Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом з уточненими в судовому засіданні вимогами про стягнення з відповідача половини витрат по оплаті навчання спільної повнолітньої дочки у вищому навчальному закладі. На підтвердження позову зазначила, що їх спільна дочка [PERSON], [INFO] продовжує навчання на 5 курсі денної форми вищого навчального закладу в м. Києві. Вартість навчання становить 9612 грн. на рік. Оскільки самостійно оплатити навчання їй фінансово важко, тому просить суд стягнути з [PERSON] половину його вартості, що становитиме 4806 грн. В суді [PERSON] позов підтримала та пояснила, що оплата навчання проводиться помісячно і вона ще не оплатила його повний курс. Також зазначила, що хоча договір про навчання з начальним закладом уклала повнолітня дочка, однак витрати по оплаті послуг по навчанню несе вона самостійно. Відповідач [PERSON] в суді проти позову заперечив та пояснив, що він до цього часу сплачує аліменти на утримання дочки в звязку з продовженням навчання у вищому навчальному закладі, які встановлені йому рішенням суду, сплачувати додаткові кошти на навчання дитини він не має змоги. Суд, заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Встановлено, що спільна дочка сторін, [PERSON], [INFO], навчається на 5 курсі денної форми навчання у Київській державній академії водного транспорту ім. гетьмана [PERSON] за контрактом, стипендію не отримує. Відповідно до договору про навчання від 07.09.10., укладеного між навчальним закладом та дочкою сторін [PERSON], вартість послуг з навчання становить 9612 грн. на 1 рік і вноситься частинами щомісячно на рахунок академії. Відповідно до рішення Білогірського районного суду від 16.04.2007 року, [PERSON] сплачує на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дочкою 23 років за умови продовження навчання. Рішенням цього ж суду від 29.05.2009 року, прийнятого за позовом про збільшення розміру аліментів, з [PERSON] на користь [PERSON] разово стягнуто половину витрат на навчання дочки у навчальному закладі в сумі 6200 грн. До цього часу відповідач сплачує періодичні платежі на користь позивачки, встановлені рішенням суду від 16.04.07. а також з нього проводиться стягнення грошових коштів, встановлених рішенням суду від 29.05.09. Як вбачається зі змісту позовних вимог, в даному випадку спір підлягає вирішенню у відповідності з нормами сімейного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Частиною 1 статті 185 СК України передбачено обовязок батьків приймати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, зокрема, розвитком здібностей дитини). Зі змісту ст. 199 СК України вбачається, що батьки зобовязані утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, до досягнення не 23 років. В разі невиконання цього обовязку заінтересована особа має право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів, розмір яких встановлюється судом за правилами ст. 200 Кодексу. В даному випадку вимоги позивачки є безпідставними, оскільки вони не стосуються як сплати додаткових витрат на дитину у відповідності зі ст. 185 СК України, так і стягнення аліментів на повнолітню дочку в звязку з навчанням, які відповідач вже сплачує на користь позивачки за попередніми рішеннями суду. Предметом даного позову є покладання на батька повнолітньої дитини обовязку по відшкодуванню витрат по оплаті її навчання, що не є правовідносинами в сфері стягнення аліментів і такий обовязок не передбачається нормами чинного сімейного законодавства, зокрема СК України. Норми чинного ЦК України також не передбачають права [PERSON] вимагати в [PERSON] відшкодування вказаних витрат, оскільки в даному випадку, враховуючи, що договір на навчання від 07.09.10. був укладений між навчальним закладом і [PERSON], яка взяла на себе обовязок по оплаті вартості навчання, безпосередньо позивачкою витрати не були здійснені, тому між сторонами даного спору не виникало цивільно-правових відносин, а отже, у позивача відсутнє право грошової вимоги до позивача. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed