Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-16 00:00:00

Позивач за основним позовом [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] та просив суд поновити строки звернення до суду з поважних причин, визнати договір дарування квартири від 08.05.2002 року недійсним, посилаючись на те, що 08.05.2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір дарування квартири [ADDRESS], який посвідчений нотаріально. Позивач зазначав, що вказаний договір є недійсним з наступних підстав. Позивач зазначав, що він проживав разом із своєю матір»ю [PERSON] у кв. 186, будинку №18 по булв. Кольцова у м. Києві. Зазначав, що у 1993 році відбувся обмін квартирами за усною домовленістю згідно якої його сестра [PERSON] із сім»єю переїхала у квартиру по булв. Кольцова, і він із матір»ю в однокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS], де мешкала його сестра. Позивач зазначав, що у жовтні 1995 року ним та його матір»ю було вказану однокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] приватизовано, а у вересні 1996 року продано та придбано спірну квартиру №395, по вул. Жолудєва,8а у м. Києві. Зазначав, що за домовленістю між ним та матір»ю договір купівлі-продажу спірної квартири було складено на ім»я матері. Позивач зазначав, що його матір [PERSON] хворіла, знаходилася на обліку у нервопотолога та останні 15 років вживала заспокійливі засоби. Позивач зазначав, що у 2001 році стан здоров»я [PERSON] погіршився, у 2002 році їй було встановлено діагноз злоякісна пухлина. Позивач зазначав, що перед направленням матері до лікарні, його сестра [PERSON], хвору матір, що знаходилася під дією психотропних препаратів відвела до державного нотаріуса та змусила підписати договір дарування спірної квартири на користь відповідача [PERSON] Позивач вважаючи, що його матір [PERSON] на момент укладення договору дарування квартири [ADDRESS] не усвідомлювала значення своїх дій в повній мірі, тобто була цивільно недієздатною, а також з тих підстав, що він дізнався про факт дарування його квартири у квітня 2006 року, з часу коли почав отримувати квитанції за комунальні послуги, просив суд поновити пропущений строк для звернення до суду та задовольнити позов. В судовому засіданні позивач, представник позивач підтримали заявлені позовні вимоги просили суд позов задовольнити з урахуванням додаткових пояснень (а.с. 264-269 т.1,15,16 т.2). В судовому засіданні відповідач за основним позовом [PERSON] основний позов не визнав, посилаючись на те, що дійсно його бабуся [PERSON] хворіла на тяжке захворювання не пов»язане з психічним захворюванням, що у неї було дійсне бажання подарувати спірну квартиру йому, що і було зроблено у 2002 році, що договір дарування спірної квартири було у цьому ж році зареєстровано в БТІ, що оскільки на момент дарування спірної квартири йому було 18 років, він та його батьки дозволили позивачу [PERSON] проживати у спірній квартирі тимчасово, і на їх першу вимогу квартира мала бути звільнена [PERSON] Відповідач [PERSON] пояснив суду, що позивачу [PERSON]було відомо про існування договору дарування ще у 2004 році, але після того як ним було запропоновано [PERSON] звільнити його власність, [PERSON] на виселення та звільнення квартири не погодився та звернувся до суду із позовом про визнання договору дарування квартири недійсним. В судовому засіданні відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення [PERSON] із квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що спірна квартира належить йому на праві приватної власності на підставі договору дарування, що відповідач у справі самовільно зайняв спірну квартиру, і не пускає його у вказану квартиру. Позивач зазначав, що неодноразово звертався до відповідача у справі із пропозицією звільнити у добровільному порядку спірну квартиру, на що отримав позов до нього про визнання недійсним договору дарування. В судовому засідання позивач [PERSON] та його представник підтримали вимоги зустрічного позову, просили суд позов задовольнити у задоволенні основного позову відмовити, просили суд застосувати строк позовної давності до вимог основного позову. Третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві у судове засідання свого представника не направили, проти основного позову заперечували, ( а.