Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-19 00:00:00

У лютому 2011 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовував тим, що 02 лютого 2010 року відповідач [PERSON] взяв у нього в борг 1\~300 Євро, про що було складено письмову розписку. При цьому [PERSON] зобовязався повернути отримані грошові кошти не пізніше 31 грудня 2010 року, однак цього не зробив. Просить стягнути із відповідача суму боргу за договором позики в розмірі 14\~091 грн. 74 коп. й судові витрати. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позов підтримав й просив його задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав. Судом розяснені всім особам, які беруть участь у справі наслідки визнання позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом ст.ст. 625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що надана до суду представником позивача [PERSON] письмова розписка [PERSON] про одержання від нього 1\~300 Євро й про зобовязання повернути до 31 грудня 2010 року цю грошову суму (а.с.20) складена власноручно цим відповідачем, що, згідно з вимогами матеріального закону, є підтвердженням укладення договору позики та його умов, відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнав, що наголошені вище грошові кошти саме в цьому розмірі ним були одержані, то суд приходить до висновку, що позов про стягнення суми боргу підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved