Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-27 00:00:00

24.02.2011 року позивач звернувся до суду з позовом про зобовязання відповідача надати йому можливість спілкуватися з дочкою у середу з 19.00 до 20.00 години та у неділю з 13.00 до 19.00 години; стягнення з відповідача 10000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої створенням перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, а також 1350 грн у відшкодування витрат на правову допомогу адвоката та витрат повязаних з оплатою судового збору і витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала і наполягала на задоволенні. Відповідач позов не визнала з тих підстав, що викладені в ньому обставини не відповідають дійсності. Представник третьої особи підтримала позицію відповідача. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в шлюбі від якого мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. 20.01.2010 року їхній шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу дочка залишалася проживати разом з відповідачем за адресою: [ADDRESS]. Позивач проживає окремо за адресою: [ADDRESS]. 25.10.2010 року виконавчий комітет Деснянської районної у місті Чернігові ради ухвалив рішення № 282, яким дозволив позивачеві зустрічатися з малолітньою дочкою двічі на тиждень: у неділю з 13.00 до 19.00 години та у середу з 19.00 до 20.00 години. Спілкування має відбуватися за згодою та бажанням дитини за місцем проживання батька або з відвіданням культурно-розважальних закладів. Одночасно позивача попереджено про недопустимість налаштування дитини проти матері. Відповідно до частини 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач стверджує, що відповідач створює йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Вона не відповідає по будинкофону коли він приходить до дитини, забороняє їй спілкуватися з ним по мобільному телефону. Втім, позивач не виконав зазначені вище вимоги закону і не надав суду жодного доказу на підтвердження створення відповідачем перешкод у спілкуванні з дитиною. У свою чергу, відповідач стверджувала, що позивач жодного разу не зявлявся у час, визначений органом опіки та піклування для спілкування з дитиною. Він спілкується з дитиною лише в школі, при цьому негативно налаштовує її проти матері. Зазначене підтверджується показаннями допитаних судом свідків, які в сукупності узгоджуються між собою, а тому вважається доведеним. Так, допитаний судом в якості свідка батько відповідача [PERSON] показав, що в будні дні після закінчення занять у школі дитина відповідача знаходиться у нього, оскільки вона хворіє на цукровий діабет і потребує дієтичного харчування та інєкцій інсуліну. Позивачу про це відомо, втім, він жодного разу не виявив бажання поспілкуватися з дитиною у визначений органом опіки та піклування час. Також повідомив, що онука скаржиться йому на те, що батько періодично погрожує забрати її від матері, що не відповідає її інтересам. Допитаний судом в якості свідка [PERSON] (чоловік відповідача за другим шлюбом) також підтвердив, що відповідач ніколи не відвідував дитину у час, що визначений йому для спілкування органом опіки та піклування. Стверджує, що дитина боїться свого батька, після телефонних розмов вона хвилюється і в неї починається тремтіння рук. Цей свідок заперечував створення відповідачем перешкод у спілкуванні позивача зі своєю дитиною. У звязку з тим, що позивач не довів створення відповідачем перешкод у спілкуванні з дитиною і завдання йому цим моральної шкоди, відсутні підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed