Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя, майно набуте за час шлюбу, а саме придбаний під час перебування у шлюбі нею та відповідачем [PERSON], легковий автомобіль, марки ВАЗ-2101, державний номерний знак А [NUMBER], поділити майно, набуте за час перебування у шлюбі з [PERSON], виділивши останньому легковий автомобіль, марки ВАЗ-2101, державний номерний знак А [NUMBER], вартістю 7000 грн., а позивачці частину вартості зазначеного майна в сумі 4000 грн., збільшивши її частку у даному майні у звязку з тим що на її утриманні знаходиться неповнолітня дитина, дочка [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача [PERSON], на користь позивачки [PERSON], частину вартості спільно набутого майна - легкового автомобіля, марки ВАЗ-2101, державний номерний знак А [NUMBER] в сумі 4000 грн., 120 грн., понесених витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 250 грн., понесених витрат за надання правової допомоги при зверненні до суду. Позивачка у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала із підстав, які викладені у позовній заяві та просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги позивачки не визнали та надали суду пояснення зазначивши при цьому те, що вимоги позивачки є необгрунтованими і не мають належних документальних підтверджень та грунтуються на певних припущеннях. Вважають їх надуманими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки у судовому засіданні позивачка не надала жодних документальних підтверджень, які б свідчили про те, що легковий автомобіль, марки ВАЗ-2101, державний номерний знак А [NUMBER] є обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON], оскільки [PERSON], за попередньою усною домовленістю в порядку передоручення уповноважений громадянином [PERSON], керувати та розпоряджатися належним громадянину [PERSON], жителю [INFO] легковим азтомобілем, марки ВАЗ-2101, державний номерний знак А [NUMBER] і на підставі чого гкого/ було оформлено тимчасовий реєстраційний талон на зазначений транспортний засіб від 28.11.2007 року. Твердження позивачкою про те що вказаний автомобіль є майном спільної сумісної власності, є необгрунтованим та не має за собою належного обґрунтування та будь-яких доказів, оскільки відповідач не має права приватної власності на зазначений автомобіль і ніколи ним не володів. Позивачкою на власний розсуд зазначено вартість вказаного у позовній заяві майна та висунуто вимоги, щодо визнання права власності на майно, яке не належало як позивачці та і відповідачу та не могло ним належати на праві приватної власності. У звязку з чим просять суд відмовити позивачці у задоволенні її позовних вимог за їх безпідставністю. Як встановлено в судовому засіданні, сторони 21.10.2000 році зареєстрували шлюб, який було розірвано Олевським районним судом Житомирської області від 01.06.2010 року. До дня розірвання шлюбу і з дня його розірвання сторони проживають окремо. Від спільного проживання у шлюбі у них народилася дитина: дочка [PERSON], [INFO] на яку відповідно до рішення Олевського районного суду Житомирської області від 06.07.2010 року відповідач сплачує аліменти. Під час спільного проживання у шлюбі з позивачкою [PERSON], відповідача [PERSON], за попередньою усною домовленістю в порядку передоручення 18.06.2007 року було уповноважено громадянином [PERSON], керувати та розпоряджатися належним громадянину [PERSON], жителю [INFO] легковим автомобілем, марки ВАЗ-2101, державний номерний знак А [NUMBER], про що було видано відповідну довіреність, яку зареєстровано в реєстрі № 1062 Олевської державної нотаріальної контори Житомирської області, що стверджується відповідною копією довіреності. На підставі отриманої довіреності на право керування та розпоряджання легковим автомобілем, марки ВАЗ-2101, державний номерний знак А [NUMBER], відповідач [PERSON], оформив тимчасовий реєстраційний талон на зазначений транспортний засіб від 28.11.2007 року, що стверджується копією тимчасового реєстраційного талону. Позивачка вважає, що зазначений легковий автомобіль було придбано нею спільно із відповідачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі за договором купівлі- продажу, але оскільки документальне переоформлення потребувало значних витрат сторони оформили довіреність на керування та розпоряджання зазначеним спірним легковим автомобілем і оформлено тимчасовий реєстраційний талон на зазначений транспортний засіб. На підставі чого позивачка впевнена, що легковий автомобіль, марки ВАЗ-2101, державний номерний знак А [NUMBER], є її та відповідача спільною сумісною власністю. Через непорозуміння між собою, на думку позивачки, сторони не мають можливості розділити спільне сумісне майно, яке було придбане ними під час спільного проживання у шлюбі у позасудовому порядку і тому [PERSON], просить суд визнати спірний легковий автомобіль спільною сумісною власністю подружжя, поділити між нею та [PERSON], майно, що є обєктом права їхньої спільної сумісної власності виділивши [PERSON], легковий автомобіль, марки ВАЗ-2101, державний номерний знак А [NUMBER], вартістю 7000 грн., а позивачці частину вартості зазначеного майна в сумі 4000 грн., збільшивши її частку у даному майні у звязку з тим що на її утриманні знаходиться неповнолітня дитина, дочка [PERSON], [INFO], стягнути з відповідача [PERSON], на користь позивачки [PERSON], частину вартості спільно набутого майна - легкового автомобіля, марки ВАЗ-2101, державний номерний знак А [NUMBER] в сумі 4000 грн., та стягнути понесені судові витрати. Відповідно до експертного висновку № 276 від 03.11.2010 року, ринкова вартість автомобіля, марки ВАЗ-2101, державний номерний знак А [NUMBER] на 10.08.2010 року складає 8302.02 грн. Суд заслухавши сторони, дослідивши та оцінивши докази по справі дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які врегульовані ст.ст.60,69,70,71 СК України, зокрема в ст. 60 СК України зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба) самостійного заробітку (доходу). Статтями 69,70,71 СК України передбачено, що подружжя має право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Уразі поділу такого майна, воно ділиться в натурі і частки дружини та чоловіка є рівними. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя з виплатою компенсації замість його частки у праві власності на майно. Крім того, суд вважає, що оформлення купівлі-продажу автомобіля шляхом видачі довіреності не відповідає вимогам законодавства, оскільки відповідно до ст.ст.237, 244, 245 ЦК України слідує, що довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ст.240 ЦК України представник зобовязаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто; він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Разом з тим торгівля транспортними засобами, що були в експлуатації, здійснюється відповідно до Правил роздрібної торгівлі транспортними засобами і номерними агрегатами, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 31 липня 2002 року № 228. Видачу генеральної довіреності чи передоручення повноважень на транспортний засіб, що був в експлуатації та має особливості цивільного обороту, без укладення договору купівлі-продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до третіх осіб. Так відповідно до ст.ст.316, 317 ЦК України слідує, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право спільної власності в субєктивному розумінні - це право двох або більше субєктів спільно і на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним їм майном, що складає єдине ціле. Позивачкою у судовому засіданні не було надано відповідних доказів про те, що вона та відповідач є власниками спірного автомобіля, а твердження позивачки, які викладені у позовній заяві щодо укладення удаваного правочину не доведені в судовому засіданні та не підтверджені будь-якими доказами, оскільки субєкт, який вимагає визнання правочину недійсним як укладеного з метою приховати інший правочин, повинен довести, що правочин укладений з такою метою. Відповідно до ст.И ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ч.І ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: dismissed