Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-03 00:00:00

У грудні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд, визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з другої сторони, зареєстрований на Миколаївської універсальній товарно-сировинної біржі за № 2959-Л від 23 грудня 2000 року - дійсним. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що 23 грудня 2000 року між ним та відповідачами був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , який був зареєстрований на зареєстрований на Миколаївської універсальній товарно-сировинній біржі за № 2959-Л від 23 грудня 2000 року, з подальшою реєстрацією в Миколаївському МЕТІ 26.01.2001 року за р. № 19026 реєстровий № 111. На даний момент позивач має намір здійснити віджуження належної йому квартири, однак як стало відомо позивачу, укладена між ним та відповідачами угода не є дійсною, оскільки стаття 227 ЦК УРСР, чинного на момент здійснення купівлі-продажу, передбачає нотаріальне оформлення договорів купівлі-продажу житла, коли однієї з сторін є громадянин, при цьому недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору, на цій підставі позивач звернувся до суду. В судовому засіданні позивач посилаючись на те, що умови вищевказаного договору виконані сторонами в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідачі повідомлені своєчасно та належним чином в судове засідання засідання не з`явилися, заперечень проти задоволення даного позову до суду не надали, тому суд на підставі ст. 224 ЦПК України за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу заочно. Третя особа - Миколаївська універсальна товарно-сировина біржа, повідомлена своєчасно та належним чином в судове засідання не з`явилася, заперечень проти задоволення даного позову до суду не надали, тому суд на підставі ст. 224 ЦПК України за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу заочно. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню виходячи з наступного. 23 грудня 2000 року між позивачем та відповідачами був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , який був зареєстрований на зареєстрований на Миколаївської універсальній товарно-сировинній біржі за № 2959-Л від 23 грудня 2000 року, з подальшою реєстрацією в Миколаївському МЕТІ 26.01.2001 року за р. № 19026 реєстровий № 111. На теперішній час позивач не може розпорядитися своїм майном, оскільки вищевказаний договір купівлі - продажу нотаріально не посвідчений. Згідно з ч. 2 ст. 47, 227 Цивільного кодексу УССР (в редакції 1963 року), який діяв на момент виникнення правовідносин, оскільки одна із сторін повністю виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. Крім того, відповідно до ч. 2 ст.220 Цивільного Кодексу України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами. І відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 317 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі.

Outcome: approved