Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-15 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача акціонерного товариства «Біловодське» на її користь нараховану, але не виплачену їй заробітну плату за вересень 2008 року в сумі 644 гривні і середній заробіток за період затримки розрахунку з 1 жовтня 2008 року по 28 березня 2010 року в сумі 26606,43 гривні. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала повністю і дала суду пояснення про те, що 30 вересня 2008 року вона отримала трудову книжку, але за розрахунковими не зявилася по тій причині, що були сварки з чоловіком, який періодично зловживає спиртними напоями. Через деякий час позивачка, з метою звернення в суд, зверталась в усній і письмовій формі до правління ВАТ про видачу довідки про заборгованість по заробітній платі, але до кого конкретно зверталась не памятає, а докази про письмові звернення до правління ВАТ у позивачки відсутні. За отриманням розрахункових в ВАТ «Біловодське» звертався і чоловік позивачки, але в видачі коштів йому було відмовлено в звязку з відсутністю будь-якого уповноваючого на те документа. Взагалі суму 26606,43 грн. позивачка вважає компенсацією їй моральної шкоди за несвоєчасний розрахунок. 644 грн. позивачка отримала в лютому 2011 року. Представник відповідача позовні вимоги не визнав повністю і дав суду пояснення про те, що 30 вересня 2008 року позивачка була звільнена з підприємства за власним бажанням. В цей же день на підприємстві видавалась заробітна плата, але замість позивачки заробітну плату прийшов отримувати її чоловік, який знаходився в стані спяніння. Чоловіку позивачки було відмовлено у видачі зарплати, належної позивачкі по справі. Після 30 вересня 2008 року чоловік позивачки періодично звертався на підприємство з вимогою видати йому заробітну плату позивачки, але йому відмовляли в звязку з відсутністю у нього будь-яких повноважень на те. Позивачку неодноразово повідомляли в телефонному режимі про необхідність отримання розрахункових, але вона не приходила. В жовтні 2008 року позивачка зявилася на підприємство, але відмовилася отримувати гроші не вказуючи причину, що підтверджується платіжною відомістю за жовтень 2008 року. 1 лютого 2011 року позивачка звернулася на підприємство з письмовою заявою про видачу їй розрахункових які і отримала. Представник відповідача вважає, дії позивачки умисними, направленими на штучну затримку розрахунку, а її позовні вимоги необґрунтованими і несправедливими. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Частина 1 статті 117 КЗпП України передбачає наявність вини власника або уповноваженого органу в затримці розрахунку при звільнені. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. В процесі розгляду справи встановлено, що позивачка отримала трудову книжку 30 вересня 2008 року. В цей же день у ВАТ «Біловодське» виплачувалась заробітна плата, і позивачка могла отримати розрахункові, але вона не пішла отримувати належну їй суму розрахункових по причині сварки з чоловіком. В жовтні 2008 року позивачка зявилася в товариство, але розрахункові не побажала отримувати не вказавши причину. Будь-яких доказів про те, що позивачкі було відмовлено в своєчасній виплаті розрахункових, вона суду не надала. Крім того, в процесі розгляду справи по суті, позивачка пояснила, що вважає суму 26606,43 грн. компенсацією їй (позивачкі) моральної шкоди за несвоєчасний розрахунок. Однак у встановленому ч.2 ст.31 ЦПК України порядку, позивач не змінила предмет або підставу позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed