Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-21 00:00:00

26 січня 2011 року перший заступник прокурора м. Чернігів звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі позивача ВАТ Державний ощадний банк Українина користь Варвинського відділення № [NUMBER] Державний ощадний банк Українидо [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. Предявлені позовні вимоги мотивовані тим, що 17 серпня 2007 року між ВАТ Державний ощадний банк Українив особі виконуючої обовязки начальника філії Варвинського відділення № 3093 та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1750, згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 100\~000 грн., а позичальник зобовязувався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 16% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Відповідно до п.1.2. 1.3 кредитного договору № 1750 надання кредиту здійснюється одноразово з кредитного рахунку № 2203 у філії Варвинського відділення ВАТ Державний ощадний банк Україниготівкою на споживчі потреби позичальника строком на 60 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 16.08.2012 року. 17 серпня 2007 року між ВАТ Державний ощадний банк Українив особі філії Варвинського відділення №3093 та [PERSON] укладений договір поруки № 1750/2032, за яким остання на добровільних засадах взяла на себе зобовязання [PERSON], які виникають з умов кредитного договору № 1750 від 17.08.2007 року. Відповідно до п.п. 3.1 - 3.2. Договору поруки поручитель відповідає по зобов'язаннях за кредитним договором в тому ж обсязі, що і боржник. Солідарний боржник залишається зобов'язаним перед кредитором до тих пір, поки всі зобов'язання по кредитному договору не будуть виконані в повному обсязі. Відповідного до пункту 1.4.2 та 2.1 кредитного договору сторонами було узгоджено, що в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 17.08.2007 року було укладено і договір іпотеки квартири № 19, яка знаходиться в смт. Варва по вул. Миру буд.64 А/а.с.11-13/. Банк свої зобовязання виконав повністю, а відповідачі свої зобовязання по виплаті кредиту за умовами договорів належним чином не виконують. Внаслідок чого, станом на 26.01.2011 року у відповідачів по справі виникла заборгованість за кредитним договором № 1750 в сумі 89\~607 грн. 53 коп., які позивач і просив солідарно стягнути на користь відділення ВАТ Державний ощадний банк України № 3093, звернувши стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно, а саме квартиру №19 в смт. Варва вул. Миру 64 А. В судовому засіданні представник прокуратури та керуючий ТВБВ № 10024/0148 філії Чернігівського обласного управління ВАТ [PERSON] Україниуточнили позовні вимоги, надавши зміни до позовної заяви в порядку ст. 27 ЦПК України, в якій просять стягнути в солідарному порядку з відповідачів станом на 21.02.2011 року заборгованість за кредитним договором в розмірі 92\~830 грн. 57 коп./а.с.59-60/ та стягнути судові витрати по справі на користь держави. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином /а.с.44/. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнана частково, підтвердивши факт заборгованості за кредитним договором, мотивуючи скрутним фінансовим становищем, заперечуючи проти звернення стягнення на предмет іпотеки. Дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозвязку, обєктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень статті 7 Закону України Про банки та банківську діяльність, державний банк є банком, сто відсотків статутного капіталу якого належить державі. Державний банк засновується за рішенням Кабінету Міністрів України. При цьому, в Законі про Державний бюджет України на відповідний рік передбачаються витрати на формування статутного капіталу державного банку. Статут державного банку затверджується постановою Кабінету Міністрів України. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 876 від 21 травня 1999 року та на виконання розпорядження Президента України № 106 від 20 травня 1999 року ВАТ Державний ощадний банк Україниє правонаступником прав і обов'язків Ощадбанку, а статутний фонд банку затверджений із закріпленням у власності держави ста відсотків акцій. Відповідно до Статуту, зареєстрованого Національним банком України 28 лютого 2003 року та затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2003 року № 261, ВАТ Державний ощадний банк Україниє державним банком, засновником якого є держава. Підстави представництва є обставинами, обґрунтованість яких повинна доводитися прокурором при зверненні до суду із заявою про захист державних інтересів в порядку ч. 1 статті 45 ЦПК України та підлягає правовій оцінці судом. По даній справі обґрунтованість такого представництва доведена. В судовому засіданні встановлено, що 17 серпня 2007 року між ВАТ Державний ощадний банк Українив особі виконуючої обовязки начальника філії Варвинського відділення № 3093 та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1750, згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 100\~000 грн., а позичальник зобовязувався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 16% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором /а.с.7-9/. Для забезпечення договору кредиту було укладено договір поруки № 1750/2032 від 17.08.2007 року, згідно з яким поручитель [PERSON] взяла на себе солідарну відповідальність за виконанням всіх зобов'язань за кредитним договором /а.с.10/. В забезпечення належного виконання зобовязань відповідача [PERSON] за кредитним договором № 1750 від 17.08.2007 року між сторонами також було укладено і договір іпотеки, що посвідчений державним нотаріусом Варвинської державної нотаріальної контори Чернігівської області за реєстраційним номером № 1645-8, предметом якої стала квартира № 19 в будинку № 64 А, що розташована по вулиці Миру в смт. Варва Чернігівської області та належить [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Варвинською державною нотаріальною конторою за № 2497 від 28.10.2005 року /а.с.11-13/. 22.10.2009 року та 14.09.2010 року філією Варвинського відділення ВАТ Державний ощадний банк Україниза № 556 та № 532 були направлені відповідачам претензії про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором № 1750, а також попереджено, що в разі несплати боргу до вказаного строку банк вимушений буде вживати заходи до примусового стягнення боргу, в тому числі і шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки /а.с.22-24/. Однак в добровільному порядку кошти за кредитним договором на рахунок Банку не внесені і залишок станом на 21.02.2011 року заборгованості за кредитним договором складає 92\~830 грн. 57 коп. Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правовідносини з надання кредиту регулюються параграфом 2 главою 71 Цивільного кодексу України. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Позикаглави Позика, кредит, банківський вклад, якщо інше не встановлено параграфом 2 Кредиті не випливає із суті кредитного договору. Крім того, згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Загальні умови виконання зобовязань передбачені ст.ст. 526, 527 ЦК України, згідно яких, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, який є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України) та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, в разі якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Правові наслідки порушення зобовязання та відповідальність за його порушення визначені у Главі 51 ЦК України. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне) виконання (ст. 610 ЦК України). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом і не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася (тобто, залишку боргу в цілому), та сплати процентів. За договором поруки, у відповідності до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Зі змісту наведеної правової норми випливає, що порука є угодою щодо прийняття третьою особою на себе обовязку поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобовязання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобовязання боржником шляхом відшкодування у грошовій формі того, що не було виконане боржником. Таким чином, порука є способом забезпечення виконання зобовязання (як правило, грошового). В ст.554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК України). Оскільки, ані відповідач [PERSON], який отримав кредит, ані відповідач [PERSON], що поручилися за виконання відповідачем - [PERSON] зобов'язань за кредитним № 1750, не виконали належним чином взятих на себе зобов'язань згідно укладених кредитного договору та договору поруки, суд приходить до висновку про необхідність солідарного стягнення з відповідачів заборгованість в сумі - 92\~830 грн. 57 коп. Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", яка кореспондується із ч. 1 ст. 589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 12 ЗУ "Про іпотеку" передбачено, що в разі порушення іпотекодавцем (відповідачем) зобов'язань, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань боржником (відповідачем), а в разі невиконання вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно норм Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки проводиться на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно договору про задоволення вимог іпотеко держателя. Відповідно до ч. 2 ст. 590 Цивільного кодексу України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч.1 ст. 14 ЦК України передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України Про іпотеку, у разі порушення основного зобовязання та (або) умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодержателя, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попереджає про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до закону. Як вбачається з матеріалів справи, ВАТ Державний [PERSON] банк Українилистом від 22.10.2009 року та повторно листом від 14 вересня 2010 року повідомив відповідачів по справі про необхідність виконання зобовязань за кредитним договором та про звернення до суду з позовом про стягнення суми заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання порушених зобовязань, що підтверджується копією поштових повідомлень та не оспорювалося відповідачем [PERSON] під час розгляду справи /а.с.23-24/. У відповідності до п. 5.2 договору іпотеки, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобовязання, зокрема при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум процентів та /або/ при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум неустойки /а.с.12/. Згідно п.1.2 договору іпотеки, оцінка вартості предмету іпотеки нерухомого майна: квартири № 19 в будинку № 64 А, розташованого по вул. Миру в смт. Варва Чернігівської області складає 175630 грн. /а.с.11/. За таких обставин, з урахуванням співмірності заборгованості з вартістю іпотечного майна, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором та договором поруки не виконували, письмова вимога банківської установи про усунення порушень відповідачами залишена без задоволення, а тому ВАТ Державний банк Українивправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Доводи відповідача про порушення житлових прав її малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] є безпідставними, оскільки предмет іпотеки належав на праві власності відповідачам по справі. З відповідачів в солідарному порядку також слід стягнути і судовий збір в прибуток держави та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи, в порядку ст. 88 ч. 2 ЦПК України, так як позивач під час подання позову до суду був звільнений від їх сплати. На підставі наведеного,

Outcome: approved