с.92-93). Суд заслухавши пояснення представників сторін у справі, дослідивши письмові докази що є у матеріалах справи, встановив наступне. Правовідносини, що виникли між сторонами у справі за основним позовом щодо визнання недійсним договору дарування регулюються нормами Цивільного кодексу Українського РСР (редакції 1963 року). Щодо позовних вимог за зустрічним позовом Цивільним кодексом України ( редакції 2004 року). Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних, прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що згідно договору дарування (а.с.8) [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар квартиру [ADDRESS]. Вказана квартира належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомості посвідченого Київською Біржею нерухомості Джи-Ай-Пи 17 жовтня 1996 року за реєстровим номером 1-06552\\96 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації за реєстровим №351 від 21.11.1996 р. Вказаний договір дарування зареєстрований у БТІ за реєстровим номером 351 28.08.2002 року. Суд не погоджується із твердженнями позивача за основним позовом [PERSON], що спірну квартиру [ADDRESS]. було придбано [PERSON] за домовленістю з ним на ім»я [PERSON] в результаті продажу спільної власності квартири №118 по вул. Висоцького.11 у м. Києві, оскільки як вбачається із матеріалів справи та пояснень сторін у справі, позивач [PERSON] із позовами про визнання за ним права власності на спірну квартиру за життя [PERSON]О та після її смерті не звертався, договір купівлі-продажу нерухомості посвідченого Київською Біржею нерухомості Джи-Ай-Пи 17 жовтня 1996 року за реєстровим номером 1-06552\\96 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації за реєстровим №351 від 21.11.1996 р. недійсним не визнавав. А також у матеріалах справи є розписка [PERSON] (а.с.50), у якій зазначено, що останній отримав від продажу квартири по вул. Висоцького.11 кв.118 суму у розмірі 3400 грн.(2000 у.е.) на сум, що залишилася не претендує. Сторонами у справі не було повідомлено суд, що вказаний доказ є неналежним. Судом встановлено, що [PERSON], померла 14 вересня 2002 року , що підтверджено Свідоцтвом про смерть ( а.с.7). Як вбачається із матеріалів справи, пояснень сторін у справі позивач [PERSON] до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] у строки встановлені законодавством не звертався, із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, із заявою про поновлення пропущеного строку для прийняття спадщини до суду не звертався, із заявою про визнання права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] до суду не звертався. В обгрутування позовних вимог позивач [PERSON], щодо поновлення строку звернення до суду із основним позовом, зазначав, що довідався про договір дарування спірної квартири [ADDRESS] у квітні 2006 року, після того , як почали приходити квитанції на сплату комунальних послуг, що його мати обіцяла, що він буде безперешкодно користуватися спірною квартирою, але у зв»язку із тим, що він дізнався про існування договору дарування після смерті його матері, вважає його недійсним з тих підстав, що він був складений його матір»ю у стані, у якому вона не розуміла значення своїх дій. Як вбачається із матеріалів справи (а.с.29,30 т.2) та викладено у додаткових письмових поясненнях (а.с.26-28 т.2) квитанції на сплату комунальних послуг почали приходити на ім»я [PERSON] у вересні 2004 року, а тому суд вважає, що пропущений строк для звернення до суду має бути судом поновлений. Судом встановлено, що у спірній квартирі [ADDRESS] зареєстрований осіб не має, що підтверджено довідкою ( а.с.24 т.1). Судом встановлено, що згідно довідки ( а.с.25 т.1) рахунки на оплату комунальних послуг на ім»я [PERSON] надходять з 07.07.2004 року. Позивачем у справі [PERSON] не доведено суду та не надано доказів з урахуванням вимог ст. 3 ЦПК України, за захистом якого із своїх порушених, невизнаних або оспорюваних, прав, свобод чи інтересів він звернувся до суду, з урахуванням того, що останній до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] у строки встановлені законодавством не звертався, із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, із заявою про поновлення пропущеного строку для прийняття спадщино до суду не звертався, із заявою про визнання права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] до суду не звертався. Судом встановлено, що згідно Акту посмертної судово-психіатричної експертизи №411 (а.с.160-161 т.1) зазначено, що [PERSON] у період складення договору дарування (02.05.2002 року) обнаруживала ознаки Органічного ураження головного мозку судино соматогенного ґенезу з церебрастеничним синдромом. В наданих медичних документах відсутні вказівки про те, що [PERSON] в цей період вживала будь-які наркотичні та сильнодіючі ліки. В цей період [PERSON] могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Судом встановлено, що згідно Акту повторної посмертної судово-психіатричної експертизи №211 (а.с.217-220 т.1) встановлено, що 08.05.2002 року, під час підписання договору дарування [PERSON] страждала на органічне ураження головного мозку змішаного ґенезу (церебральний атеросклероз, гіпертонічна хвороба, хронічна мозкова недостатність, ракова інтоксикація) з інтелектуально-мнестичним зниженням, глибокою астенією та абмулічними розладами. Тому [PERSON],[INFO] 08.05.2002 року під час підписання договору дарування не могла повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відомості про вживання [PERSON] препаратів, які могли вплинути на її психічний стан, в медичній документації відсутні. Як вбачається із письмових пояснень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON]Е.( а.с.10 т.2), що під час її роботи у Дванадцятій Київській державній нотаріальній конторі, 08.05.2002 року нею із дотриманням всіх вимог законодавства України, що регулюють порядок укладення та посвідчення договорів дарування нерухомого майна, було посвідчено договір дарування квартирі [ADDRESS] від [PERSON] на ім»я [PERSON] Судом встановлено, що згідно Акту №963 посмертної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи ( а.с.306-318 т.1) встановлено, що [PERSON].[INFO] по своєму стану здоров»я не могла осо знано в повній мірі «укладати правочини», а також не могла розуміти значення, наслідки укладеного договору дарування від 08.05.2002 року. станом на 08.05.2002 року не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст.55 ЦК Української РСР угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але, який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] за життя недієздатною або обмежено недієздатною не визнавалась, померла 14.05.2002 року, що підтверджено Свідоцтвом про смерть ( а.с.7 т.1). Як вбачається із матеріалів справи у розумінні ст. 55 ЦК Української РСР та ст.ст. 44-60 ЦК Української РСР за життя [PERSON] із позовами про визнання договору дарування від 08.05.2002 року на користь [PERSON] до суду не зверталась, а тому на думку суду позивач за основним позовом позбавлений права оспорювати договір дарування від 08.05.2002 року спірної квартири з підстав вказаних у основному позові, вважаючи, що [PERSON] на момент укладення договору дарування не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов»язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об»ективному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається із матеріалів справи вимог основного та зустрічного позовів, у сторін у справі майновий спір не виник, позивач за основним позовом не довів суду у чому полягає його порушене ким і коли право, невизнане ким і коли право або оспорюване ким і коли право. Як вбачається із матеріалів справи позивач за основним позовом [PERSON] у спірній квартирі [ADDRESS] зареєстрований не був, як повідомив суду проживав з дозволу його матері [PERSON], яка померла 14.05.2002 року, та дозволу його сестри та свого племінника [PERSON] договір про порядок користування спірною квартирою не укладався між власником та іншими особами, право власності на спірну квартиру позивачем [PERSON] не оспорювалось, а тому основний позов не доведений і задоволенню не підлягає. Як встановлено у судовому засіданні відповідач за зустрічним позовом [PERSON] проживає у спірній квартирі [ADDRESS], в добровільному порядку звільнити спірну квартиру відмовляється, чим здійснює власнику квартири [PERSON] перешкоди у користування квартирою, а тому на думку суду зустрічний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частки позовних вимог, у задоволені, яких позивачеві відмовлено. На підставі всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні суд вважає, що у задоволенні основного позову необхідно відмовити, а зустрічний позов задовольнити частково На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved