Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-17 00:00:00

04 листопада 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] коштів за борговою розпискою. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 05.10.2009 року він із [PERSON] уклав договір позики, згідно якого передав останньому грошові кошти в сумі 5000 грн. які відповідач в свою чергу, зобовязався повернути до 28.10.2009 року, та додатково сплатити 15 % від суми позики за користування грошовими коштами про що надав розписку. Крім того сторони встановили міру цивільно-правової відповідальності за неналежне виконання позичальником свого обовязку у вигляді неустойки, що обчислюється у суммі 100 грн. за кожен день прострочення виконання основного зобовязання. Термін повернення боргу давно минув, відповідач борг не повертає не дивлячись на його неодноразові нагадування. В звязку з цим, просив суд стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики у розмірі 29750 грн. з яких: сума основного боргу -5000 грн.; сума неустойки - 24000 грн.; відсотки за користування грошовими коштами - 750 грн. Крім того, просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 500 грн. та судові витрати сплачені ним при зверненні до суду з яких: державне мито 51 грн.; витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу - 120 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги уточнив, просив суд стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики у розмірі 29750 грн., витрати на правову допомогу в сумі 500 грн., судові витрати сплачені ним при зверненні до суду з яких: державне мито 291 грн.; витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу - 120 грн. та 1000 грн. моральної шкоди. Обгрунтовуючи спричинення йому моральної шкоди посилався на погіршення стану здоровя, на підтвердження чого надав три довідки Кременчуцької міської станції швидкої допомоги. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що дійсно 05.10.2009 року укладав з позивачем по справі договір позики, на умовах зазначених в борговій розписці, дійсність якої визнав. Але наполягав на тому, що більшу частину боргу, він вже повернув позивачу. Яку саме частину боргу він вже повернув не конкретизував. Доказів на підтвердження факту часткового повернення позивачу боргу суду не надав. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні. Вказував, що згідно ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а сума договору позики укладеного між сторонами спору перевищує зазначений встановлений законом розмір, тому договір позики укладений між [PERSON] та [PERSON] є недійсним. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. До такого висновку суд приходить виходячи із наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Крім того зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Тобто судом достовірно встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з приводу виконання договору позики. Так, позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 5000 грн. які відповідач в свою чергу, зобовязувався повернути до 28.10.2009 року, та додатково сплатити 15% від суми позики за користування грошовими, сторони встановили міру цивільно-правової відповідальності за неналежне виконання позичальником свого обовязку у вигляді неустойки, що обчислюється у суммі 100 грн. за кожен день прострочення виконання основного зобовязання, що підтвержується розпискою та не оспорюється сторонами у справі. Згідно ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватись нележним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач не надав доказів повернення частини основного боргу на що він наголошував у судовому засіданні тому позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] суми основного боргу у розмірі 5000 грн. та додатково 15 % від суми позики за користування грошовими коштами підлягають задоволенню. Позивач на думку суду також не надав належних доказів спричинення йому моральної шкоди, тому в цій частині позовних вимог суд відмовляє. Згідно ч.1 ст. 546 ЦК України неустойка є засобом забезпечення виконання зобовязання. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Задовольняючи частково позовні вимоги, суд вважає за необхідне застосувати ч.3 ст.551 ЦК України відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений рішенням суду якщо він значно перевищує розмір збитків. На думку суду, розмір неустойки повинен бути співрозмірним з сумою основного боргу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договорами позики у розмірі 10750 грн. з яких: сума основного боргу - 5000 грн.; сума неустойки 5000 грн.; відсотки за користування грошовими коштами - 750 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню документально підтверджені позивачем судові витрати, що складаються з судового збору в сумі 291 грн. та витрат на інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 120 гривень, що були сплачені позивачем при зверненні до суду. Позовні вимоги, що стосуються стягнення витрат на правову допомогу з відповідача на користь позивача в сумі 500 грн. суд задовольняє частково, оскільки позивач документально підтвердив вищевказані витрати на суму лише в 150 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Враховуючи все вищевикладене,

Outcome: partial