Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-11 00:00:00

Позивачка звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Київського району м. Харкова ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що після народження дітей - сина [PERSON] та доньки [PERSON], відповідач не приймає участі в їх вихованні, не бачиться з дітьми, не надає допомоги в їх вихованні. Мешкає окремо, не цікавиться стосовно здоров'я дітей та не надає матеріальної допомоги. Позивачка та її представник вказують, що відповідач в даний час працює, але матеріальної допомоги дітям не надає, у вихованні не приймає ніякої участі. Позивачка та її представник в судове засідання з'явилися, наполягали на задоволенні позову, вказали, що не зважаючи на те, що відповідач згідно з рішенням суду зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання дітей, свої зобов'язання по сплаті аліментів не виконує належним чином, в зв'язку з чим утворилась значна сума заборгованості, а ті суми коштів, які відповідач переказував в якості аліментів були сплачені з початком судових засідань стосовно вирішення питання щодо позбавлення його батьківських прав, поводить себе зухвало, з дітьми не спілкується. Відповідач в судове засідання з'явився, заперечував проти задоволення позову, вказував, що підстав для позбавлення батьківських прав не має. Представник третьої особи в судове засідання з'явилась, вказала суду, що в зв'язку з ліквідацією районних рад міста Харкова функцію захисту інтересів дітей виконує служба у справах дітей Київського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, просила суд прийняти до уваги дані відомості. Крім того зауважила, що при повному з'ясуванні обставин справи, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно його дітей, так як відповідач свідомо нехтує своїми обов'язками, не надає допомоги на утримання дітей, самоухиляється від виконання обов'язків батька. Допит дітей та врахування їх думки при ухваленні рішення визнано недоцільним, так як діти мають малий вік, та не можуть формулювати власні погляди з усіх питань, що можуть бути поставлені перед ними. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідків, вислухавши думку представника третьої особи, приходить до наступного. 08 січня 2005 року позивачка уклала шлюб з [PERSON], який був зареєстрований у Палаці одружень « Центральний» м. Харкова, актовий запис 07. Від данного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей сина [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] [INFO]. В судовому засіданні встановлено, що відповідач, як під час перебування в шлюбі так і після розлучення з позивачкою 25.12.2008 року, не займався вихованням своїх дітей, матеріальної допомоги та моральної підтримки дітям не надав, проживає окремо, взагалі не цікавиться життям дітей. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї від 12 жовтня 2010 року, вихованням та утриманням [PERSON] [PERSON] та [PERSON], займаюся тільки позивачка [PERSON] діти мешкають в належних умовах, забезпечені всім необхідним. Згідно численних довідок діти відвідують платні секції та гуртки, розрахунок за які проводить позивачка у справі. Відповідно ст. 150 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї, своєї Батьківщини, також покладено обов'язок піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов'язані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя. Згідно вимог ст. 152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. На підставі вимог до ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно даних представника третьої особи відповідач самоухилиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання та матеріального утримання дітей, що обговорювалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Київської районної в м. Харкові ради від 28.09.2010 року Позбавлення його батьківських прав є доцільним і таким, що відповідає інтересам дітей. Пункт 1 ст. 15 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно п. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений батьківський прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Зазначене також відображено в п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", згідно якого ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Допитаний в судовому засіданні відповідач, не навів жодних доказів того, що він цікавиться долею дітей, допомагає в їх вихованні, спілкується з ними. Доводи відповідача про часткову сплату аліментів на їх утримання, суд розцінює критично та зазначає, що згідно оглянутих в судовому засідання квитанцій про сплату аліментів на утримання дітей, які відповідач відмовився залучити до матеріалів справи, суми сплачувались після звернення позивачкою до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, що є підставою вважати, що відповідач навмисно намагався переконати в своїх намірах брати участь у вихованні дітей лише після звернення з відповідним позовом до суду. Судом досліджене психологічне обстеження дітей [PERSON] [PERSON] та [PERSON] від 24.09.2010 року, де діти не виявили чіткого сприйняття в їх житті батька. Зі свідчень позивачки вбачається, що живучи окремо, взагалі не цікавлячись життям своїх дітей відповідач не здатний забезпечити своїм дітям належний рівень життя, навіть не маючи для цього ніякого бажання. Відповідач лише зрідка телефонує дітям, не цікавиться їх здоров'ям, не бере участь у оздоровленні дітей. Посилання відповідача, на те, що позивачка не дозволяла побачень з дітьми, в судовому засіданні не найшли свого підтвердження, так як суду не надано доказів протиправної поведінки позивачки, відповідач пояснив суду, що він не звертався, ані до правоохоронних органів, ані до органів опіки та піклування дитини з цього приводу. Крім того дані посилання були спростовані свідченнями свідків [PERSON] та [PERSON], які повідомили суд, що знають позивачку тривалий час, часто спілкуються разом з дітьми,неодноразово були за місцем мешкання позивачки з дітьми, і не можуть свідчити про те, що діти неналежним чином забезпечені, або мають незадоволені потреби. Разом з тим повідомили суд, що забезпечує дітей, приймають участь в їх вихованні та розвитку, виключно позивачка та її батько, тобто дідусь [PERSON] та [PERSON]. Стосовно спілкування дітей з батьком свідки нічого не повідомили, пославшись на те, що жодного разу не бачили відповідача чи його допомоги дітям, як під час шлюбу так і після розлучення подружжя. Суд, приймає до уваги, що позбавлення батьківських прав - це спосіб захисту прав і інтересів дитини. Тому суд оцінює позитивний результат у долі дитини, який має настати. В даному випадку, позбавлення батьківських прав відповідача несе позитивний результат у долі неповнолітньої [PERSON] та [PERSON], позбавивши їх психологічних стресів. Вивчаючи поведінки відповідача стосовно [PERSON] та [PERSON] суд, приходить до висновку, що вона є актом свідомого волевиявлення, бо відповідач має реальну можливість виконувати свої батьківські обов'язки, проте не вчиняє певних дій. Відповідач ні усно, ні письмово не спілкується з дітьми, не проявляє до них щонайменшої батьківської турботи, хоча має таку можливість. Все вищевикладене свідчить про винність поведінки відповідача, свідоме нехтування ним своїх обов'язків. Посилання відповідача на той факт, що він надає матеріальну допомогу та дарує подарунки не найшли свого підтвердження в суді. Суд, зауважує, що після розлучення позивачка не змінила прізвища дітей, не змінила місце мешкання своє та дітей, їх дошкільні заклади, які вони відвідують, крім того не перешкоджає батьку в спілкуванні з дітьми, проте відповідач не бере участі в долі дітей, що свідчить про його навмисні дії по залежних від нього причинам. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідності їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved