Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-27 00:00:00

Позивачка 26 вересня 2007 року звернулась до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська з зазначеним позовом, вимоги якого в подальшому уточнила. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що її чоловіку [PERSON], з яким вони зареєстрували шлюб 13 березня 1998 року, на праві власності належала квартира [ADDRESS]. 31 травня 2006 року [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина у вигляді зазначеної квартири. Вона, як єдиний спадкоємець померлого першої черги згідно закону своєчасно звернулась до нотаріальної контори з питанням стосовно прийняття спадщини. Однак оскільки в неї не було всіх належних документів, заяву в неї не прийняли, розяснивши, що вона може прийняти спадщину будь коли. Дані обставини призвели до пропуску нею строку звернення, який, за її заявою, було їй поновлено згідно рішення суду від 22 лютого 2010 року. Однак коли вона повторно звернулась до нотаріальної контори, то виявилось, що спірну квартиру її чоловік без її відома продав їх онуку [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 11 серпня 2004 року. Вважає, що зазначений договір купівлі-продажу є фіктивним, без наміру створення будь яких дій, оскільки відповідач гроші за квартиру їм не сплачував, в квартиру проживати не переїжджав, комунальні витрати по ній не платив, тобто жодних дій відносно укладання та виконання даного договору купівлі-продажу сторонами угоди не було виконано. Просила визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] 11 серпня 2004 року недійсним, та визнати за нею право власності на зазначену квартиру в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Представник позивачки у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог посилався на обставини, викладені у позовні заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Відповідачка [PERSON] та її представник у судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнали в повному обсязі та заперечували проти їх задоволення. Третя особа нотаріус [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення. Третя особа ДДДНК в судове засідання не зявилась, про час, місце та дату судового засідання була повідомлена належним чином, просила розглянути справу за відсутності її представника. Допитані в судовому засіданні свідки зазначали про наявність, чи то відсутність факту передачі коштів [PERSON] [PERSON] в рахунок оплати за квартиру. Суд, вислухавши сторін та вивчивши матеріали справи, вважає, що уточнені позовні вимоги не підлягають задоволенню по наступних підставах. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04 січня 1999 року, виданого виконкомом [PERSON] міської ради народних депутатів, оскільки була останнім приватизована тільки на себе /а.с. 32 т. 1 / в звязку з тим, що позивачка [PERSON] приймала участь в приватизації іншої квартири /а.с. 186 т. 1/. 11 серпня 2004 року [PERSON] згідно до договору купівлі-продажу продав квартиру [ADDRESS] [PERSON], даний договір було посвідчено приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], реєстр №1893 /а.с. 27 т. 1/. Згідно умов зазначеного договору, а саме п. 4, продавець продав вказану квартиру за 5380 грн., які повністю отримав від покупця в момент підписання цього договору, договір підписано обома сторонами в присутності нотаріуса. Також дані обставини підтверджуються поясненнями відповідачки [PERSON], яка зазначала, що на придбання даної квартири вони з чоловіком тривалий час збирали зазначені кошти в сумі понад 5000 грн. і вона була присутня у нотаріуса при факті передачі коштів. Відповідно до ст.9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорії громадян, визначених законом. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Outcome: dismissed