Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-27 00:00:00

Прокурор Чернігівського району в інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить позбавити його батьківських прав відносно його дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] має двох малолітніх дітей, але не виконує своїх батьківських обов'язків, діти з 27.09.2010 р. влаштовані до КУ «Мирненського обласного притулку для дітей», де батько жодного разу їх не навідав, не проявив до них батьківського піклування, не цікавився їх успіхами, станом здоров'я, не підтримував їх морально та матеріально. У зв'язку з тим, що батько самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не цікавиться життям своїх дітей, не дбає про їх розвиток, не піклується про їх виховання, позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник позивача, [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Представник третьої особи, орган опіки і піклування Чернігівської районної державної адміністрації, [PERSON] в судовому засіданні просила позов задовольнити. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, третю особу, вивчивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. В судовому засіданні встановлено, що відповідач, [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.14-15). Відповідно до матеріалів справи відповідач дітьми не цікавиться, не дбає про їх здоров'я, моральний та фізичний розвиток, не забезпечує належними житлово-побутовими умовами, не турбується про їх фізичний та моральний розвиток, ухиляється від їх виховання та утримання, діти з 27.09.2010 р. влаштовані до КУ «Мирненського обласного притулку для дітей», де батько жодного разу їх не навідав, не проявляв до них батьківського піклування, не цікавився їх успіхами, станом здоров'я, не підтримував їх морально та матеріально. Оцінюючи зібрані докази, суд приходить до висновку, що [PERSON] ухиляється від виховання малолітніх дітей і в силу ст. 164 Сімейного кодексу України підлягає позбавленню батьківських прав. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім»ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров»я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ч.ч.1-5 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України та ч. 2 п. 16 Пленуму Верховного суду від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.ст. 8,11 Закону України „Про охорону дитинства " кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя тощо. Відповідно до ст.ст. 25, 27, 29 Конвенції про Права дитини, ратифікованої Постановою ВР 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці визнають права дитини, яка віддана компетентними органами на піклування з метою догляду за нею, її захисту або фізичного чи психічного лікування, на періодичну оцінку лікування, наданого дитині, і всіх інших умов, пов'язаних з таким піклуванням про дитину. Держави-учасниці погоджуються щодо того, що освіта дитини має бути спрямована на: розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі; виховання поваги до прав людини та основних свобод, а також принципів, проголошених у Статуті Організації Об'єднаних Націй; виховання поваги до батьків дитини, її культурної самобутності, мови і національних цінностей країни, в якій дитина проживає, країни її походження та до цивілізацій, відмінних від її власної; підготовку дитини до свідомого життя у вільному суспільстві в дусі розуміння, миру, терпимості, рівноправності чоловіків і жінок та дружби між усіма народами, етнічними, національними і релігійними групами, а також особами з корінного населення. Враховуючи вищевикладене, суд, вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та вважає необхідним позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] за тими підставами, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до неповнолітніх дітей, взагалі не проявляє до дітей батьківської турботи, постійної матеріальної допомоги не надає, байдуже ставиться до їх виховання та їхньою долею не цікавиться, тому формальна наявність батька ставить дітей в скрутне становище, так як вони не можуть мати юридичного статусу дітей, які залишились без піклування батьків, і в повній мірі користуватись пільгами та державними гарантіями, що мають діти даної категорії, згідно чинного законодавства та вважає необхідним, в інтересах [PERSON] та [PERSON] з метою встановлення їх соціального статусу, позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав по відношенню до його дітей, які влаштовані до КУ «Мирненського обласного притулку для дітей»

Outcome: approved