Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-26 00:00:00

У листопаді 2010 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши, що 03.03.2008р. між ним та відповідачем було укладено договір безпроцентної позики (розписка) на суму 10000,00 гривень, кінцевий термін повернення коштів 03.03.2010р. В якості забезпечення повернення отриманих коштів відповідач поручився належним йому рухомим майном, а саме автомобілем марки DАСІА LOGAN, 2006 року випуску, д/н [NUMBER]. Позивач неодноразово звертався до боржника з вимогою про повернення грошових коштів, однак позичальник свої зобов'язання не виконав, посилаючись на важке матеріальне становище. Під час останнього звернення до відповідача з цього питання було з'ясовано, що на належне йому майно, а саме автомобіль марки DАСІА LOGAN, 2006 року випуску, д/н [NUMBER], накладено арешт державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції шляхом складання Акту опису й арешту майна з метою подальшої реалізації для задоволення вимог кредитора ПАТ «ОТП Банк» на суму 81155,13 грн. Вважаючи, що майно, на яке накладено арешт, належить йому, а не боржникові, позивач звернувся до суду з позовом про визнання права на майно та звільнення його з-під арешту на підставі ст.. 59 Закону України «Про виконавче провадження». В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився вдруге, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] відділу ДВС ЗМУЮ заперечуючи проти позову, пояснив, що 26.08.2009р. [PERSON] ВДВС ЗМУЮ відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №4617 від 23.07.2009р., виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] про звернення стягнення на автомобіль легковий марки DАСІА LOGAN, 2006 року випуску, д/н [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ АРС 000809, що належить на праві власності [PERSON], для задоволення вимог ОА «ОТП Банк» на суму 81155,13 грн. 08.10.2009р. винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, на підставі якої накладено арешт на спірний автомобіль, 08.10.2009р. проведено його опис й арешт згідно акту опису й арешту майна АА №089215. З 26.02.2010р. по теперішній час зазначене виконавче провадження зупинене на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя №2-1515/2010 від 24.02.2010. Вважаючи, що автомобіль описано й арештовано на законній підставі, [PERSON] ВДВС ЗМУЮ просить у позові відмовити, додатково зазначивши, що вказаний автомобіль знаходиться у заставі у банку та на нього накладено арешт приватним нотаріусом [PERSON] від 17.08.2006р. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази, перевіривши матеріали справи, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.І ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 10000,00 гривень, зобов'язавшись повернути кошти до 03.03.2010р., зазначене підтверджується розпискою, укладеною між сторонами 03.03.2008р. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що між сторонами договору позики було укладено також договір застави рухомого майна, а саме автомобіля марки DАСІА LOGAN, 2006 року випуску, д/н [NUMBER], який належить відповідачеві. Між тим, зазначені обставини не відповідають фактичним даним та спростовуються матеріалами справи. Зі змісту розписки вбачається, що [PERSON] на забезпечення повернення грошових коштів зазначив у розписці, що «поручається належним йому майном», таким чином твердження позивача, що боржник поручився належним йому автомобілем марки DАСІА LOGAN, 2006 року випуску, д/н [NUMBER] не відповідають дійсності. Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Судом з'ясовано та не заперечується позивачем, що договір застави транспортного засобу у порядку, встановленому законом, не укладався. Вважаючи, що розписка є заставою транспортного засобу, позивач між тим з вимогою про звернення стягнення на предмет застави не звертався. Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.08.1976 року з наступними змінами «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» передбачено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Оскільки в установленому законом порядку позивач не набув права власності або права володіння на спірний автомобіль, то відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» в нього відсутнє право вимоги щодо заявлених ним позовних вимог про звільнення цього автомобіля з-під арешту. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача безпідставні, не ґрунтуються на вимогах закону, а тому підстави для їх задоволення відсутні.

Outcome: dismissed