Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-21 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовними вимогами, і просять визнати за ними в рівних частинах за кожною по ? частині право власності на квартиру [ADDRESS], яка належала померлій 23.05.2005 року [PERSON], мотивуючи тим, що [PERSON] державною нотаріальною конторою при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було порушено норми Інструкції «Про порядок здійснення нотаріальних дій в Україні» від 03.03.2004 року та Закону України «Про нотаріат», а саме були видані свідоцтва про право на спадщину на імя позивачів, які складаються кожне з 1/3 частини квартири [ADDRESS], залишивши останню 1/3 частину квартири відкритою для іншого спадкоємця [PERSON], який надіслав до нотаріальної контори телеграму про намір вступу у спадщину після смерті [PERSON], проте нотаріусом, крім вищевказаної телеграми, не було витребувано ніяких документів, підтверджуючих волю [PERSON] про вступ у спадщину. Позивачі стверджують, що їх брат [PERSON] не звертався із заявою про вступ у спадщину після смерті [PERSON] та в телеграмі не вірно вказані імя та прізвище спадкодавця. Представник відповідача [PERSON] державної нотаріальної контори в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в частині того, що нотаріусом були допущені будь які порушення діючого законодавства. За обставинами справи пояснила, що згідно п. 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03.03.2004 року за № 20/5 якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або прибути особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. У звязку з вищевикладеним, повідомила, що спадкоємець [PERSON] мав намір прийняти спадщину після смерті своєї матері [PERSON], померлої 23.05.2005 року, про що свідчить телеграма, надіслана [PERSON] на адресу [PERSON] державної нотаріальної контори Одеської області і при оформленні спадщини державний нотаріус не міг не прийняти до уваги таку заяву, у звязку з чим, були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на імя [PERSON] та [PERSON] кожній по 1/3 частині квартири [ADDRESS]. Крім цього зазначила, що відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі. Додатково просить застосувати строк позовної давності при розгляді цивільної справи. Вислухавши сторони, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 17.06.2005 року за № 362. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 016457 від 24.05.2005 року, виданого відділом РАЦС по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] померла 23.05.2005 року. Після смерті [PERSON] спадкоємиці за законом першої черги, [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом строк відповідно до ст. 1269 ЦК України звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, що підтверджено нотаріально посвідченими заявами від 26.05.2005 року та від 11.11.2005 року, тобто вважаються такими, які фактично прийняли спадщину. [PERSON] державною нотаріальною конторою 25.03.2006 року були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на імя [PERSON] та [PERSON], які складаються кожне з 1/3 частини квартири [ADDRESS], 1/3 частина вказаної квартири залишилась відкритою для спадкоємця, прийнявшего спадщину, а саме [PERSON]. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. На підставі ч. 4 ст. 10 ЦПК України та п. 1, 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи шляхом роз'яснення особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав, вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, при відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно заяви про прийняття спадщини поданої [PERSON] до нотаріальної контори, вбачається про наявність іншого спадкоємця [PERSON]. В свою чергу, відповідно до заяви про прийняття спадщини поданої [PERSON] до нотаріальної контори, вбачається про наявність інших спадкоємців [PERSON] та [PERSON]. Проте позивачки [PERSON]І та [PERSON] в позовній заяві відповідачем по справі вказали [PERSON] державну нотаріальну контору, але ніяких вимог щодо вчинення нотаріальною конторою будь яких дій не заявляють та не вважають, що по справі повинно бути притягнуто інших відповідачів, наполягають на розгляді поданої позовної заяви до [PERSON] державної нотаріальної контори, про визнання права власності на спадкове майно. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного у ст. 11 ЦПК, суд не може з власної ініціативи замінити неналежного відповідача на підставі ст. 33 ЦПК України, а в свою чергу позивачами не заявляються вимоги до належних відповідачів. Разом з тим, в позовній заяві позивачі [PERSON] та [PERSON] заявляють вимоги про визнання за ними в рівних частинах за кожною права власності на квартиру [ADDRESS], в той час як вони вже володіють кожна по 1/3 частині вказаної квартирі на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих [PERSON] державною нотаріальною конторою 25.03.2006 року, тому правових підстав для визнання за ними права власності по ? частині квартири [ADDRESS] за кожною, немає. Таким чином, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] державної нотаріальної контори, про визнання права власності необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed