Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-26 00:00:00

06 грудня 2010 року позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідачів, посилаючись у своїх вимогах на те, що вона з 10.09.1993 року була прийнята на роботу телятницею в колгосп ім.. Фрунзе , який був реорганізований в КСП ім..Фрунзе , де працювала по 04.08.2003 року. Відповідно до п.2 Указу Президента України « Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 08.08.1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При оформленні особам, які мають право на земельну частку (пай), сертифікатів на право на земельну частку (пай) їй помилково не видали вказаний документ та в подальшому вона не змогла оформити державний акт про право власності на землю. Згідно довідки відділу держкомзему у Марківському районі Луганської області №1743 від 18.11.2010 року вона дійсно числилася в списку членів до державного акту на право колективної власності на землю КСП ім..Фрунзе , серії ЛГ №3070000010 від 19.10.1995 року за №164. Згідно довідки відділу Держкомзему у Марківському районі №1802 від 25.11.2010 року розмір середньої частки (паю) колишнього КСП ім..Фрунзе становить 11,40 в умовних кадастрових га та вартість земельної частки станом на 01.07.1995 року складає 36040 грн. 71 коп. Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) №899-1У від 05.06.03 року право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно ст.2 вказано закону документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Тому позивач просить суд визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 11,40 в умовних кадастрових гектарах в землі, що перебувала в колективній власності КСП ім..Фрунзе Марківського району, і зобов,язати відповідача видати сертифікат та виділити земельну ділянку. Представник Марківської районної державної адміністрації [PERSON] позов визнав, пояснивши, що позивач має право на отримання земельної ділянки, яка може бути виділена на території Краснопільської сільської ради. Представник Краснопільської сільської ради Марківського району [PERSON] позов визнав в повному обсязі. Згідно ч.4ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачами позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно Указу Президента України від 08.08.1995 року №720\\95 «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в том числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація проводиться відповідно державною адміністрацією. Із матеріалів справи вбачається , що [PERSON] відповідно до довідки відділу Держкомзему у Марківському районі значиться в списку до державного акта на право колективної власності на землю КСП ім..Фрунзе серії ЛГ №3070000010 від 19.10.1995 року за №164. В постанові Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 (п.24) зазначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку , що додається до державного акта на право колективної на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Пунктом 12 Перехідних положень розділу X Земельного Кодексу України встановлено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями за межами населених пунктів здійснюють відповідні органи виконавчої влади. Таким чином, визнання відповідачами предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи і інтереси інших осіб.

Outcome: approved