Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до відповідача [PERSON] акціонерного товариства комерційного банку «Надра» Дніпропетровського РУ в особі відділення № 22 в м. Кривому Розі філії ВАТ КБ «Надра» про повернення банківського вкладу та відшкодування моральної та матеріальної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 20 серпня 2008 року між ним та відповідачем [PERSON] акціонерним товариством Комерційним банком «Надра» Дніпропетровського РУ в особі відділення № 22 в м. Кривому Розі філії ВАТ КБ «Надра», був укладений договір №578631 строкового банківського вкладу (депозиту), оформлений в рамках Пакету послуг ПП "Базовий+" №1222571. Згідно вищезгаданого Договору, позивач, як вкладник вніс до банку, а банк прийняв грошові кошти: 8 500,00 (вісім тисяч пятсот) доларів США на строк 12 місяців зі ставкою 11,2% річних. Можливість дострокового розірвання договору банківського вкладу передбачена п.4.5. договору. У звязку з тим, що у позивача виникла необхідність у достроковому розірванні договору банківського вкладу від 09.10.2008 року звернувся до філії ВАТ КБ «Надра» відділення №22 із відповідною вимогою, як це передбачено п.4.5. Договору та ч.2 ст. 1060 ЦК України (а.с.8). Крім того, з аналогічними вимогами позивач звертався до відповідача ще 20.08.2009 року (а.с.9) та заявою від 31.08.2009 року (а.с.10) про надання відповідей на його попередні звернення. Однак, у задоволенні його вимоги щодо повернення банківського вкладу позивачу було відмовлено. Тобто, Відповідач не виконав свої зобов'язання за Договором і не видав позивачу суму внеску, посилаючись на введення в банку Тимчасової адміністрації і мораторієм на задоволення вимог кредиторів (відмова в усній формі). Даними діями відповідач порушив п.3.4.4. п.3.4.5. п.4.4 Договору. Із цього приводу позивач звернувся до суду із вимогами щодо розірвання договору №578631 строкового банківського внеску (депозиту), оформленого в рамках Пакету послуг ПП "Базовий+" №1222571, оскільки вважає його діючим до моменту виконання сторонами своїх зобовязань, зобовязати відповідача повернути банківський вклад, зобовязати відповідача відшкодувати на його користь суму матеріальної шкоди в розмірі 72 527 грн.78 коп. з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за договором, моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та зобовязати відповідача відшкодувати витрати на юридичну допомогу в розмірі 5000 грн. та віднести судові витрати за рахунок відповідача. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON], який діє на підставі довіреності, кожний окремо, підтримали саме уточнені вимоги від 07.06.2010 року та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - [PERSON], яка діє на підставі довіреності, подала суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначила, що позов не визнає, посилалась на те, що 10.02.2009 року з метою створення сприятливих умов для відновлення фінансового стану банку постановою правління Національного банку України №59 «Про призначення тимчасової адміністрації у [PERSON] акціонерному товаристві комерційного банку «Надра» призначена тимчасова адміністрація строком на 1 рік з 10.02.2009 року по 10.02.2010 року. Процедура введення тимчасової адміністрації та її повноваження регулюються статтями 75-86 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000 року №2121-111. Саме тимчасовий адміністратор має право продовжувати або припиняти будь-які операції банку, виконувати будь-які дії, рішення від імені банку. Також зазначеною постановою введено мораторій на задоволення вимог кредиторів під час здійснення тимчасової адміністрації. Відповідно до вимог ст.58 ч.2 відповідного Закону банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобовязань у разі оголошення мораторію на задоволення вимог кредиторів. А також ст.85 зазначеного Закону забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства України, не нараховуються неустойка, інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань. Заперечувала проти задоволення заявлених позивачем вимог у повному обсязі. Суд вислухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.І ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як встановлено у судовому засіданні 20 серпня 2008 року між позивачем - [PERSON] та відповідачем [PERSON] акціонерним товариством Комерційним банком «Надра» Дніпропетровського РУ в особі відділення № 22 в м. Кривому Розі філії ВАТ КБ «Надра», був укладений договір №578631 строкового банківського вкладу (депозиту), оформлений в рамках Пакету послуг ПГІ "Базовий+" №1222571. Згідно вищезгаданого Договору, позивач, як вкладник внес до банку, а банк прийняв грошові кошти: 8 500,00 (вісім тисяч п»ятьсо) доларів США на строк 12 місяців зі ставкою 11,2% річних (а.с.7). Також, в судовому засіданні було з»ясовано, що згідно до Договору про комплексне банківське обслуговування ВАТ КБ «Надра» відповідачем було відкрито на імя позивача поточний (картковий) рахунок . Згідно до звіту по операціях по картковому рахунку [PERSON] станом на 07.10.201 Ороку, за період 01.01.2008 року по 07.10.2010 року, вбачається, що залишок на рахунку складав 8 506,36 дол. США. Згідно до звіту щодо проведених операцій по картці позивача підтверджено здійснення операцій по видачі готівки на суму 474,20 дол. США. Як було зясовано в судовому засіданні і підтверджено позивачем, він дійсно отримував також нараховані відсотки за договором, однак, що стосується самої суми депозиту, вона дійсно є перерахованою на його картку, однак, він не має можливості її отримати. Із зазначеного питання він звернувся до банківської установи з письмовою заявою,яку було зареєстровано 12.11.2010 року, однак, до теперішнього часу ним не отримано будь якої відповіді. Представник відповідача підтвердила в судовому засіданні дані обставини та зазначила, що дійсно довести до кінця банківську операцію у теперішній час є не можливим, а відповідь на звернення позивача є підготованою, однак, зазначила саме на те, що саме позивач повинен був її забрати особисто, однак не здійснив цього. Позивач заперечував проти зазначеного. Представником відповідача в обґрунтування зазначеного твердження, відповідно до вимог ст.. 60 ЦПК України, не було надано належних доказів. Як визначено статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно зч. 1, ч. З ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором; до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Частиною 1 ст.1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повергнення вкладу зі спливанням встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч 4. 1060 ЦК України, якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після наслання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, суд враховує той факт, що позивач при укладенні Договору, не підписував заяву про продовження терміну вищезазначеного депозиту, та 09.10.2008 звернувся до Відповідача перший раз із заявою про його дострокове повернення (а.с.8), якою також фактично підтвердила свій намір не продовжувати термін депозиту, і зазначений свій намір підтвердив аналогічною вимогою від 20.08.2009 року (а.с.9), як це передбачено п.4.5. Договору та ч.2 ст. 1060 ЦК України, а також із заявою від 31.08.2009 року (а.с.10) про надання відповідей на його попередні звернення. Однак, відповідачем у задоволенні законних вимог позивача щодо повернення банківського вкладу було відмовлено. Тобто, всупереч загальним вимогам закону щодо належного виконання зобов'язань , положення ст.. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Банк умови договору № 578631 строкового банківського вкладу ( депозиту) "Мій вибір" в рамках пакету послуг ПП «Базовий+» від 20 серпня 2008 року не виконав, кошти з депозитного вкладу [PERSON] в обумовлений термін не повернув. Перераховані банком спірні кошти на поточний рахунок [PERSON] на його вимогу до цього часу не видані. Банком не представлено суду доказів належного виконання своїх зобов'язань щодо передачі [PERSON] коштів в натурі. З таких обставин, суд вважає, що банк свої обов»язки не виконав, а тому позовні вимоги в частині зобов»язання відповідача щодо повернення банківського вкладу в сумі 8 500,00 дол США, що станом на березень 2010 року в еквіваленті відповідно до курсу НБУ ( за 1 дол.США 7,9310 грн.(а.с.25) складає 67 405 грн. та розірвання вищевказаного договору підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, позивач просив суд задовольнити його вимоги у відшкодуванні матеріальної шкоди з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Відповідно до вимог ст.. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов»язується виплачувати вкладнику таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено вимогами ЦК України, а саме главою 72 ЦК України або не випливає із суті договору банківського вклацу. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку. Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються всі нараховані до цього моменту проценти (ч.ч.1,5 ст. 1061 ЦК України). Відповідно до ст. 85 Закону України «Про банки та банківську діяльність» протягом дії мораторію не нараховуються неустойка ( штраф, пеня), інші фінансові (економічні) за невиконання чи неналежне виконання зобов»язань перед кредиторами ... З моменту закінчення дії мораторію на задоволення вимог кредиторів нарахування неустойка (штрафу, пені) , інших економічних санкцій поновлюється ( а щодо зобов»язань, які виникли під час дії мораторія, - розпочинається) за невиконання чи неналежне виконання зобов»язань перед кредиторами... В даному випадку , у ВАТ КБ «Надра» було призначену тимчасову адміністрацію строком на один рік з 10.02.2009 р. по 10.02.2010 р. та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів на шість місяців з 10.02.2009 р. по 10.08.2009 р. , в подальшому мораторій було продовжено з 11.08.2009 р. по 10.02.2010 р. Враховуючи, що строк дії договору закінчився 20.08.2009 р., тобто коли вже діяв мораторій на задоволення вимог кредиторів банку , підстав для нарахування та стягнення штрафних санкцій , встановлених ст. 625 ЦК України у зв»язку з невиконанням банком своїх зобов»язань по договору протягом дії мораторія - не має. У зв»язку з чим вимога позивача про стягнення 3% річних та суму витрат від інфляції протягом дії мораторію - не ґрунтується на законі. Після закінчення дії мораторію відновлюється право кредиторів на стягнення неустойки , в тому числі і в розмірі, що існував на дату введення мораторію, а щодо зобов»язань , які виникли під час дії мораторію - таке право розпочинається. Проте, до моменту введення мораторію строк дії договору іще не закінчився , тому підстав для застосування штрафних санкцій не було. Крім того, матеріалами справи підтверджується, що між сторонами виникли договірні відносини. Згідно зі ст.611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановленні договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. Укладеним між сторонами договором банківського вкладу відшкодування моральної шкоди не передбачено. Серед видів цивільної відповідальності за неналежне виконання договору банківського вкладу, встановленої Цивільним кодексом України (параграф З глави 71), не міститься такого виду відповідальності, як відшкодування моральної шкоди. Не передбачено відшкодування моральної шкоди у спірних правовідносинах і Законом „Про банки і банківську діяльність. Судом не встановлено, що неналежне виконання відповідачем умов договору банківського вкладу загрожувало життю і здоровю позивача. Оскільки правовідносини, які виникли між сторонами, не передбачають відшкодування моральної шкоди ні по договору, ні по закону, то підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні і в задоволенні позову в частині щодо відшкодування моральної шкоди слід відмовити. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у суді в розмірі 120 гривень. Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року за № 590 передбачені граничні розміри компенсацій витрат, повязаних з розглядом цивільних справ і порядок їх компенсації за рахунок держави. Відповідно до вимог ст.. 79 ЦПК України, до судових витрат, в тому числі, відносяться і витрати на правову допомогу. Суд, перевіривши надані у підтвердження розміру судових витрат на правову допомогу документи, а саме: Довіреність на ім»я [PERSON] на представництво в судових установах інтересів позивача [PERSON] від 31.03.2010 року(а.с.11), копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2089 на ім.»я [PERSON] (а.с.21); Свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (а.с.22) та чек № 126 від 07.06.2010 року про сплату послуг клієнтом на загальну суму 5000 грн. (а.с.23) вважає, що зазначена сума витрат на правову допомогу не підлягає стягненню у повному обсязі, оскільки є недостатньо обґрунтованою та значно перевищує встановлений вищевказаною постановою граничний розмір вищевказаних витрат. Враховуючи вищевикладене, а також вимоги ст.. 84 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі на користь позивача судові витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн. Оскільки позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору, суд покладає обов»язок щодо сплати судового збору на відповідача. У зв»язку з чим, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 674 гривні. На підставі викладеного,

Outcome: partial