Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-13 00:00:00

Наприкінці квітня 2009 року [PERSON], діючи від імені та в інтересах [PERSON], звернулась до суду з вказаним позовом, вимоги якого обґрунтовувала тим, що її довіритель разом з відповідачами [PERSON] та [PERSON] проживав в квартирі №29, що розташовується в багатоквартирному жилому будинку по вул. Київський шлях, 90 в м. Бориспіль. Рішенням Бориспільського міського суду від 26 вересня 2001 року [PERSON] було визнано таким, що втратив право користування цією квартирою. Тому розпорядженням органу приватизації №7672 від 1 лютого 2002 року квартира була передана у власність лише [PERSON] та [PERSON] На підставі цього розпорядження того ж дня на їх ім'я було видано свідоцтво про право власності на житло №7831. В подальшому ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропет-ровської області від 4 грудня 2007 року рішення суду першої інстанції від 26 вересня 2001 року скасовано. Тому [PERSON] вважає, що на час приватизації спірної квартири за її довірителем [PERSON] зберігалося право користуватися нею, а відтак він повинен був приймати участь у приватизації квартири та набути право власності на частку в ній. Вказаним вище розпорядженням органу приватизації та виданим на підставі нього розпорядженням [PERSON] було незаконно позбавлено цього права. Тому [PERSON] просить суд визнати недійсними розпорядження органу приватизації №7672 від 1 лютого 2002 року та видане на підставі нього свідоцтво про право власності на житло №7831. У судове засідання [PERSON], Бориспільський міжрайонний прокурор, який також діє від імені та в інтересах [PERSON], не зявилися. Надыслали до суду заяви в яких просять позов задовольнити та розглядати справу без їх участі. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не зявився, але подав письмову заяву про визнання позовних вимог та про розгляд справи за його відсутності. Представник ВАТ „[PERSON] [PERSON] [PERSON] у судове засідання не з*явилася, але надав письмову заяву в якій зазначає, що [PERSON] виконала свої зобов8язання по кредитному договору, а тому рішення суду не може вплинути на права та обовязки ВАТ „[PERSON] [PERSON], а тому просить розглядати справу без участі представника третьої особи. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов обґрунтований, тому підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі ордера №1039 від 17 лютого 1986 року (а.с.36) в квартиру №29, що розташовується в багатоквартирному жилому будинку по вул. Київський шлях, 90 в м. Бориспіль, вселились: позивач [PERSON], відповідач [PERSON], яка на той час була його дружиною, її син [PERSON] та від-повідач [PERSON], яка є спільною дочкою сторін по спору. В подальшому [PERSON] припинив проживати в цій квартирі та припинив його реєстрацію за адресою квартири. Ця обставина сторонами по спору визнається, тому за правилом ч.1 ст.61 ЦПК України не потребує доказування. Рішенням Бориспільського міського суду від 26 вересня 2001 року був задоволений позов [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування вказаною вище квартирою. Це рішення протягом 30-денного строку в апеляційному порядку не оскаржувалось, тому набрало законної сили. 25 січня 2002 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до місцевого органу приватизації з заявою (а.с.38) про безоплатну передачу в їх спільну часткову власність квартиру №29, що розташовується в багатоквартирному жилому будинку по вул. Київський шлях, 90 в м. Бориспіль. Розпорядженням органу приватизації №7672 від 1 лютого 2002 року (а.с.10, 40) їх заява була задоволена: у спільну власність відповідачів [PERSON] та [PERSON] в рівних частках була передана вказана квартира. На підставі цього розпорядження того ж дня на їх ім'я було видано свідоцтво про право власності на житло №7831 (а.с.9). За змістом ч.2 ст.8 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду право на привати-зацію квартир (будинків, кімнат у гуртожитках) мали всі без виключення повнолітні члени сім'ї, які постійно мешкали у цій квартирі (будинку, кімнаті у гуртожитку), в тому числі, тимчасово відсутні, за якими зберігалось право на житло. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 грудня 2007 року (а.с.29-30) рішення Бориспільського міського суду від 26 вересня 2001 року, яким [PERSON] було визнано таким, що втратив право користування квартирою, було скасоване. Ця обставина свідчить про те, що на час приватизації спірної квартири за позивачем [PERSON] зберігалось право на проживання в цій квартирі, а відтак він мав право брати участь в її приватизації та безоплатно набувати у власність частку в квартирі. Не зважаючи на це, оспорюваним розпорядженням органу приватизації було вирішено передати спірну квартиру лише у власність відповідачів [PERSON] та [PERSON], лише на їх ім'я було видано свідоцтво про право власності на житло. Проаналізувавши ці обставини в сукупності, суд дійшов до висновку, що позивача [PERSON] було незаконно позбавлено права на приватизацію спірної квартири, а відтак і на набуття ним права власності на частку в ній. На час приватизації квартири рішення Бориспільського міського суду від 26 вересня 2001 року набрало законну силу, тому у органа приватизації були всі підстави для передачі квартири у власність лише відповідачів. При цьому суд виходить з того, що, як зазначено вище, ухвалою касаційного суду це рішення суду першої інстанції скасовано як незаконне. Ознака незаконності цьому рішенню властива не з моменту його скасування, а ще з часу його ухвалення. Тому суд вважає, що рішення Бориспільського міського суду від 26 вересня 2001 року з часу його ухвалення не зумовило виникнення жодного юридично наслідку. Разом з тим, у відповідності до ст.ст.256-257, ч.1 ст.261 ЦК України особа може звернутись до суду з ви-могою про захист свого цивільного права або інтересу протягом трьох років від дня, коли вона довідалась або могла довідатись про порушення свого права. В ході судового розгляду по даній справі дана справа була переглянута за нововиявленими обставинами. Підставою для перегляду даної справи за нововиявленими обставинами послужила довідка виконавчого комітету Бориспільскої міської ради Київської області №97 від 28.03.08 р. адресованої Бориспільському міськрайонному суду Київської області по справі №2-1160/08, за позовом Бориспілського міжрайонного прокурора Київської області в інтересах [PERSON] до виконавчого комітету Бориспілської міської ради, треті особи [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло. Відповідач виконком Бориспілської міської ради визнав позовні вимоги, тобто визнав, що розпорядження органу приватизації та видача на його підставі свідоцтва про право власності прийнято з порушенням законних прав [PERSON], в наслідок чого в силу вимог ч.ч.1,3 ст. 264 ЦК України, строк позовної давності був перерваний та почав свій перебіг спочатку. При розгляду справи №2-2068/09 позивачу та суду не були відомі дані обставини і не могли бути відомі, так як по результатам розгляду справи №2-1160/08 було прийнято рішення про залишення позову без розгляду. Тому, проаналізувавши наведені вище обставини в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що [PERSON] слід задовольнити його позовні вимоги щодо визнанні недійсними розпорядження органу приватизації №7672 від 1 лютого 2002 року та виданого на підставі нього свідоцтва про право власності на житло №7831 від 1 лютого 2002 року лише на підставі пропуску строку позовної давності.

Outcome: approved