Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-12 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з боржника, за період порушення грошового зобовязання, з 31.03.2009року по 05.09.2010рік, 3% річних в сумі 6552,52грн. та інфляційні в сумі 11976,74грн. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 02.07.2010року з відповідача на його користь було стягнуто заборгованість в сумі 152142грн., що виникла внаслідок надання ним поворотної фінансової допомоги. Відповідно до умов договору № ФД-1 від 25.12.2008року повернення такої допомоги повинно було відбутися не пізніше 30.03.2009року, Однак станом на сьогоднішній день зобовязання відповідачем не виконано, а тому вважає, що має право на отримання зазначених сум в порядку ст..625 ЦК України. В судовому засіданні позивач позовні вимоги збільшив, просить стягнути додатково 5000грн. інфляційних, решту позовних вимог підтримав, пояснення дав аналогічні викладеним в заяві. В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечив, пояснив, що дійсно позивачем надавалася зворотна фінансова допомога, однак згідно умов договору не передбачалося нарахування відсотків або надання інших видів компенсації, як плати за користування такими коштами. Крім цього, зазначена допомога надавалася на безоплатній основі. Вважає, що нарахування відсотків та інших видів компенсацій суперечить умовам договору. Крім цього, вважає, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки на момент повернення зазначеної допомоги було порушено провадження про банкрутство підприємства, введений мораторій, а згідно ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» протягом дії мораторію не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що дійсно 25.12.2008року позивачем по справі була надана зворотна фінансова допомога на суму 170000грн. строком до 30.03.2009року. У звязку з важким фінансовим становищем підприємства така допомога вчасно повернута не була, а тому згідно з рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 02.07.2010року було стягнено зазначену заборгованість. Згідно з ст.625 ЦК України вбачається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищенаведені вимоги, суд вважає, що є всі підстави стягнути з відповідача 3% річних в сумі 6552,52грн. та інфляційні в сумі 16976,74грн. Суд не бере до уваги покликання представника відповідача на те, що умовами договору не передбачалися нарахування відсотків або надання інших видів компенсації, як плати за користування такими коштами, оскільки заявлені позивачем вимоги стосуються виключно порушення з сторони відповідача виконання грошового зобовязання, а не оплати за користування коштами. Крім цього, суд не бере до уваги покликання представника відповідача на ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» згідно якої протягом дії мораторію не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань з наступних міркувань. Згідно з ст..1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів, термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобовязань та зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію. Як вбачається з ухвали Господарського суду Львівської області від 23.06.2008року за №4/125 відносно відповідача було порушено справу про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Договір про надання зворотної фінансової допомоги був укладений між сторонами 25.12.2008року, тобто після введення мораторію. За таких обставин, суд приходить до висновку, що зазначений мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобовязань, які виникли після введення мораторію і його дія не розповсюджується на вимоги позивача. Крім цього, предявлений позивачем борг виник на підставі договору і є грошовим зобов'язанням у розумінні статті 1 Закону про банкрутство. Відповідно до цієї статті грошове зобов'язання складається також і з грошової суми, яку боржник зобов'язаний заплатити кредитору і на інших, крім цивільно-правового договору, підставах, що передбачені цивільним законодавством. Такі підстави передбачені, зокрема, статтею 625 ЦК України. Саме з такою вимогою на підставі зазначеної норми названого Кодексу [PERSON] звернувся до підприємства у даній справі. У зв'язку з цим грошовими зобов'язаннями підприємства перед позивачем є грошова сума, що визначена з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних і така підлягає стягненню. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved