Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON], в якому просила зобовязати відповідача припинити чинити їй перешкоди у користува¬нні належною їй на праві власності Уг частиною житлового будинку № 38 по вул.Рів¬ненська в м.Костопіль, надати їй ключі від цього житлового приміщення, заборонити відповідачу приходити до цього приміщення без її згоди та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 1600 грн. і судові витрати. В обгрунтування позову покликається на те, що відповідно до договору довічного утримання вона отримала у власність Уг частину житлового будинку в м.Костопіль по вул. Рівненська, 38. Проте, користуватись даним приміщенням не може, оскільки відпо¬відач не віддає їй ключі від житлового будинку, незаконно проникає в будинок та господарює в ньому. На неодноразові звернення до відповідача про негайне повернен¬ня ключів від житлового будинку та припинення господарювати у належному позивачу житлі [PERSON] відповідає категоричною відмовою. Вважає, що своїми діями від¬повідач порушує її права та спричиняє моральну шкоду. Відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до позивача [PERSON], в якому просила визнати недійсним договір довічного утримання, укла¬дений 20 лютого 2004 р. між [PERSON] та [PERSON] в частині передачі у при¬ватну власність [PERSON] Ул частини житлового будинку з надвірними будівлями в м.Костопіль по вул.Рівненська, 38. В обгрунтування позову покликається на те, що Уг частина житлового будинку в м.Костопіль по вул.Рівненська, 38 належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Позивач [PERSON] неналежно виконувала умови договору довічного утримання і фактично здійснювала догляд лише за [PERSON] За [PERSON] доглядала відповідач [PERSON] та соціальні працівники. Поховання [PERSON] також здійснила відповідач. Вважає, що при укладенні між [PERSON] та [PERSON] договору довічного утримання [PERSON] надавав згоду на відчуження лише частки житлового приміщення своєї дружини, а не своєї частки. В звязку з нерозумінням змісту правочину він помилково надав згоду на укладення дружиною договору довічного утримання. Пітвердженням цьому, на думку відповідача, є те, що [PERSON] залишив заповіт від 13 липня 2006 p., за яким все своє майно заповів їй. Як спадкоємець [PERSON] відповідач має право на спадкування належної померлому Ул частини житлового будинку. Просить визнати частково недійсним договір довічного утримання відповідно до ст.229 ЦК України як такий, що вчинений внаслі¬док помилки. В судовому засіданні позивач та іїА представник первинний позов підтримали повністю і по аналогічних мотивах та заперечили проти зустрічного позову. Вважають, що відповідач пропустила строк на оспорення договору довічного утримання. Крім того, Костопільським районним судом в грудні 2006 року розглядалася справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору довічного утримання та визнання права власності на % частину житлового будинку з надвірними будівлями. Під час розгляду цієї справи представником позивача [PERSON] була від¬повідач [PERSON] JI.A. Просять первинний позов задоволити, а в задоволенні зустріч¬ного позову відмовити. Відповідач [PERSON] JI.A. та її представник заперечили проти позову та пояснили, що відповідач не чинила будь-яких перешкод позивачу у користуванні житлом та у неї відсутній ключ від житлового приміщення. Крім того, підтримали зустрічну позовну заяву та збільшили позовні вимоги і просили скасувати державну реєстрацію за позивачем права власності на % частину будинковолодіння в м.Костопіль по вул.Рівненська, 38 та визнати за [PERSON] JI.A. право власності на Ул частину жилового будинку з надвірними спорудами в м.Костопіль по вул.Рівненська, 38. Просять зустріч¬ний позов задоволити, а в задоволенні первинного позову відмовити. Свідок [PERSON] показав, що був сусідом покійного [PERSON] Після смерті його дружини догляд за ним здійснювала відповідач [PERSON] JI.A. Свідок [PERSON] показала, що їй відомо, що відповідач [PERSON] JI.A. постійно турбувалася про свого покійного дядька [PERSON] і здійснювала за ним догляд - готувала їжу, прала його речі. Коли [PERSON] поламав ногу, то три місяці прожи¬вав у відповідача. Заслухавши пояснення сторін і свідків, зясувавши обставини справи та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] не доведений, а зустрічний позов [PERSON] JI.A. необгрунтований. Судом встановлено, що 20 лютого 2004 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір довічного утримання. Згідно цього договору [PERSON] передала у власність [PERSON] належну їй на праві приватної власності Уг частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться в м.Костопіль по вул.Рівненська, 38, а [PERSON] зобовязувалася довічно утримувати [PERSON] та її чоловіка [PERSON] Відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач [PERSON] не надала суду жодних доказів того, що відповідач [PERSON] чинить їй перешкоди у користуванні житловим приміщенням в м.Костопіль по вул.Рівненська, 38, яке перейшло позивачу у власність згідно договору довічного утримання. В звязку з цим суд відмовляє в задоволенні позову [PERSON] Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. При визнанні угод недійсними суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків. Відповідно до ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Таким чином, відповідно до ст.229 ЦК України з позовом може звернутися тільки сторона, що діяла під впливом помилки. [PERSON], яка уклала договір довічного утримання, померла 07 вересня 2004 р . а [PERSON], який давав згоду на укладення своєю дружиною договору довічного утримання, помер 22 жовтня 2009 р. В звязку з цим, посилання відповідача [PERSON] у зустрічній позовній заяві на те, що договір довічного утримання укладений під впливом помилки покійного [PERSON] суд рахує необгрунтованим. Не заслуговує на увагу і посилання відповідача [PERSON] та її представника на те, що позивач [PERSON] не виконувала зобов'язання за договором довічного утри¬мання, оскільки невиконання набувачем зобов'язань за договором довічного утримання є підставою для його розірвання, а не визнання недійсним договору, за умови, що з такою вимогою звертається особисто відчужувач або третя особа, на користь якої був укладений договір, у відповідності до ст.755 ЦК України. З такою вимогою особисто відчужувач [PERSON] та її чоловік [PERSON] до суду не зверталися. На підставі наведеного суд відмовляє в задоволенні зустрічної позовної вимоги від¬повідача [PERSON] про визнання частково недійсним договору довічного утриман¬ня. Оскільки, всі інші позовні вимоги відповідача [PERSON] є похідними від визнан¬ня недійсним договору довічного утримання, то суд відмовляє в задоволенні і цих по¬зовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed