Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-25 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» в особі Одеської обласної дирекції AT «[PERSON] Аваль» звернувся до суду з позовом до [PERSON], у якому просить стягнути з неї заборгованість за кредитом на загальну суму 401 435, 17 грн. та судові витрати. [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала та у свою чергу звернулася до суду з зустрічним позовом до ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Одеської обласної дирекції AT «[PERSON] Аваль», у якому просить визнати недійсними укладені між нею та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» Генеральну кредитну угоду № 014/03-4/06- 190 від 27 березня 2006 року, кредитний договір № 014/03-4/06-191 від 27 березня 2006 року, договір іпотеки від 29 березня 2006 року, договір застави рухомого майна №014/03-4/06-190/1, в порядку застосування недійсності договору іпотеки виключити з Державного реєстру іпотек запис № 20/2006 від 29.03.2006 року про державну реєстрацію договору іпотеки від 29.03.2006 року та виключити з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис № 20/2006 від 29.03.2006 року про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна за договором іпотеки від 29.03.2006 року. Представник ПАТ «[PERSON] Аваль» позов банку підтримала, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] просила відмовити. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 06 лютого 2006 року [PERSON] звернулася до Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль» із заявкою-анкетою на отримання кредиту позичальником-фізичною особою, що отримує дохід від підприємницької діяльності № 379, у якій просила надати кредит у сумі 70 000 доларів США на строк 7 років. 27березня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (кредитор) та [PERSON] (позичальник) була укладена Генеральна кредитна угода № 014/03-4/06-190. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до гі. 1.1 вказаної кредитної угоди кредитор відкриває позичальнику відновлювану кредитну лінію у розмірі 85 000 доларів США строком до 27 березня 2013 року. Відсоткова ставка за користування кредитом складає 14 відсотків річних (п. 1.4. генеральної кредитної угоди). 27 березня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/03-4/06-191 (Додаток №1 до Генеральної кредитної угоди № 014/03-4/06-190, відповідно до п. 1.1. якого кредитор, відповідно до положень та умов цього договору, що є невід'ємною частиною Генеральної кредитної угоди № № 014/03-4/06-190 від 27 березня 2006 року, надає позивальнику кредит по програмі кредитування Європейського Банку Реконструкції та Розвитку у сумі 70 000 доларів США зі сплатою 14 % річних терміном до 27 березня 2013 року та погашення відповідно до Графіка погашення (Додаток №1до цього договору), що є невід'ємною частиною цього договору. Позичальник зобов'язався здійснювати безготівковим платежем або готівкою в касу кредитору щомісячне часткове погашення кредиту та остаточне погашення отриманого кредиту, згідно Графіка погашення на позичковий рахунок № 2203 299102088, щомісячне погашення відсотків, відповідно до умов цього договору згідно Графіка погашення на рахунок №3600 299 10288. В забезпечення виконання зобов'язань за Генеральною кредитною угодою № 014/03-4/06- 190 від 27 березня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль»(іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно: будинок-дача, що розташована за адресою: Одеська обл.., м. Іллічівськ, с. Бурлача Балка, район Північної коси Іллічівського морського торгівельного порту , ряд 7, місце 1-2, ряд 6, місце 1-2. Крім того, 27 березня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль»(заставодержатель) та [PERSON] (заставодавець) був укладений договір застави № 014/03-4/06-190/1, відповідно до умов якого в заставу банку було передано рухоме майно, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 43, кв. 74 та м. Одеса, вул. Космонавтів, 13, кафе-бар «Морозиво». Позивач у повному обсязі виконав свої зобов'язання за Генеральною кредитною угодою № 014/03-4/06-190 від 27 березня 2006 року, надавши [PERSON] кредитні кошти у розмірі 70 000 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки від 29 березня 2006 року. Однак, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконувала. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 7.6. кредитного договору від 27 березня 2006 року кредитор має право достроково розірвати цей договір та стягнути заборгованість за кредитом, включаючи нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, та інші витрати, пов'язані з виконанням зобов'язань по кредиту у випадках невиконання позичальником зобов'язань за цим договором. 05 лютого 2010 року [PERSON] була надіслана вимога про стягнення заборгованості за кредитом, яку [PERSON] не виконала, що підтверджується зібраними у справі доказами. [PERSON] свої зобов'язання перед банком не виконує, оскільки вважає укладені нею договори з банком, недійсними. В обгрунтування своїх вимог [PERSON] та її представник зазначили наступне. На думку [PERSON] та її представника Генеральна кредитна угода № 014/03-4/06-190 та кредитний договір № 014/03-4/06-191 є недійсними, оскільки їх зміст суперечить ст. 99 Конституції України, ч. 2 ст. 192 , ст.ст. 227, ч. 1 ст. 524 , ч.З ст. 533 Цивільного кодексу України, ст.ст. З, 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», якими передбачено, що операції щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави потребує одержання відповідної індивідуальної ліцензії, а на момент укладання кредитного договору, за яким [PERSON] отримала кредит в іноземній валюті такої індивідуальної ліцензії не було. Твердження [PERSON] та її представника про недійсність кредитних договорів є помилковими з огляду на наступне. Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця - гривня; іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні; сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. На підставі ч. З ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків в іноземній валюті на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ст.ст. 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик є кредитними операціями, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Під «банківською ліцензією» у ст. 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» розуміється документ, який видається Національним банком України в порядку і на умовах, визначених у цьому Законі, на підставі якого банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність. Згідно зі ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» іноземна валюта належить до валютних цінностей, кредитний договір, за яким банк зобов'язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірах та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, є валютною операцією. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Посилання [PERSON] та її представника на вимоги підпункту "в" пункту 4 статті 5 Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, є безпідставними, оскільки на даний час законодавством України не визначено межі термінів і сум надання/одержання кредитів в іноземній валюті. З вищевикладеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. У матеріалах справи наявні Банківська ліцензія № 10 видана Національним Банком України 27.03.1992 року Акціонерному поштово-пенсійному банку «Аваль» на право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та п. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Дозвіл № 110 від 26.12.2005 року наданий акціонерним поштово- пенсійним банком «Аваль» Одеському обласному філіалу АППБ «Аваль» на здійснення, окрім іншого, операцій з валютними цінностями. Дозвіл № 10-1 на право здійснення операцій, визначених п. 1-4 ч. 1 та ч. 4 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» згідно з додатком до цього Дозволу, банківська ліцензія № 10, видана ВАТ «[PERSON] Аваль» на право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та п. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Дозвіл № 10-5, виданий ВАТ «[PERSON] Аваль» на право здійснення операцій, визначених п. 1-4 ч. 1 та ч. 4 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» згідно з додатком до цього Дозволу, Дозвіл № 10-4, виданий ВАТ «[PERSON] Аваль» право здійснення операцій, визначених п. 1-4 ч. 1 та ч. 4 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» згідно з додатком до цього Дозволу, Банківська ліцензія № 10 видана Г1АТ «[PERSON] Аваль» на право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та п. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Дозвіл № 10-5 право здійснення операцій, визначених п. 1-4 ч. 1 та ч. 4 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» згідно з додатком до цього Дозволу що підтверджують право банку надавати кредити в іноземній валюті. Крім того, згідно з розробленим відповідно до вимог статей 5, 11, 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», а також статей 7 і 44 Закону України «Про Національний банк України» Положенням про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженим Постановою Правління НБУ від 14.10.2004 року № 483 під використанням іноземної валюти як засобу платежу розуміється використання іноземної валюти на території України для виконання будь- яких грошових зобов'язань або оплати товарів, що придбаваються. Відповідно до п. 1.5. вказаного Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України однією із загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину є те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання(вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, правових підстав для визнання Генеральної кредитної угоди № 014/03-4/06-190 та кредитного договору № 014/03-4/06-191, договору іпотеки від 29 березня 2006 року, договір застави рухомого майна №014/03-4/06-190/1. недійсними та застосування наслідків їх недійсності не має. На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до п. 6.5. кредитного договору за порушення термінів повернення кредиту та відсотків за кредит сплатити кредитору додатково до встановленої процентної ставки по кредиту, пеню від суми фактично простроченого платежу по відсотках та капіталу у розмірі 100 грн. за кожен день прострочення. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитом, складеного станом на 01.02.2010 року заборгованість [PERSON] за кредитом становить 401 435, 17 грн., та складається з: -заборгованості за кредитом - 44 758, 45 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01.02.2010 року (100 доларів США - 799 грн.) становить 358 022, 84 грн.; -заборгованості за відсотками - 1751, 76 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01.02.2010 року (100 доларів США = 799 грн.) становить 14 012,33 грн.; -пеня - 29 400, 00 грн. На підставі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Таким чином, дослідивши наявні в справі докази, надавши їм належну оцінку, суд вважає законними та обгрунтованими вимоги ПАТ «[PERSON] Аваль» щодо дострокового повернення сум кредиту, сплати відсотків та пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання. Водночас суд відмовляє у задоволенні вимог [PERSON] за недоведеністю та безпідставністю.

Outcome: approved