Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, та просить суд: - визначити спадкову долю у вигляді 1\\2 частки в праві спільної сумісної власності на житлове приміщення, розташоване за адресою: м. Дніпродзержинськ, пр..Металургів,: 4-40, житловою площею 37,4 кв.м., загальною площею 63,8 кв.м., після смерті [PERSON], померлої 24 серпня 2010 року; - визначити за нею, як співвласником, 1\\2 частку в праві спільної сумісної власності на житлове приміщення, розташоване за адресою: м. Дніпродзержинськ, пр..Металургів, 54-40, житловою площею 37,4 кв.м., загальною площею 63,8 кв.м., з подальшою реєстрацією права власності в органах державної реєстрації. В обґрунтування своїх позовних вимог в заяві позивач зазначила, що вона народилася 7 грудня 961 року її батьками були: [PERSON] та [PERSON]. Крім неї дітей у батьків не було. 24 вересня 1983 року вона уклала шлюб з [PERSON], та прийняла прізвище [PERSON]. 26 січня 2004 року нею та її матір'ю було приватизовано спірну квартиру, і форма власності була зазначена як спільна оумісна. 24 серпня 2010 року її матір [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру 40 в будинку 54 по пр..Металургів у м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області, житловою площею 37,4 кв.м., загальною площею 63,8 кв.м. У зазначений законом строк вона звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але їй було відмовлено у зв'язку з тим, що не визначені частки у спільному майні. Ця квартира належала їй та покійній матері на праві спільної сумісної власності, згідно свідоцтва про право власності, виданого розпорядженням Фонду комунальної власності від 26 січня 2004 р. Їх право власності крім свідоцтва про право власності на нерухоме майно підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно. Квартира за вищевказаною адресою, -трьохкімнатна, загальна її площа - 63,8 кв.м, житлова площа - 37,4 кв.м. Вона є єдиним спадкоємцем після смерті матері на квартиру. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивачка в судове засідання не з'явилася, а своєю заявою просила суд розглянути справу за їх відсутності. Відповідач по справі представник Фонду комунальної власності в судове засідання не з'явився, хоча про день та час судового засідання був належним чином повідомлений судовими повістками, але надав суду заяву і просить суд справу розглянути в його відсутність, з позовом згоден, доповнив, що на вказане в позовній заяві майно Фонд не претендує. Представник притягнутого в якості третьої особи ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не з'явився, хоча про день та час судового засідання був належним чином повідомлений, надав суду заяву, у якій просить справу розглянути за відсутності їх представника та прийняти рішення на свій розсуд. Представник притягнутої в якості третьої особи Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, хоча про день та час судового засідання був належним чином повідомлений, надав суду заяву, у якій просить справу розглянути за відсутності представника контори, з позовом згодні. Згідно статті 158, 197 ЦПК України розгляд справи в суді провадиться без участі сторін та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що з урахуванням заяв відповідачів та третіх осіб про згоду з позовом, позовні вимоги [PERSON] підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст 355 ч.ч.1,4 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності, яка вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. В той же час, згідно зі ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більша осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. В силу ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленністю між ними, законом або рішенням суду. В судовому засіданні встановлено, що квартира№40 будинку №40 по проспекту Металургів у м. Дніпродзержинську стала об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] від 26 січня 2004 року згідно розпорядженню органу приватизації від 26 січня 2004 року, що у судовому засіданні підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 26 січня 2004 року. При цьому у даному випадку, коли співвласник [PERSON] померла і в зв'язку з тим, що відкрилась спадщина, розмір якої (або частка померлого в праві власності на квартиру) повинна бути чітко визначена, виникла необхідність визначення частки померлої у спільній сумісній власності. Відповідно ж до вимог ст. 346 ЦК України право власності [PERSON] припинено у зв'язку зі смертю, і суд не може визначати за померлою її частку в спільній сумісній власності. У цьому разі суд вважає за необхідне при вирішенні позову в частині визначення спадкової частки, виходити з вимог ст. 370 ЦК України про те, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленністю між ними, законом або рішенням суду. Крім того, в судовому засіданні встановлено. що між позивачкою та померлою [PERSON] домовленості про поділ квартири на частки не було, даних про визначення часток судовим рішенням у судовому засіданні не здобуто. Тому, у зв'язку з тим, що законом визначена рівність часток співвласників у їх спільному сумісному майні, суд приходить до висновку, що є всі підстави вважати, що померлій [PERSON] і позивачці, як співвласникам належала 1/2 частина квартири кожному, а позов в частині визначення спадкової частки на 1/2 частину квартири кожного підлягає задоволенню. Щодо визнання за позивачкою права власності на квартиру після смерті [PERSON], то суд вважає, що ці позовні вимоги теж підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, а примусове відчудження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості, а з наступним повним відшкодуванням -тільки в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається за підставами, не забороненими законом. в тому числі згідно зі ст.ст. 1216,1218 ЦК України громадянин набуває право власності на майно, отримане в результаті спадкування. При цьому відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини воно належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини, а в силу ч.ч.1,2 ст.1268 ЦК України, спа ікоємець має право прийняти спадщину чи не прийняти її, а прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Згідно зі ст.ст. 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, а у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця і той з подружжя, який його пережив, та батьки, а відповідно до ст.ст. 1268-1269 діючого ЦК України визнається що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. В силу ст. 1268 ч.З ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1 270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. В судовому засіданні встановлено, що позивачка є дочкою покійної [PERSON], і після її смерті є її спадкоємцем за законом, а крім того фактично прийняла спадщину, проживаючи разом з матір'ю на момент її смерті, що в судовому засіданні підтверджується свідоцтвом про народження позивачки і свідоцтвом про смерть [PERSON]. Крім позивачки, спадкоємців першої черги немає, і фактичних даних про наявність інших спадкоємців першої черги у судовому засіданні не здобуто. Тому суд приходить до висновку про те, що [PERSON], як спадкоємець першої черги має право на спадщину після смерті [PERSON], якій на праві власності належить на підставі свідоцтва про право власності на житло 1 /2 частка квартири [ADDRESS]. [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, так як про відмову від спадщини не заявляла. В силу ст. 16 ч.2 п.1 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав і інтересів може бути визнання права, а згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.06.1983 року "Про практику розгляду судами України справ про спадкування" у редакції змін і доповнень від 25.12.1992 року і від 25.05.1998 року: "...Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або вллодіння спадковим майном, або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно...". З наведеного вище видно, що у суду є всі підстави визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], що залишилась після смерті [PERSON]. На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст. 12 Закону України «Про власність», ст.ст.16, 328, 384, 392, 1261, 1268-1269, 1296,1299 ЦК України та

Outcome: approved