Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, який пізніше уточнила, про стягнення з Комунального закладу Білопільської районної ради «Білопільська центральна районна лікарня» та Марківської сільської ради середнього заробітку за час затримки розрахунку, мотивуючи свої вимоги тим, що вона працювала на посаді палатної медичної сестри Марківської сільської дільничної лікарні, згідно наказу за№3 від 12.01.1999 року по Білопільській центральній районній лікарні. За наказом № 89 від 22.06.2007 року вона була переведена на посаду сестри медичного стаціонару. Наказом за № 89 від 22.06. 2010 року її було звільнено. При звільненні їй не виплатили заробітну плату за червень у розмірі 2027 грн. 17 коп. Посилаючись на те, що при звільненні виплата усіх сум повинна провадитися у день звільнення та своє право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку позивачка просить суд стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату та середній заробіток за час затримки розрахунку. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON], посилаючись на викладене, уточнивши позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів в солідарному порядку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, просила задовольнити позов. Представник відповідача - КЗ Білопільської районної ради «Білопільська центральна районна лікарня» [PERSON] позовні вимоги не визнала повністю, представник відповідача - Марківської сільської ради, - [PERSON] позовні вимоги також не визнав. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, свідка [PERSON], дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що згідно наказу №3 від 12.01.1999 року по Білопільській центральній районній лікарні [PERSON] прийнято на посаду медсестри стаціонара Марківської сільської дільничної лікарні з 12.01.1999 року з посадовим окладом 96-грн. /а.с.5/ За наказом № 89 по КЗ «Білопільська центральна районна лікарня» від 22.06.2010 року [PERSON] звільнено з посади сестри медичної стаціонару Марківської СДЛ. 21.06.2010року по ст. 40 п.7 КЗпП України /за появу на роботі в нетверезому стані/ за згодою профкомітета, протокол №3 від 22.06.2010 року. Підстава: висновок результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного спяніння. При звільненні позивачки з нею не був проведений остаточний розрахунок, - не виплачена компенсація за невикористану відпустку, сума якої - 2297 грн. 08 коп. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Позивачка була звільнена 22.06.2010 року, на день її звільнення їй не було виплачено повного розрахунку, а компенсація за відпустку розміром 2297 грн.08 коп. була виплачена лише 29 жовтня 2010 року, тобто з затримкою на 128 днів. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Звільняючи 22 червня 2010 року [PERSON], відповідач повний розрахунок з нею не провів, чим допустив порушення вимог ст. 116 КЗпП України. Тому вимоги позивачки про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку відповідно дост.117 КЗпП України підлягають задоволенню. Розраховуючи розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивачки за час затримки розрахунку, суд керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, з подальшими змінами та доповненнями, відповідно до якого розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 10 304/десять тисяч триста чотири/грн. /виходячи зі 128 днів затримки розрахунку та середньоденного заробітку 80 грн. 50 коп./. Суд покладає стягнення цієї суми з КЗ Білопільської районної ради «Білопільська центральна районна лікарня», так як інший відповідач - Марківська сільська рада, не отримавши від лікарні наказу про звільнення позивачки завчасно, не мав можливості виплатити їй компенсацію за невикористану відпустку і лише 28 жовтня 2010 року в банк було направлено платіжне доручення і 29 жовтня 2010 року по зарплатній картці [PERSON] отримала 2297 грн.08 коп. - компенсацію за невикористану відпустку, тобто пізніше на 128 днів від дня звільнення. Невизнання відповідачем - Марківською сільською радою позовних вимог суд вважає правомірним, так як вини Марківської сільської ради в невиплаті позивачці всіх належних їй сум під час звільнення немає. Документального підтвердження про звільнення позивачки /наказу, розпорядження, табелю, трудової книжки / Марківська сільська рада не мала до 9 жовтня 2010 року, - дати надання виписки з наказу по ЦРЛ секретарем Марківської сільської ради. Як пояснила в судовому засіданні свідок [PERSON], - головний бухгалтер Марківської сільської ради, вона особисто отримала від секретаря Марківської сільської ради [PERSON] виписку із наказу по ЦРЛ про звільнення [PERSON] тільки 09.10.2010 року і нею була нарахована [PERSON] зарплата/компенсація/ 25 жовтня 2010 року, а в банк платіжне доручення було направлено 28 жовтня 2010 року. А так як в касі Марківської сільської ради коштів немає, розрахунки з працівниками здійснюються лише по зарплатним карткам, заяв на отримання розрахунку працівники не пишуть, так як отримують зарплату по зарплатним карткам в банкоматі, - [PERSON] отримала компенсацію за невикористану відпустку лише 29 жовтня 2010 року. Зарплату [PERSON] свідок нарахувала 25.06.2010 року у сумі 990 грн. 80 коп., так як не знала на 25 червня 2010 року про її звільнення. На підтвердження своїх доводів свідок надала суду документальне підтвердження - відомість №131 про зарахування на карткові рахунки працівників зарплати за жовтень 2010 року, де під № 15 вказано прізвище позивачки-Сема В.А., номер її картки та сума до виплати - 2297 грн.08 коп. Представник відповідача - КЗ Білопільської районної ради «Білопільська центральна районна лікарня» [PERSON] не спростувала доводів свідка і не вказала поважної причини несвоєчасного надання Марківській сільській раді виписки з наказу по Білопільській ЦРЛ про звільнення позивачки та нездійснення фактичного розрахунку з позивачкою при її звільненні. Згідно довідки про середню заробітну плату медичної сестри Марківської СДЛ [PERSON] - середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 80 грн. 50 коп. А за 128 днів затримки розрахунку розмір виплати становить 10304грн./128 днів затримки виплати помноженому на середньоденний заробіток - 80 грн.50 коп./ Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Підставою відповідальності власника /підприємства/ у відповідності з нормами ст. 117 КЗпП України є склад правопорушення, який включає два юридичні факти - порушення власником строків розрахунку при звільненні /ст.116 КЗпП України/ та вина власника. Так як однією з підстав відповідальності установи перед працівником є її вина, а по аналогії зі ст.614 ЦК України обовязок доводити відсутність вини покладено на сторону, яка порушила зобовязання, - а за наявними в справі доказами Білопільська ЦРЛ не довела відсутності своєї вини в затримці розрахунку з позивачкою, та за відсутності спору про розмір належних працівнику сум, - суд вважає , що саме Білопільська ЦРЛ повинна здійснити на користь позивачки виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Так, доказів про письмове повідомлення про нараховані суми, належні до виплати [PERSON] при звільненні, - відповідач суду не надав. Законом від 20 грудня 2005 року виключена частина третя ст.117 КЗпП України, у звязку з цим право робітника на виплату середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні не ставиться в залежності від отримання заробітної плати за новим місцем роботи. Судом встановлено, що вини Марківської сільської ради в затримці виплати [PERSON] компенсації за невикористану відпустку немає. Таким чином підлягає стягненню з КЗ Білопільської районної ради «Білопільська центральна районна лікарня» на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 10 304/десять тисяч триста чотири/грн. Також стягненню з КЗ Білопільської районної ради «Білопільська центральна районна лікарня» на користь позивачки підлягають витрати за надання правової допомоги у сумі 850 /вісімсот пятдесят/ грн. Так, згідно ст. 84 ч.2 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» затверджено граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільної справи. Додатком до цієї постанови встановлено, що розмір компенсації витрат, повязаних із правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Виходячи з аналізу змісту ст.ст. 84,88ЦПК України судові витрати на правову допомогу-це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, повязані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи. Правову допомогу позивачці надавала адвокат [PERSON], яка є членом Сумської обласної колегії адвокатів. Згідно квитанції № 303480 від 22 жовтня 2010 року адвокат [PERSON] склала позовну заяву про стягнення заробітної плати , вартість послуги -250 грн. ; згідно квитанції № 303496 від 23 листопада 2010 року адвокат [PERSON] надавала юридичні консультації, розяснення, приймала участь у судових засіданнях від 12.11.2010 року та 07.12.2010 року, - вартість послуги - 600 грн. Згідно ст. 53 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 1 жовтня 2010 року - 907 грн., з 1 грудня 2010 року - 922 грн. Тому, граничний розмір витрат на надання правової допомоги, що підлягає компенсації позивачці не повинен перевищувати 40% розміру мінімальної заробітної плати ,виходячи з таких розрахунків: 907 грн. X 40% = 362 грн. 80 коп. - складання позовної заяви і 907 грн. X 40%= 362 грн. 80 коп. - участь у судовому засіданні від 12 листопада 2010 року; та 922 грн. X 40%= 368 грн. 80 коп. - участь у судовому засіданні від 07 грудня 2010 року. Але фактично понесені позивачкою витрати на надання юридичної допомоги адвокатом по даній цивільній справі в загальній сумі 850 грн., з яких: 250 грн. - складання позовної заяви від 22.10.32010 року, а 600 грн. - консультації, розяснення, участь у двох судових засіданнях /від 12.11.2010 р. та 07.12.2010 року, - не перевищують граничного розміру компенсації і підлягають стягненню з Комунального закладу Білопільської районної ради «Білопільська центральна районна лікарня».

Outcome: partial