Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення по справі за її позовом до [PERSON] про стягнення моральної шкоди, оскільки судом, при розгляді справи, не вирішено питання про понесені нею витрати на послуги адвоката в розмірі 1000 грн., які відносяться до судових витрат. В судовому засіданні заявниця подану заяву підтримала та уточнила вимоги, додавши заяву про стягнення на її користь додатково понесених затрат на проїзд до суду за судовими викликами та витрат ІТЗ, а всього просила стягнути на її користь 1717 грн. з [PERSON]. Представник відповідачки заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат визнав частково, не погоджуючись з задоволенням вимог по сплаті витрат на послуги адвоката, пояснивши, що додана до заяви квитанція адвоката не відповідає вимогам, так як на ній відсутня печатка колегії адвокатів, членом якої є представник позивачки, крім того сама копія не завірена належним чином та не підтверджена угодою сторін. Стосовно наданих суду квитків та товарних чеків, представник відповідачки просив приймати їх до уваги частково, оскільки деякі з них не відповідають вимогам, які ставляться до розрахункових документів, згідно чинного законодавства. Вислухавши пояснення та доводи позивачки, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вбачає правові підстави для часткового задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення. Згідно п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати, до яких, у відповідності ст.79 ЦПК України, відносяться витрати на інформаційно-технічне забезпечення, витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду… В судовому засіданні встановлено, що рішенням Татарбунарського районного суду від 18 лютого 2011 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної шкоди задоволено частково та на користь [PERSON] стягнуто з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 300 грн. і судові витрати в розмірі 54 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в порядку ст.88 ЦПК України. Питання про компенсацію витрат на послуги адвоката та інших витрат по справі позивачкою чи її представником під час розгляду цивільної справи не заявлялось, а, відповідно, судом не вирішувалось, доказів понесених позивачкою даних судових витрат суду не надавалось, вони представлені заявницею в додаток до заяви про ухвалення додаткового рішення та складають 1717 грн., із яких: юридичні послуги 1000 грн.; квитки в апеляційний суд м.Одеси на 18.09.2009 р. в сумі 120 грн.; квитки в апеляційний суд м.Одеси на 22.09.2009 р. в сумі 60 грн.; сплата ІТЗ в апеляційний суд 22.09.2009 р. в сумі 120 грн.; квитки в апеляційний суд м.Одеси на 13.10.2009 р. в сумі 120 грн.; чек про отримання довідки про дату вручення замовного листа в сумі 14 грн.; квитки в суд м.Татарбунари на 04.01.2011 р. в сумі 49,50 грн.; квитки в суд м.Татарбунари на 24.01.2011 р. в сумі 50 грн.; квитки в суд м.Татарбунари на 02.02.2011 р. в сумі 49,50 грн.; квитки в суд м.Татарбунари на 17.02.2011 р. в сумі 29,5 грн.; квиток в суд м.Татарбунари на 24.03.2011 р. в сумі 24,5 грн., який в судовому засіданні 30.03.2011 р. замінено на квиток за 30.03.2011 р. на суму 24,5 грн. В підтвердження понесених витрат суду надано оригінали вищезгаданих квитків, фіскального чеку Укрпошти та копію квитанції №74 на оплату послуг адвоката [PERSON] в сумі 1000 гривень від 27.12.2010 р. Із змісту ст.220 ЦПК України випливає, що важливою умовою додаткового рішення є те, що воно може прийматись тільки на підставі обставин, встановлених судом, при розгляді і вирішенні справи. Додаткове рішення не вирішує питань, які не були досліджені на судовому засіданні. Однак, суд вважає, що питання про розподіл судових витрат повинно вирішуватися саме шляхом ухвалення додаткового судового рішення, а не шляхом предявлення позову в іншій справі, тому вимоги заявниці можуть бути задоволені частково із наступних підстав. В матеріалах справи на аркуші 59 дійсно міститься квитанція від 22.09.2010 року про сплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в апеляційному суді Одеської області. Суд вважає можливим прийняти до уваги даний документ та стягнути на користь [PERSON] 37 грн. з даної суми, оскільки розмір витрат за подачу позовної заяви немайнового характеру або оскарження рішення суду по таким справам складає вказану суму, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 р. №1258 з подальшими змінами. Також судом розяснюється заявниці її право на отримання надміру сплачених сум ІТЗ, в порядку ст.83 ЦПК України. Разом з тим, витрати на придбання квитків для участі у розгляді вказаної справи: в апеляційному суді Одеської області 22.09.2010 р. та 13.10.2010 р., а також в Татарбунарському районному суді 04.01.2011 р., 24.01.2011 р., 02.02.2011 р., 17.02.2011 р. та 30.03.2011 р. на загальну суму 403,5 грн. підлягають задоволенню, як основані на законі. Наданий до уточненої заяви квиток №001884 від 13.10.2010 р. судом не може бути прийнятий до уваги, оскільки в ньому не вказано напрямок руху, а отже суми вказані в даному квитку стягненню на користь позивачки не підлягають. Крім того, суд звертає увагу на те, що провадження по даній цивільній справі відкрито судом 01.02.2010 року, а отже позивачка до апеляційного суду м.Одеси на 18.09.2009 року по цій справі не могла викликатися, тому квитки за вказану дату за №№ 010902, 001980 надані нею взагалі безпідставно. Не підлягає також стягненню сума витрат, згідно наданого фіскального чеку Укрпошти, так як в наданому документі відсутні підтвердження сплати цієї суми саме при розгляді даної цивільної справи. Суд не може погодитись з вимогами стосовно стягнення юридичних послуг адвоката в розмірі 1000 гривень, оскільки до заяви додано не оригінал документу про сплату вказаних послуг, а копію квитанції №74 від 27.12.2010 року, яка не завірена в установленому порядку та в якій відсутнє будь-яке посилання на укладену між позивачкою та її представником угоду на надання юридичних послуг по даній справі. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає можливим стягнути на користь позивачки витрати, повязані з розглядом справи в розмірі 440,5 грн.

Outcome: partial