Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-20 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача на свою користь борг у зв»язку з невиконанням ним грошового зобов»язання в розмірі 68161,90 грн., 3% річних в сумі 364,20 грн. та 10000,00 грн. відшкодування завданої моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що в грудні 2010 року між ним та [PERSON] була досягнута усна угода про купівлю-продаж автомобіля- «Форд-Ф 350», реєстраційний номер [NUMBER], за ціною 22500,00 доларів США. Тоді він дав відповідачу 8500,00 доларів США, а останній дав йому можливість за довіреністю поїздити на автомобілі та перевірити його технічний стан. Однак, під час експлуатації він виявив великі дефекти цього автомобіля і заявив відповідачу, що з цих причин відмовляється його купувати, так як він про ці дефекти під час усних домовленостей не попереджував. Вони разом оглянули автомобіль і відповідач погодився з обґрунтованістю його претензій. Вони домовилися, що через відсутність у відповідача на той час коштів, останній складе розписку і до 30.06.2011 року поверне йому 8500,00 доларів США. В той же день 05.02.2011 року в смт. Вигода [PERSON] власноручно написав розписку про те, що він отримав у нього завдаток за автомобіль «ФОРД» в розмірі 8500 доларів США, які зобов»язується повернути до 30.06.2011 року. Проте, вже пройшов значний час після обумовленого терміну, але відповідач вказані кошти не повернув, хоч він цього неодноразово вимагав і повертати їх відмовляється. Таким чином, в даному випадку має місце домовленість з відповідачем, що через відсутність у нього коштів він змінює їх повернення позиковим зобов»язанням, що передбачено ст. 1053 ЦК України. Сума неповерненого відповідачем боргу з урахуванням курсу валют становить 67797,70 грн. Крім того, у відповідності до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням також 3-процентів річних від простроченої суми. Розмір 3-процентів річних за період з 01.07.2011 по 30.10.2011 року (153 дні) становить 364,20 грн., а загальна сума боргу відповідача 68161,90 грн. Неповерненням у встановлений строк суми боргу відповідач спричинив йому моральну шкоду, оскільки на ці кошти він розраховував у зв»язку необхідністю лікувати своїх дітей [PERSON] та [PERSON] і змушений був для лікування дітей позичати кошти у близьких людей. Розмір завданої моральної шкоди оцінює в 10000,00 грн. [PERSON] заявив зустрічний позов, в якому просив стягнути з [PERSON] 80000,00 грн. збитків, завданих розірванням договору купівлі-продажу автомобіля. Свої вимоги мотивував тим, що згідно довіреності від 03.03.2009 року він користувався та розпоряджався вантажно-пасажирським автомобілем марки «FORD F 350», 1999 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником даного автомобіля є [PERSON] На початку жовтня 2010 року до нього звернувся відповідач [PERSON], який хотів купити вказаний автомобіль, на що він погодився і вони погодили його продажну ціну в сумі 22500,00 доларів США. 12 жовтня 2010 року він передав відповідачу автомобіль, ключі та документи на нього, а також видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Долинського міського нотаріального округу і зареєстровану за номером № 3514 на право експлуатації та розпорядження цим транспортним засобом, в тому числі з правом керування, продажу, обміну та здачі в оренду. Оскільки в момент передачі автомобіля [PERSON] оплатив тільки кошти в сумі 8500,00 доларів США, то вони домовились, що остаточно порядок сплати коштів буде визначено пізніше. Він погодився почекати з оплатою, але в кінці грудня 2010 року забрав у відповідача доручення, згідно якого можна було відчужити автомобіль. 24.12.2010р. [PERSON] видав розписку, в якій зазначив погоджену ціну автомобіля, сплату коштів в сумі 8500,00 доларів США та зобов'язання, повернути решту суми до 30 червня 2011 року. Взамін, 23.12.2010 року він видав відповідачу довіреність на право експлуатації автомобіля без права відчуження. При цьому вони домовились, що генеральне доручення він поверне одразу після повної оплати за автомобіль. Термін дії вказаної довіреності був визначений до 30.06.2011 року. Однак, 05.02.2011 року [PERSON] звернувся до нього з проханням про повернення коштів, зазначивши, що він відмовляється від укладення договору купівлі-продажу, тобто фактично розірвав договір, оскільки він вже отримав частину коштів та передав відповідачу автомобіль. Тоді він змушений був надати розписку про отримання коштів в сумі 8500,00 доларів США та вказати про їх повернення, оскільки відповідач заявив, що він не поверне автомобіль в разі відмови видати розписку. В звязку з цим посилання [PERSON] на позикові зобов'язання не заслуговують на увагу, оскільки ніякого боргу він перед ним не мав, кошти не позичав і домовленості про повернення коштів між нами не було, а була необхідність забрати машину, яка належить власнику [PERSON] Вважає, що на підставі п.5 ст. 653 ЦК України має право вимагати від відповідача відшкодування збитків, завданих розірванням договору. Істотним порушенням умов договору зі сторони [PERSON] вважає те, що протягом чотирьох місяців: з 12.10.2010р. по 05.02.2011р. відповідач користувався автомобілем, наїхав на ньому більше 20 тисяч км. та повернув його зі значними технічними несправностями, на усунення яких він витратив 37900,00 грн. Крім того, завдані збитки полягають і в тому, що відповідач наїхав на автомобілі більше 20000,00 км. Таким чином загальний розмір завданих йому збитків становить 80000,00 грн. В судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав повністю, зіславшись на обставини, викладені в позовній заяві. Зустрічний позов [PERSON] не визнав та просив відмовити в його задоволенні, оскільки вважає його вимоги безпідставними. Відповідач-позивач [PERSON] первісний позов [PERSON] не визнав, пояснивши, що в письмовій розписці, на яку посилається [PERSON], він вказав, що до 30.06.2011 року поверне йому не кошти в сумі 8500,00 доларів США, а автомобіль «Форд», оскільки вони домовилися, що останній до цього терміну повністю сплатить погоджену суму. Посилання відповідача [PERSON] на те, що його борг по договору купівлі-продажу відповідно до ст. 1053 ЦК України замінено позиковим зобов'язанням, вважає безпідставним і таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки він ніколи згоди на таку заміну не давав і вважає, що боргу перед відповідачем не має, ніяких коштів в нього не позичав. Тому позов [PERSON] вважає безпідставним та просить відмовити в його задоволенні. Свої зустрічні позовні вимоги [PERSON] підтримав з підстав, викладених в зустрічній позовній заяві та просив їх задоволити. Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні як первісного позову [PERSON], так і зустрічного позову [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов»язанням. Заміна боргу позиковим зобов»язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики. Ст. 604 ч.2 даного кодексу передбачено, що зобов»язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов»язання новим зобов»язанням між тими ж сторонами (новація). Згідно зі ст. 653 ч.5 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв»язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Як встановлено в судовому засіданні, в жовтні 2010 року між сторонами по справі було досягнуто домовленість про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу автомобіля «Форд-Ф 350», реєстраційний номер [NUMBER], за ціною 22000,00 доларів США. На виконання цієї домовленості [PERSON], діючи від імені власника вищевказаного автомобіля [PERSON] на підставі довіреності, виданої останнім 03.03.2009 року, посвідченої приватним нотаріусом Калуського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованої в реєстрі за номером № 2325, видав довіреність [PERSON] на користування та розпорядження вищевказаним автомобілем і передав йому сам автомобіль, а [PERSON] передав йому кошти в сумі 8500,00 доларів СІЛА. Даний факт підтверджується довіреністю від 22.10.2010 року, посвідченою приватним нотаріусом Долинського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованою в реєстрі за номером № 3514, підтвердив в судовому засіданні [PERSON] та не заперечив [PERSON] Сторони домовилися, що повну вартість автомобіля [PERSON] сплатить до 30.06.2011 року, після чого вони укладуть договір купівлі-продажу, про що свідчить письмова розписка позивача відповідача [PERSON] від 24.12.2010 року. Як встановлено судом, 23.12.2010 року [PERSON] видав [PERSON] довіреність на право експлуатації автомобіля «Форд-Ф 350», реєстраційний номер [NUMBER], без права відчуження, про що свідчить копія даної довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Долинського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованої за номером № 3520, а попередню «генеральну» довіреність від 22.10.2010 року забрав собі до часу укладення договору. Судом встановлено, що договір купівлі-продажу автомобіля «Форд-Ф 350», реєстраційний номер [NUMBER], між сторонами укладено не було і 05.02.2011 року [PERSON] повернув автомобіль [PERSON], а останній видав йому письмову розписку, якою підтвердив, що дійсно отримав від нього кошти за автомобіль в розмірі 8500,00 доларів США, що підтверджується копією даної розписки. Як вбачається з позовної заяви [PERSON] та його пояснень, останній вказує, що письмова розписка [PERSON] від 05.02.2011 року є доказом того, що між ними мала місце домовленість про заміну боргу позиковим зобов»язанням, що передбачено ст. 1053 ЦК України. Однак, з таким твердженням суд погодитися не може. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі лише домовилися в майбутньому укласти договір купівлі-продажу автомобіля, але відповідно до вимог закону його не оформили, тобто реально його не уклали, а тому зобов»язання між сторонами не виникло. Таким чином ст. 1053 ЦК України, на яку посилається [PERSON] як підставу своїх вимог, до даних правовідносин не може бути застосована. Тим більше, що дана стаття вказує на обов»язкову домовленість сторін, тобто їх добровільну згоду на заміну боргу позиковим зобов»язанням, а [PERSON] таку згоду категорично заперечує. Враховуючи наведене та розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити в зв»язку з його безпідставністю. Що стосується зустрічного позову [PERSON], то він також не підлягає до задоволення, оскільки останній, як на підставу своїх вимог, посилається на те, що в зв»язку з істотним порушенням умов договору купівлі-продажу автомобіля «Форд-Ф 350», реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON], останній повинен відшкодувати йому збитки, завдані його розірванням. Однак, як встановлено судом та підтверджується вищенаведеними доказами, сторони по справі лише домовилися укласти договір купівлі-продажу, однак його не уклали, майно (автомобіль) у власність [PERSON] не було передано і гроші за нього (повна вартість) не було сплачено. Таким чином, оскільки договір купівлі-продажу укладено не було, то відповідно він не міг бути розірваний, а тому відсутні підстави для стягнення коштів, завданих його розірванням. На підставі викладеного, ст.ст. 22,509,604,652,653,1053,1167 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed