Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на будинок, посилаючись на наступні обставини. 19 липня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого в с.Дмитрівка Татарбунарського району по вул.Леніна, 168, в якому позивачка мешкає по цей день. Згідно вказаного договору позивачка передала відповідачці [PERSON] гроші в сумі 6000 грн., а [PERSON] передала їй у власність вищевказаний будинок. Після укладення договору купівлі-продажу позивачка перейшла проживати в цей будинок, що підтверджується довідкою сільської ради, капітально перебудувала його. Договір сторони уклали в письмовій формі, не посвідчивши його нотаріально, так як чоловік позивачки був не згоден на його укладання, а згідно законодавства його згода в даному випадку була обовязковою та нотаріально посвідченою. В звязку з цим, позивачка звернулася до свого племінника [PERSON] з проханням укласти нотаріально договір купівлі-продажу вищевказаного будинку, а після того як позивачка узгодить зі своїм чоловіком питання щодо укладення договору, то [PERSON] за першим її зверненням повинен був передати їй законодавчо даний будинок. З цими обставинами була ознайомлена і [PERSON] 9 серпня 2006 року відповідач [PERSON] уклав нотаріально договір купівлі-продажу будинку з [PERSON] на своє імя. В липні 2009 року позивачка звернулася до відповідача [PERSON] з проханням повернути їй будинок, уклавши договір дарування, однак він почав ухилятися від укладення договору, крім того, позивачці стало відомо, що відповідач уклав договір кредиту з «ПриватБанком» та заклав будинок, який фактично належить позивачці. Позивачка вважає, що [PERSON], укладаючи договір купівлі-продажу, не мав наміру створення правових наслідків, обумовлених договором, тому такий договір є фіктивним та повинен бути визнаний судом недійсним. Крім того, укладаючи договір купівлі-продажу будинку з [PERSON], вона фактично виконала всі умови, а саме передала гроші за будинок та, отримавши технічну документацію на нього, перейшла проживати в даний будинок, а отже вважає, що судом повинно бути визнано за нею право власності на даний будинок. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали до суду заяви, в яких позовні вимоги визнали повністю та просили розглянути справу у їх відсутності. Представник третьої особи ПАТ КБ «Приватбанк» надала до суду заяву та заперечення на позовну заяву, згідно яких пояснила, що «ПриватБанк» заперечує проти задоволення позовних вимог, так як, укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу будинку є нікчемним, оскільки при укладенні його не дотримано форми його посвідчення, так як він повинен був бути нотаріально посвідченим, а тому такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Навпаки ж договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений нотаріально та право власності на будинок зареєстровано в БТІ на імя [PERSON], отже сторонами повністю при укладенні договору виконані вимоги законодавства. Заслухавши пояснення та доводи сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає. В судовому засіданні встановлено, що 19.07.2006 року позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] уклали між собою в простій письмовій формі договір купівлі-продажу будинку, що розташований по вул.Леніна,168 в с.Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області, у відповідності до якого сторони зобовязалися в найближчий час або за першою вимогою покупця оформити даний договір нотаріально, а [PERSON], отримавши документи на будинок, мала перейти до нього проживати(а.с.7). Однак, 09.08.2006 року відповідачка [PERSON] укладає з [PERSON] нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу цього ж будинку за адресою вул.Леніна,168 в с.Дмитрівка Татарбунарського району тобто сторонами повністю виконані вимоги законодавства по вчиненню даного правочину (а.с.9). На підставі вищевказаного договору купівлі-продажу, [PERSON], проводить реєстрацію придбаного будинку в КП «Татарбунарське БТІтаРОН» на своє імя, як його власник, у відповідності ст.657 ЦК України, яка передбачає, що договір купівлі-продажу …житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Суд не погоджується з доводами позивачки про те, що [PERSON] та [PERSON], укладаючи між собою договір купівлі-продажу, не мали наміру створення правових наслідків, обумовлених даним договором, тому він є фіктивним, оскільки позивачкою в судовому засіданні не наведено доказів, підтверджуючих дані обставини, нею лише доведено документально довідкою Дмитрівської сільської ради (а.с.15) та поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] факт проживання та проведення ремонтних робіт у спірному будинку, що не є, на думку суду, підтвердженням факту передачі продавцем [PERSON] їй у власність будинку після підписання ними договору купівлі-продажу, укладеного в простій письмовій формі. Не може бути визнаний судом таким що відбувся договір купівлі-продажу будинку між [PERSON] та [PERSON] та у суду немає законних підстав для визнання за позивачкою права власності на вищевказаний будинок, в порядку ст.220 ЦК України, в звязку з тим, що норма ч.2 ст.220 ЦК України не застосовується до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін. Крім того, у відповідності до ч.3 ст.65 Сімейного Кодексу України, що підтвердила і сама позивачка, для укладання договору купівлі-продажу будинку необхідна була обовязкова нотаріально посвідчена згода чоловіка позивачки, який відмовився дати таку згоду, що є ще однією істотною умовою договору і її відсутність також не дає підстав для визнання такого договору укладеним. Отже, суд вважає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON], укладаючи договір купівлі-продажу будинку, повністю виконали всі умови, необхідні для його укладення, встановлені ст.203 ЦК України на момент його вчинення, а саме договір укладений нотаріально, а також здійснена його державна реєстрація, тому такий договір не може бути визнаний судом недійсним, в порядку ст.215 ЦК України. Крім того, суд вважає, що відповідачами [PERSON] та [PERSON] при укладанні договору купівлі-продажу спірного будинку ніяким чином не були порушені права позивачки [PERSON], яка вважає себе власником майна, а саме будинку по вул.Леніна,168 в с.Дмитрівка Татарбунарського району, тому її права не підлягають захисту шляхом задоволення позову про визнання недійсною угоди, стороною в якій вона не була. Приймаючи до уваги все вищевикладене, суд вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed