Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-18 00:00:00

В вересні 2010 року в суд надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 20 червня 2008 року відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції Рівненської області за актовим записом № 745, залишення неповнолітньої доньки Марії, [INFO], на проживання з матір'ю, та стягнення на її користь аліментів на утримання доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно з дня звернення до суду до досягнення повноліття дитини, поділ між сторонами спільних сумісних подарованих на весіллі коштів на суму 25000 грн. В позовній заяві зазначала, що на протязі тривалого протягом двох років розладу стосунки із відповідачем не складались через непорозуміння, сварки, неналежне відношення та відсутність поваги з боку відповідача, котрий не здатний підтримувати нормальну атмосферу в сім»ї, що привело до остаточного припинення сімейних стосунків, а шлюб носить лише формальний характер із квітня 2010 року. Після припинення сімейних відносин дитина проживає з нею, відповідач зобов'язаний утримувати дитину, проте коштів на утримання дитини не надавав, угоди про добровільне утримання доньки між подружжям не досягнуто. Крім того, подаровані на весіллі кошти в сумі 25000 грн. залишились на збереженні у відповідача. Письмового заперечення відповідача на позовну заяву не надійшло. В судовому засіданні позивачка [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Пояснила, що вважає примирення та збереження сім'ї неможливим, наполягає на розірванні шлюбу. Просить дитину залишити на її вихованні, стягнути аліменти в зазначеному розмірі на утримання дитини. Вважає, що таким стягненням не будуть порушені інтереси дитини та відповідача. Крім того, вказала, що весільні гроші у вказаній позовом сумі були на депозитному рахунку відповідача до середини 2009 року, після цього зняті відповідачем, з його слів частково витрачались, у зв'язку із ДТП чи іншою дорожньою ситуацією, та на придбання побутової техніки, зокрема холодильника і пральної машини, які також залишені в розпорядженні відповідача. У зв'язку із невизнанням в цій частині позову відповідачем, згідна на задоволення їх шляхом поділу спільних коштів та стягнення із відповідача на її користь 4000 грн. Просить задовольнити позовні вимоги в повному уточненому в частині поділу коштів розмірі, судові витрати покласти на відповідача. Відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги, з урахуванням пояснень позивачки про її згоду на розподіл спільних сумісних коштів на суму 8000 грн. із виділенням а користь позивача 4000 грн. Примирення і збереження сім»ї вважає неможливим через тривалий розлад, непорозуміння та неодноразові спроби примирення. Не заперечує задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу та стягнення аліментів нн утримання дитини у вказаному позовом розмірі. Оцінюючи пояснення сторін, досліджені надані в справі докази в їх сукупності, встановлеш обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що сторони перебувають в шлюбі із 20 червня 2008 року, зареєстрованому відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції Рівненської області за актовим записом № 745, від шлюбу мають неповнолітню доньку Марію, [INFO], яка фактично протягом півроку проживає із позивачкою, на утримання якої відповідач не надає матеріальної допомоги в добровільному порядку. У відповідності до положень ст.ст. 180, 181, 184 СК України, позивачкою правомірно заявлений позов про стягнення коштів на утримання дитини в твердій грошовій сумі від прибутку відповідача, який є приватним підприємцем /таксі/, має мінливий дохід, який не заперечив та не надав доказів на спростування вимог про стягнення з нього аліментів в розмірі 500 грн. Враховуючи встановлені обставини, відповідно до положень ст. 182, 184 СК України, та позицію сторін, суд прийшов до висновку про доцільність стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно. За таких обставин вважається, що із задоволенням позовних вимог про стягнення аліментів у вказаному розмірі щомісячно не будуть порушені права та інтереси дитини, стягувача та платника аліментів. Сукупністю досліджених в справі доказів встановлено, що на грунті тривалого непорозуміння через неналежне відношення відповідача до сім'ї, із квітня 2010 року остаточно припинені сімейні відносини сторін, сторони прийшли до остаточного висновку про неможливість збереження сім'ї. За таких обставин, примирення вважається неможливим, а конфліктні відносини суперечать інтересам сторін та інтересам неповнолітньої дитини, що, у відповідності до положень ст. 112 СК України, є підставами до розірвання шлюбу. На підставі пояснень сторін встановлено, що за період шлюбу сторонами набуті спільні сумісні кошти на суму 25000 грн., які знаходились на депозитному рахунку відповідача, а із середини 2009 року в розпорядженні відповідача, з яких на час припинення сімейних відносин відповідачем визнано в наявності 8000 грн. Вказані обставини не оспорила Гне спростувала належними, допустимими доказами позивачка. Відповідно доля кожного подружжя в спільних сумісних коштах на час припинення сімейних відносин становить 4000 грн. Відповідно до положень ст.ст.60, 70 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, а у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи відсутність будь-яких угод між сторонами, частка кожного із колишнього подружжя у спільній сумісній їх власності на майно, загальна вартість якого на час припинення сімейних відносин визначена судом із пояснень сторін становить суму 8000,0 грн. Оцінюючи вимоги позивачки в частині розподілу спільно нажитого майна з виділом їй коштів, суд вважає їх такими що підлягають до часткового задоволення на суму, яка визнається відповідачем, суд вважає такі вимоги частково обгрунтованими, доведеними, такими що підлягають до задоволення за рішенням суду на суму 4000 грн., шляхом стягнення їх із відповідача на користь позивачки. Вимоги в частині залишення дитини на проживання матері та покладення судових витрат на відповідача не оспорюються, підлягають до задово.дення. На підставі викладеного, ст.ст.60,70, 104,105,110,112,180,181,182,184,191 СК України,

Outcome: partial