Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-29 00:00:00

В квітні 2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна дійсним. В позовній заяві зазначено, що 28 серпня 2000 р. позивачка [PERSON], придбала за 500 (пятсот) грн. 00 коп. у продавців [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], який діяв від імені неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], квартиру №51 (пятдесят один) у будинку № 226 (двісті двадцять шість) по вулиці Жовтневої Революції в місті Вознесенськ Миколаївської області, зареєструвавши цей договір в той же день на Південній Товарній Біржі, за реєстровим №0379. Умови договору сторонами повністю виконанні, договір зареєстрований у Вознесенському міжміському бюро технічної інвентаризації, і лише на початку 2011 р., позивачка дізналася, що вказаний договір потребує нотаріальної форми посвідчення, але продавці за угодою ухиляються від її' нотаріального посвідчення. Посилаючись на вищевикладене, позивачка [PERSON] просила позов задовольнити, визнати дійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна - квартири №51 (пятдесят один) у будинку №226 (двісті двадцять шість), що розташований за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиця Жовтневої Революції, який укладено на Південній Товарній Біржі 28 серпня 2000 р., між нею, як покупцем, та відповідачами, як продавцями. 14 червня 2011 р. протокольною ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області до участі у справі в якості відповідача залучена [PERSON]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на підстави звернення до суду, викладенні в позовній заяві та просила визнати вищевказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, згідно поданих до суду письмових заяв, позовні вимоги визнали та просили розглянути справу у їх відсутність. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Південної Товарної Біржі, в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалою суду справа розглянута у відсутність відповідачів та представника третьої особи, оскільки в справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Так, як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, 28 серпня 2000 р. позивачка [PERSON] уклала письмовий договір купівлі-продажу нерухомого майна з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], який діяв від імені неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], на підставі рішення виконавчого комітету Вознесенської міської Ради Миколаївської області від 23 липня 1999 р. За даним договором позивачка придбала у власність квартиру № 51 (пятдесят один) у будинку № 226 (двісті двадцять шість), який розташований за адресою: вулиця Жовтневої Революції в місті Вознесенськ, Миколаївська область, загальною площею 47.3 кв.м., жилою площею 28.6 кв.м., яка складається з двох житлових кімнат, а саме: житлової кімнати - літ. 5, площею 12.4 кв.м., житлової кімнати - літ. 6, площею 16.2 кв.м., а також коридору - літ. 1, площею 8.0. кв.м., вбиральні - літ. 2, площею 1.5 кв.м., ванної кімнати - літ. З, площею 2.7 кв.м., кухні - літ.4, площею 6.5 кв.м., передавши в рахунок покупки продавцям грошову суму в розмірі 500 (пятсот) грн. 00 коп. Вищевказане нерухоме майно раніше належало продавцям на праві власності на підставі договору обміну, посвідченого 05 вересня 1996 р. [PERSON], приватним нотаріусом Вознесенського нотаріального округу Миколаївської області та зареєстрованого в реєстрі за №1390 (одна тисяча триста дев'яносто). Даний договір укладений на Південній Товарній Біржі. Придбану за вказаним договором квартиру, позивачка зареєструвала на праві власності в Вознесенському міжміському бюро технічної інвентаризації 29 серпня 2000 р. за р. №8399. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що між позивачкою [PERSON], як покупцем, та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], як продавцями, 28 серпня 2000 р. був укладений письмовий договір купівлі - продажу нерухомого майна, а саме: квартири №51 (пятдесят один) у будинку №226 (двісті двадцять шість) по вулиці Жовтневої Революції в місті Вознесенськ Миколаївської області, який зареєстрований Південною Товарною Біржею. Враховуючи, що права і обов'язки сторін за вищевказаним договором купівлі - продажу нерухомого майна виникли до набрання чинності ЦК України, а суть позову складає недотримання сторонами нотаріальної форми посвідчення договору, тому при вирішенні питання про визнання угоди дійсною, слід застосовувати правила кодексу, який діяв на момент укладення такого договору. Так, згідно ст.224 ЦК Української PCP (в редакції від 18 липня 1963 р.) за договором купівлі - продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплати за нього певну грошову суму. За правилами ст.47 ЦК України Української PCP від 18 липня 1963 p., нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу. У відповідності зі ст.227 ЦК Української PCP від 18 липня 1963 р. договір купівлі - продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений. Проте, в порушення вимог ст.227 ЦК Української PCP від 18 липня 1963 p., що діяв на час укладення угоди, оформлення вищевказаного договору купівлі-продажу нерухомого майна в нотаріальному порядку не відбулося. Разом з тим, згідно ч.2 ст.47 ЦК Української PCP від 18 липня 1963 p., якщо одна із сторін повністю виконала договір, а інша ухиляється від його оформлення нотаріально, то суд може визнати такий договір дійсним за заявою сторони, яка виконала договір. Рішення про визнання договору дійсним може бути прийняте судом на вимогу добросовісної сторони, яка виконала повністю або частково договір. Ст.6 ЦК України (в редакції 1963 p.), ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права і інтересу, а тому обраний позивачкою [PERSON] спосіб захисту цивільного права шляхом визнання угоди дійсною є вірним і може бути застосований судом, оскільки від цього залежить виникнення у неї права в подальшому розпорядитися вказаним нерухомим майном. Враховуючи, що сторони за угодою повністю виконали істотні умови договору, за яким відповідачі передали позивачці обумовлену квартиру, а позивачка передала останнім визначену грошову суму, але в подальшому відповідачі відмовилися від нотаріального посвідчення вказаного договору, як того вимагає ст. 227 ЦК України 1963 року, суд приходить до висновку, що на підставі ст.47 ЦК Української PCP від 18 липня 1963 р. позовні вимоги позивачки в частині визнання угоди дійсною обґрунтовані та підлягають задоволенню. У відповідності зі ст.88 ЦПК України судовий збір та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи сплачено при подачі позову.

Outcome: approved