Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-18 00:00:00

28.01.2011р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Сектор громадянства та еміграції фізичних осіб Ленінського районного відділу Миколаївського міського управління УМВС України про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення та виселення. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що він є власником 64/100 частин домоволодіння по вул.. Комсомольській 62 в м. Миколаєві. Однак користуватись належним чином своїм майном він не має змоги, оскільки в належний йому частині будинку проживають відповідачі. Добровільно покидати житло вони не збираються, користуються житлом та позбавляють його права розпоряджатись майном . У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, зазначила, що усі документи, які підтверджують право власності [PERSON] на частину домоволодіння є в наявності, відповідачі перешкоджають користуванню власним майном. [PERSON] заперечувала проти позову, вказала що вона зареєстрована за даною адресою, сплачує комунальні послуги, іншого житла у неї не має. [PERSON] позовні вимоги не визнала. Представник відповідачів [PERSON] позов не визнала, зазначила, що оскільки не визначений порядок користування домоволодінням та не визначені частки, не можливо твердити про те, що відповідачі займають саме частину домоволодіння, яке належить [PERSON]. Просила зупинити провадження по справі оскільки відповідачами оскаржуються договори дарування та довічного утримання, на підставі яких позивач отримав право власності на спірну частину домоволодіння. Представник третьої особи у судове засідання не зявився. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд переходить до наступного. Відповідно до договору дарування частки домоволодіння від 10.09.2008року посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області, зареєстрованого в Миколаївському МБТІ за №12846 в книзі №69 від 05.11.2008р., [PERSON] подарувала [PERSON] 43/100 частки домоволодіння з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що знаходяться за адресою: м. Миколаїв вул. Комсомольська б.72 (а.с. 8). 13.11.2008р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання (догляду), згідно якого [PERSON] передала у власність [PERSON] 21/100 частку домоволодіння з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що знаходяться за адресою: м. Миколаїв вул. Комсомольська б.72. Цей договір було посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.09.2010року залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 30.11.2010р. відмовлено в позові [PERSON] про визнання зазначених договорів недійсними. Отже, відповідно до зазначених документів, [PERSON] є власником 64/100 частин домоволодіння за адресою: вул. Комосомольська 62 в м. Миколаєві. Крім того, відповідно до заповіту [PERSON] від 10.06.2009року все належне їй майно вона заповіла [PERSON]. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.13). 06.09.2009р. у звязку зі смертю [PERSON] відкрилася спадщина, яку прийняв [PERSON] за заповітом. Згідно довідки з ЖКП «Південь» на 64/100 домоволодіння за адресою: м. Миколаїв вул. Комсомольська 72 зареєстровано 3 особи, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до довідки МБТІ за [PERSON] яка є матірю [PERSON] та бабцею [PERSON], зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] в цілому, в довідці з ЖКП «Південь» також зазначено що у вказаній двокімнатній квартирі мешкає та зареєстрована [PERSON] (а.с. 50, 51, 62). В силу статті 61 ЦПК України обставини, що встановлені судовими рішеннями у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. При розгляді справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договорів дарування та довічного утримання недійсними встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не були членами сімї [PERSON], не були повязані спільним побутом, не мали взаємних прав та обовязків з померлою. Також встановлено, що [PERSON] жила самотньо, останні роки підтримувала звязок лише з [PERSON]. Статтею 398 ЦК України встановлено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Право користування є похідним правом від права власності. Оскільки попередній власник [PERSON] втратила своє право власності, а відповідно до статті 398 ЦК України договорів користування не укладались ні з попереднім власником на з позивачем, то відповідачі також втратили своє право користування. В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона спирається як на підставу своїх вимог і заперечень. Стаття 319 ЦК України визначає - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. [PERSON] та [PERSON] перешкоджають позивачу у здійсненні його прав щодо належного йому майна, мешкаючи у домоволодінні, що належить [PERSON]. Позивач не має іншого житла та через дії відповідачів, вимушений винаймати інше житло. Твердження представника відповідачів про те, що факт проживання [PERSON] та [PERSON] саме у тій частині, яка належить [PERSON], не доведений, та не можливо визначити на якій саме частині будинку мешкають відповідачі, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки проживання та реєстрація відповідачів саме у 64/100 домоволодіння підтверджено довідкою з ЖКП «Південь» від 20.01.2011року (а.с.20). Крім того відповідачами не доведено порушення їх прав будь-яким чином позивачем. В силу статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 386 ЦК України встановлено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Враховуючі вищевикладене суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved