Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-29 00:00:00

[PERSON] , звернувшись до Рівненського міського суду з позовом, просить визнати удаваним договір позики у сумі 23000 [PERSON], укладений 03 квітня 2008 року (надалі - договір позики) та визнати, що 03 квітня 2008 року між ним та відповідачем укладено договір про спільну діяльність у формі простого товариства з вкладом відповідача [PERSON] у спільну діяльність сідельного тягача RenaultАЕ 420, реєстраційний № [NUMBER], № кузова/шасі VF61TGZA100009639, та напівпричіпу EMPL, реєстраційний № ВХ 2698 XX, № кузова/шасі 5255 (надалі - транспортні засоби), ринкова вартість яких на час укладення договору становила 23000 [PERSON]. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі, суду пояснили, що у 2008 році до [PERSON] звернувся відповідач із пропозицією спільно проводити підприємницьку діяльність, пов»язану із перевезеннями вантажів та залучити його до діяльності належної позивачу польської фірми «Іmрех Truck sp.z.o.o.». У зв»язку з тим, що на той час у нього були відсутні кошти для внеску у спільну діяльність відповідач запропонував належні йому транспортні засоби підготувати для продажу та продати, а отримані від їх реалізації кошти використати у спільній діяльності. В подальшому, відповідач доставив транспортні засоби за місцем знаходження СФГ «Кургани» (Березнівський район, с.Кургани) та передав позивачу для підготовки до продажу (проведення ремонту) та подальшої реалізації та внесення виторгу у спільну діяльність. Як гарантію свого внеску у їх спільну діяльність, відповідач попросив надати розписку про те, що позивач нібито позичив у нього 23000 [PERSON] (орієнтовна вартість транспортних засобів на той час . У зв»язку з тим, що у той період були потенційні покупці на транспортні засоби, якби вони були технічно справними, він надав відповідачу таку тиску, хоча гроші йому не передавалися. У зв»язку з технічною несправністю напівпричепа він за власні кошти його відремонтував, на що витратив 11463 гривень. Далі, вони з відповідачем домовилися, що за кошти, отримані від продажу транспортних засобів, він купує напівпричіп «Pacton» та придбає за договором лізингу на фірму «Іmрех Trucksp.z.o.o.» , де вже на той час буде прийнятий на роботу відповідач - сідельний тягач «MAN». Працюючи водієм на польській фірмі та здійснюючи перевезення на придбаному транспорті, відповідач буде змогу заробляти кошти та сплачувати щомісячні лізингові платежі за них. виплаті вартості придбаного транспорту планувалося передати їх у власність відповідачу. На виконання даних домовленостей, між ним, відповідачем та змою «Іmрех Trucksp.z.o.o.» укладено договір з аналогічними умовами. Також вказує, що за його сприяння відповідачу оформлена робоча віза, його прийнято роботу на дану фірму та виготовлено всі дозвільні документи, пов»язані із працевлаштуванням відповідача. Відповідач працював та придбаному у лізинг транспортному засобі, однак всупереч домовленості лізингових платежів не здійснював, а зароблені кошти залишав собі. Після продажу за 9000 [PERSON] напівпричепа EMPL, відповідач передав ці кошти йому в якості компенсації за лізингові платежі. На даний час переданий у спільну діяльність автомобіль RenaultАЕ 420, реєстраційний № [NUMBER] не проданий, так як значно шшилася ціна вантажних автомобілів з початком інфляційних процесів, так, відповідач не хоче його забирати , а безпідставно вимагає кошти по звору від 03.04.2008 року, хоча грошей фактично не передавав. Просить позов задовольнити у повному обсязі. У запереченні на позов відповідач зазначає, що ним з позивачем ніколи не надався договір про спільну діяльність. Наданий позивачем договір ним не підписувався. Щодо транспортних засобів зазначив, що вони лише були передані його дружиною в оренду брату позивача. При передачі коштів у сумі 23000 [PERSON] були присутні лише він та позивач. У задоволенні позову просить відмовити. У судовому засіданні представник відповідача у задоволенні позову просила відмовити із мотивів, викладених у запереченні. Свідок [PERSON] суду пояснив, що добре знає позивача та відповідача має з ними нормальні стосунки. Йому відомо, що між позивачем та відповідачем існувала домовленість про те, що [PERSON] передасть [PERSON] .