Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-05 00:00:00

В березні 2011 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В позові вказують на те, що відповідач [PERSON] уклав з ними договори інвестицій, за якими отримав позики на суму 15500 дол. США та 80000 гривень. Так, на підставі договору № 10 від 24.10.2009 року він, [PERSON] передав [PERSON] суму 5000 дол. США. Передача коштів підтверджується актом прийому передачі від 24.10.2009 року оформленим під текстом договору. Відповідно до п.3 договору, відповідач був зобовязаний повернути йому одержані кошти не пізніше 11 місяців з моменту їх отримання, тобто до 24.09.2010 року. На підставі договору № 4-10 від 05.02.2010 року він [PERSON] передав відповідачу кошти в сумі 30000 грн., передача коштів підтверджується актом прийому0передачі від 05.02.2010 року, оформленим під текстом договору. Відповідно до п.3 договору, відповідач був зобовязаний повернути йому одержані грошові кошти не пізніше 11 місяців з моменту їх отримання, тобто до 05.01.2011 року. На підставі договору № 10-2 від 08.07.2010 року він, [PERSON] передав відповідачу грошові кошти в сумі 10500 дол. США та 20000 гривень. Передача грошових коштів підтверджується актом прийому-передачі від 08.07.2010 року оформленим під текстом договору. Відповідно до п.3 договору відповідач був зобовязаний повернути йому одержані за договором кошти не пізніше двох тижнів з моменту їх отримання, тобто до 22.07.2010 року. На підставі договору № 2-10 від 02.02.2010 року вона, [PERSON] передала відповідачу грошові кошти у сумі 30000 грн. Передача грошових коштів підтверджується актом прийому-передачі від 02.02.2010 року, оформленим під текстом договору. Відповідно до п.3 договору, відповідач зобовязувався повернути їй грошові кошти не пізніше 11 місяців з моменту їх отримання, тобто в термін до 02.01.2010 року. Разом з тим, за жодним з вказаних договорів відповідач кошти не повернув до теперішнього часу. Оскільки відповідач не виконав свого обовязку по поверненню коштів, то його сумарна заборгованість перед ними за договорами складає 15500 дол. США та 80000 гривень. Відповідно до ст.. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець ) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передавання грошей. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передавання позикодавцем грошової суми. Таким чином відповідач взяті на себе зобовязання не виконав і кошти в загальній сумі 15500 дол. США та 80000 гривень відповідно до умов укладених між ними договорів неповернув. Відповідно до ст.. 509 ЦК України у відповідача виникло зобовязання повернути зазначені у договорах грошові кошти в обумовлений період, який уже минув. Відповідно до ст.. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Заборгованість відповідача перед [PERSON] складає 172925 грн. 85 коп., а перед [PERSON] складає 30000 гривень. Відповідно до ст.. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Не повернувши їм в обумовлений договором термін грошові кошти, відповідач прострочив виконання грошового зобовязання, яке виникло на підставі цих договорів. Таким чином розмір індексу інфляції за весь час прострочення перед [PERSON] складає 8250 грн. 24 коп. та три проценти річних у розмірі 2504 грн. 96 коп., а всього з врахуванням основної суми боргу заборгованість відповідача становить 183681 грн. 05 копійок, перед [PERSON] індекс інфляції становить 300 грн. та три проценти річних 138 грн., а всього сума заборгованості становить 30438 грн. 08 коп. У звязку з цим позивачі просили стягнути з відповідача суми заборгованості за договором позики в користь [PERSON] 183681 грн. 05 коп. та в користь [PERSON] 30438 грн. 08 коп. та стягнути в їх користь понесені ними судові витрати по справі. В судовому засіданні позивачі підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі і дали свої пояснення. Відповідач в судове засідання не появився, хоча належним чином був повідомлений про день, годину та місце розгляду справи. Від нього в суд не поступило заяв чи клопотань про відкладення чи зупинення справи, а тому суд вважає, що справу можна розглянути у його відсутності на підставі письмових доказів і постановити заочне рішення. Заслухавши позивачів, дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст.. 1 Закону України « Про інвестиції », інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в обєкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток ( доход ) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути : - кошти, цільові банківські вклади, паї, акції та інші цінні папери; - рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні цінності) ; - майнові права інтелектуальної власності ; - сукупність технічних, технологічних, комерційних та інших знань, оформлених у вигляді технічної документації, навиків та виробничого досвіду, необхідних для організації того чи іншого виду виробництва, але не запатентованих ; - права користування землею, водою,ресурсами, будинками, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права; - інші цінності. Судом встановлено, що між сторонами фактично було укладено договори інвестицій, а саме між [PERSON] та [PERSON] 24 жовтня 2009 року на суму 5000 доларів США, 05 лютого 2010 року на суму 30000 гривень та 08 липня 2010 року на суму 10500 доларів США , а також між [PERSON] та [PERSON] 02 лютого 2010 року на суму 30000 гривень. З даних договорів вбачається, що отримувач [PERSON] використовує отриману суму для поповнення обігових коштів з метою отримання прибутку, інвестор [PERSON]Є та [PERSON] отримують з прибутку винагороду в розмірі по домовленості від загальної суми в місяць та сплачує за це прибутковий податок, отримувач відповідає перед інвестором усім своїм майно. Відповідно до договору від 24.10.2009 року отримувач [PERSON] зобовязувався повернути інвестору [PERSON] отриману суму не пізніше 11 місяців з моменту отримання грошових коштів в повному обсязі, згідно договору від 05.02.2010 року не пізніше 11 місяців з моменту отримання грошових коштів в повному обємі і згідно договору від 08.07.2010 року не пізніше двох тижнів з моменту отримання грошових коштів в повному обсязі, а також отримувач [PERSON] зобовязувався повернути інвестору [PERSON] отриману суму не пізніше 11 місяців з моменту отримання грошових коштів в повному обсязі. Таким чином судом встановлено, що між сторонами було укладеного договори про надання грошових коштів та їх повернення у визначений строк, одна це не були договори позики як зазначають позивачі, а саме інвестиційні договори згідно яких сторони намагалися отримати кожний зі своєї сторони прибуток. Одна позивачі з своєї сторони виконали всі умови укладений інвестиційних договорів, надали грошові кошти відповідачу, однак той у встановлений термін не виконав взятих на себе зобовязань і грошові кошти позивача не повернув. Оскільки не повернення коштів настало по вині відповідача, то всі отримані ним грошові кошти від позивачів підлягають стягненню з відповідача в користь позивачів, також підлягають стягненню індекс інфляції та три проценти річних від неповернутої суми. На підставі викладеного та ст.ст. 509,525,526,530,610,625 ЦК України,

Outcome: approved