Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-16 00:00:00

[PERSON]\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~звернулась до суду з позовом до [PERSON] та після уточнення та збільшення позовних вимог, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим по вул. Володимирська, 43/17 у м. Кіровограді із зняттям з реєстрації та примусово виселити його з належного їй будинку. Під час розгляду справи позивач позов підтримала, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Зазначала, що відповідача прописала в належному їй на праві приватної власності будинку по вул. Володимирська, 43/17 у м. Кіровограді у 2005році, оскільки на той час він перебував у шлюбі з її дочкою. Починаючи з листопада 2008року в звязку з погіршенням відносин з відповідачем неодноразово просила останнього про добровільне виселення, проте такі прохання ним були проігноровані. 10.06.2009року шлюб між відповідачем та її дочкою на підставі судового рішення було розірвано. Таким чином, оскільки відповідач вже не є членом її родини, при цьому не сплачує комунальні послуги, не вчиняє дій по утриманню будинку та прибудинкових споруд, веде аморальний спосіб життя, свідком якого є його неповнолітній син, ображає позивача разом з її дочкою, висловлює погрози на їх адресу, викрадає належне їй майно, то вважає є всі підстави передбачені ст. 116 ЖК України до задоволення позову. Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи до суду не зявився, про причини неявки суд не повідомив. За згодою позивача суд розглянув справу заочно. Суд заслухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідка [PERSON], вважає, що позов задоволенню не підлягає. Встановлено, що власником будинку 43/17, розташованого по вул. Володимирська є [PERSON]. У даному будинку крім власника зареєстровані та проживають дочка позивач [PERSON] та відповідач - [PERSON] (а.с.9, 35-38,39). +Відповідно до ст..9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством. Згідно зі ст. 156 цього Кодексу припинення сімейних відносин з власником будинку ( квартири) не позбавляє колишніх членів права користуватися займаним приміщенням. Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів його сімї власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст..157 ЖК України, але тільки за наявності обставин, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК якщо наймач, члени його сім»ї, або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» ( із змінами) при вирішенні справ про виселення на підставі ст..116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судам, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача ( незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Беручи до уваги офіційний характер заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача або членів його сімї на підставі ст. 116 ЖК України без надання іншого жилого приміщення і відповідно до правил ст. 29 ЦПК України про допустимість засобів доказування факт застосування заходів запобігання та громадського впливу має підтверджуватись письмовими доказами. Відповіді з міліції про відмову в порушенні кримінальних справ відносно відповідача на подані заяви позивача, свідчать, що між сторонами склались неприязні стосунки і часто виникають сварки ( а.с.49-82) і не є відповідним заходом запобігання в розумінні ст. 116 ЖК України. Інших доказів, які відповідно до ст..116 ЖК давали б підстави для виселення відповідача зі спірного житла без надання іншого жилого приміщення позивачкою не надано. Відповідно до ст..ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, оскільки у задоволенні позову щодо виселення відповідача із спірного житлового приміщення суд відмовляє, то відповідно не підлягають задоволенню інші позовні вимоги. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі викладеного,

Outcome: dismissed