В. автомобіль та напівпричіп, той їх продасть, а взамін передасть автомобіль польській реєстрації. В подальшому [PERSON] автомобіль був наданий та працював на ньому як власник. Також йому відомо, що вартість транспортних засобів, переданих [PERSON] входила до вартості автомобіля, по наданий [PERSON] Йому відомо про домовленості, що [PERSON] мав виплачувати лізингові платежі за новий автомобіль. Свідок [PERSON] пояснив, що з позивачем та відповідачем перебуває у нормальних відносинах. Йому відомо, що коли перший раз [PERSON] виїжджав до [PERSON], то вони досягай якихось домовленостей, після чого Грубка передав [PERSON] свої транспортні засоби. Також йому відомо, що польська фірма надала [PERSON] новий автомобіль МАН на польській реєстрації. Спочатку у [PERSON] працював водієм [PERSON], але пізніше Грубка почав їздити на новому автомобілі , так як щось йому не сподобалося у польській фірмі. Також неодноразово чув, як казав [PERSON] своїм польськім партнерам по фірмі, що з [PERSON] не потрібно брати коштів за сервісне обслуговування автомобіля МАН, так як вони з ним одна організація. Про зичені [PERSON] у [PERSON] кошти у розмірі 23000 [PERSON] йому невідомо. Вважає, взамін переданих у Березнівському районі транспортних засобів [PERSON] отримав від [PERSON] автомобіль на польській реєстрації. Щодо технічного стану даних [PERSON] транспортних засобів сказати нічого не може, однак, ці транспортні засоби були явно не «свіжі» та яка їх подальша доля, йому невідомо. Свідок [PERSON] показав, що із позивачем та відповідачем перебуває у нормальних стосунках та знає давно. Йому відомо, що [PERSON] передав [PERSON] свої транспортні засоби, які мали бути продані. Нова машина, що надана [PERSON] та на якій він працював , через деякий час була забрана лізинговою компанією, в чому [PERSON] звинуватив [PERSON] . Він особисто кож купував у [PERSON] тягач у лізинг у такий же спосіб, тобто спочатку польська фірма, де [PERSON] був співвласником, брала автомобіль у лізинг, а ім він був переданий йому. Також, він разом із [PERSON] приїхали у Польщу. Той казав йому, що передав свої старі транспортні засоби [PERSON], бо не мав коштів на новий автомобіль. Йому також відомо, що потім [PERSON] не захотів звий автомобіль, а зажадав кошти. Вислухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],допитаного в якості свідка позивача [PERSON] який підтвердив,що коштів в сумі 23 000 євро не отримував , а розписку писав гарантію внеску [PERSON] у спільну діяльність та дослідивши матеріали прави, суд приходить до наступного висновку . Судом встановлено, що 03.04.2008 року [PERSON] було підписано договір про взяття в борг у [PERSON] 23000 євро та зобов'язання повернути борг до 03.04.2009 року. Як вбачається із показань свідків , між [PERSON] та [PERSON] була досягнута домовленість щодо ведення спільної діяльності, пов'язаній з вантажними перевезеннями та реалізацією транспортних засобів, в т.ч. за участю польської фірми «Іmрех Trucksp. zо.о.». Зокрема, на пропозицію [PERSON], у звязку з відсутністю в нього на той час необхідних для такої цілі коштів, його внеском в статутний фонд мала стати техніка: сідельний тягач RenaultАЕ 420, реєстраційний № [NUMBER], № кузова/шасі VF61TGZA100009639, та напівпричіп EMPL, реєстраційний № ВХ 1698 XX, № кузова/шасі 5255. Транспортні засоби мали бути підготовлені для продажу та реалізована, а отримані від цього кошти використані як внесок [PERSON] в спільній підприємницькій діяльності. Зокрема, за кордоном мали придбати напівпричіп «Pakton», а також придбати за договором лізингу сідельний тягач MAN. З метою надання [PERSON] належних підстав для здійснення діяльності з використанням зазначеного нового транспорту, погодили оформити необхідні для цього документи в Польщі за участю польської фірми «Іmрех Trucksp. z.o.o.». Крім іншого, досягнення такої домовленості було зафіксовано в тристоронньому договорі між [PERSON], [PERSON] та Фірмою «Іmрех Tracksp. zо.о.». В подальшому, деякий час спільна діяльність дійсно здійснювалась, але на даний час - припинилася. Поряд з тим, в зв'язку з тим, що для офіційного оформлення договору про спільну діяльність необхідно було більше часу та додаткові витрати, між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто усної домовленості про ведення щільної господарської діяльності. Оскільки, за домовленістю [PERSON] та [PERSON], станом на квітень 2008 року, вартість переданої останнім техніки становила 23000 євро, а гроші за техніку покупці мали би передати [PERSON], то для забезпечення фінансового інтересу [PERSON], 03.04.2008 року при передачі вказаної вище техніки був підписали договір, за змістом якого [PERSON] зобов'язався до 03.04.2009 року передати для [PERSON] грошові кошти в сумі 23000 євро, які ніби-то від нього одержав. Як вбачається із показань свідків, відповідач працював водієм на фірмі «Іmрех Trucksp.z.o.o.» (республіка Польща). Означене підтверджується і угодою про працевлаштування відповідача від 04.04.2008 року та свідоцтвом водія № В- 002731 для дорожнього перевезення вантажів на підставі ліцензії з метою заробітку. З договору від 2008 року, який укладений між відповідачем, позивачем та фірмі «Іmрех Trucksp.z.o.o.» (республіка Польща) вбачається, що відповідач передав у власність позивачу та фірмі «Іmрех Trucksp.z.o.o.» сідловий тягач Магнум 420, вартість якого оцінюється сторонами еквівалентно сумі 23000 [PERSON], натомість позивач та фірма «Іmрех Trucksp.z.o.o.» зборов»язалися заключити договір лізингу на придбання сідлового тягача MANTGA18/460 XXLта придбати напівпричіп «Pacton»,aпізніше передати його у власність відповідача. У судовому засіданні відповідач не спростував факт укладення даного договору та не висловив заперечень щодо відсутності його підпису на договорі. Угодою операційного лізінгу (ОН) № 36383/Wr/08 підтверджується придбання фірмою «Іmрех Trucksp.z.o.o.» (республіка Польща) сідельного тягача MANTGA18/460 XXL, на якому працював відповідач. Свідоцькі покази та пояснення відповідача вказують на те, що за весь час роботи сідельний тягач MANTGA18/460 XXL, який був у віданні відповідача обслуговувався на фірмі безкоштовно, а відповідач лише ніс витрати на паливо для автомобіля. Відповідно до ч.2 ст.235 ЦК України якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, якій вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Таким чином суд вважає, що свої відносини в створюваному бізнесі сторони оформили договором позики. Але, як встановлено судом сторони працювали і разом, виконуючи домовленості між собою (оформлення на роботу у фірму«Ішрех Trucksp.z.o.o.» водієм, надання та обслуговування автомобіля, тощо). На підставі зазначеного, враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що фактично боргову розписку [PERSON] було написано для врегулювання з [PERSON] відносин щодо спільної господарської діяльності, приховавши тим самим інший правочин. За таких обставин договір позики від 03.04.2008 року у відповідності до ст. 235 ЦК України є удаваним. Згідно п. 25 Постанови Пленуму ВСУ 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним право чином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, . що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. У відповідності до статті 1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників. В силу ст. 1133 ЦК України вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв"язки. Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова І оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками. Таким чином, суд вважає за необхідне визнати, що 03 квітня 2008 року І [PERSON] та [PERSON] уклали між собою договір про спільну діяльність у формі простого товариства з вкладом [PERSON] у вигляді сідельного тягача RenaultАЕ 420, реєстраційний № [NUMBER], № кузова/шасі YF611GZA100009639, та напівпричепу EMPL, реєстраційний № ВХ 2698 XX, № кузова/шасі 5255, ринкова вартість яких на час укладання договору становила 23000 євро. Крім того, відповідно до ст.88 ч.І ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений ним судовий збір/державне мито/ в розмірі 8 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 37 грн.

Outcome: approved