіля. На виконання казаної угоди в березні 2006 року відповідачу був переданий автомобіль марки ГАЗ 330202-ЗНГ. Крім того, [PERSON] з ЗАТ «АІСЕ України» було укладено угоду № 105728 від 14 липня 2005 року, до якої внесено зміни за договором від 09 рудня 2005 року, предметом якої також було надання системи послуг, спрямованих на придбання автомобіля Ланос. Таким чином, [PERSON] за час перебування в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] було придбано транспортні засоби: -ГАЗ-3302-415 И ГАРЗ, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]; зареєстрований 21 липня 2006 року, -FAW СА 1061К28L5R5-101, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію видане 22 травня 2007 року; -ГАЗ 330202-ЗНГ, 2005 року випуску, державний номер [NUMBER], зареєстрований 12 квітня 2006 року. Як встановлено судом, спірні транспортні засоби придбані в розстрочку, про що маються відмітки в облікових картах транспортних засобів. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, що мають істотне значення. В той же час, відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи виключно в межах заявлених вимог. Звертаючись до суду з позовними вимогами про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, позивач [PERSON] просить суд визнати обєктом спільної сумісної власності не майно, набуте подружжям за час перебування в зареєстрованому шлюбі, а кошти, внесені подружжям в рахунок придбання такого майна. Згідно з нормами Сімейного кодексу України, вимогами Цивільного кодексу України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. При цьому кошти, внесені подружжям за час перебування шлюбу за договорами з надання системи послуг, не є згідно з нормами законодавства обєктом права спільної сумісної власності. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що кошти, які подружжя [PERSON] за час шлюбу внесли за договорами на придбання автомобілів не є обєктом спільної сумісної власності подружжя в розумінні ст. 60 СК України, а є майном, яким подружжя розпорядилося за взаємною згодою, тому вимоги [PERSON] про визнання їх спільною сумісною власністю, поділ коштів та стягнення їх ? частини з відповідача [PERSON] заявлені безпідставно, не ґрунтуються на нормах закону, тому не підлягають задоволенню. Згідно з вимогами ст.ст. 10, 11, 31 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії цивільного процесу. Відповідач [PERSON], звертаючись до суду з вимогами про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, жодних доказів придбання такого майна подружжям, існування майна на час розгляду справи судом, не надав. Не встановлені обставини придбання такого майна подружжям [PERSON] і під час розгляду справи судом. Будь-яка технічна документація, чеки на придбання кольорових телевізорів, пральних машин, холодильника, відеокамери, меблів, килимів, посуду та іншого майна відсутня. Тому суд приходить до висновку, що в задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити за недоведеністю.

Outcome: dismissed