Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-22 00:00:00

У грудні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений ним та сином - [PERSON] 03.06.2009 року, оскільки ця мода є фіктивною, вчиненою без наміру створити правові наслідки, а лише в зв'язку із гим, що однією з умов для виїзду відповідача для виїзду за межі України була наявність в нього свого власного житла. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав, у ньому зазначених, просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] позов повністю визнав, підтвердивши, що у 2009 році виїжджав в іншу країну і при оформленні візи в нього у відповідній установі вимагали надати документи щодо наявності банківських рахунків в Україні або житла на праві власності, в зв»язку з чим він попросив батька укласти з ним договір дарування квартири, на що останній погодився. На даний час він повернувся із-за кордону та бажав би знову повернути батькові його власність, але нотаріально посвідчити відповідну угоду вони не мають можливості в зв»язку із фінансовими складнощами. Третя особа - приватний нотаріус Новокаховського міського нотаріального округу [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що на момент посвідчення договору дарування квартири [ADDRESS] його дії були правомірними, договір відповідає всім нормам діючого законодавства, сторони з його змістом були ознайомлені, наслідки вчинення иравочинуїм також були роз»яснені. Суд, заслухавши сторони, представника позивача, третю особу, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи 03.06.2009 року сторони уклали договір дарування нерухомого майна, який оформили належним чином, посвідчили у нотаріуса і виконали у повному обсязі, що підтверджується наявністю самого договору, його прийняттям обдаровуваним, проживанням сторін у квартирі, виконанням відповідачем процедури його реєстрації у Комунальному підприємстві «Каховське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради. Згідно зі ст. 234 ЦК України, на яку також посилається позивач, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Пленум Верховного Суду України в постанові від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» в п. 24 роз'яснив, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає , що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визногтя правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на іуш.»>іш/ія правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікою^іД^^па пвншт. Крім того, як встановлено с\\дом. відповідно до вимог ст. сг. 210. 640 ЦК України спірний договір дарування від 03 червня 2009 року зареєстровано в реєстрі за № 688. що було здійснено державним нотаріусом та про що міститься позначка на договорі. Відповідно до п.п.6.8 цього договору сторони підтверджують, що його укладення відповідає їх інтересам: волевиявлення < вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Обдаровуваний свідчить, що він дарунок приймає. Прийняттям дарунку вважатиметься одержання оригінального примірника цього договору після його нотаріального посвідчення. Подальше проживання позивача з сім'єю у квартирі не свідчить про фіктивність договору дарування оскільки за змістом ст.234 ЦК України навіть невиконання або неналежне виконання правочину не є підставою для визнання його недійсним і зазначені обставини не свідчать, що договір дарування був фіктивним, укладався без наміру створити правові наслідки. Встановивши вищенаведені обставини, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору дарування є безпідставними та не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ІДПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог судом відмовлено, то судові витрати з відповідача не стягуються. На підставі ст.ст. 202-203,234. 717 ЦК України,

Outcome: dismissed