Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-08 00:00:00

У вересні 2009 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, де просив визнати недійсним рішення виконкому Боярської міської ради від 03.04.2007 року №47/45 «Про перерозподіл ідеальних часток у будинковолодінні по вул.Щорса, 32 у м.Боярка». Протягом розгляду справи неодноразово збільшував позовні вимоги, у останній раз просив, крім зазначеного, визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконкомом Боярської міської ради 29.05.2008 року на підставі рішення від 03.04.2007 року №47/45, реєстраційний номер у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 1565875, визнати недійсним договір дарування 72/100 частин житлового будинку по вул.Щорса, 32 у м.Боярка від 05.06.2008 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], визнати недійсним договір дарування 72/100 частин житлового будинку по вул.Щорса, 32 у м.Боярка від 23.07.2008 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] Посилався нате, що він є власником 7/25 часток у домоволодінні по вул.Щорса, 32 у м.Боярка з 1973 року. З 2003 року співвласником іншої частини будинку була [PERSON] Протягом 1973 - 2007 років здійснювались добудови та перебудови у будинковолодінні, а тому змінювались і ідеальні частки сторін у будинку. Оспорюваним рішенням Боярської міської ради було змінено ідеальні частки у будинковолодінні, які існували раніше між ним та [PERSON] Підставою для визнання недійсним рішення називає те, що рішення приймалось з посиланням на його заяву про згоду на такий перерозподіл ідеальних часток, на 72/100 та 28/100 часток. Наголошує, що такої заяви не писав та згоди на перерозподіл ідеальних часток не давав. Отже, просить визнати оспорюване рішення виконкому Боярської міської ради недійсним. Тому вважає, що і свідоцтво про право власності на 72/100 частини на ім'я [PERSON] порушує його права, а тому має бути скасованим. Також вважає, що у разі визнання судом оспорюваного рішення виконкому Боярської міської ради та свідоцтва про право на власність недійсними, повинні автоматично визнаватись недійсними і договори дарування на відповідні частки у будинковолодінні, укладені між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] У листопаді 2009 року у судовому засіданні [PERSON], діючи як представник [PERSON], подав, в якості її письмових пояснень у справі, від її імені зустрічну позовну заяву до [PERSON] «про визначення користування земельною ділянкою», яка не відповідала вимогам ст.ст.119, 121 ЦПК України, недоліки позовної заяви не були усунуті, а тому зустрічний позов був повернутий [PERSON], як неподаний. У травні 2010 року [PERSON] подав окремий позов до [PERSON] про визначення часток у будинковолодінні, де просив суд визначити частки у домоволодінні по вул.Щорса, 32 у м.Боярка, а також визначити порядок користування земельною ділянкою за тою ж адресою. Посилався на те, що [PERSON] давав дозвіл на добудови та перебудови у будинку, про що писав заяву особисто у Боярську міську раду, а тому вважає, що ідеальні частки у домоволодінні мають змінюватись без додаткового погодження з [PERSON], лише на підставі обмірів третьої особи, а саме Києво-Святошинського БТІ. Оскільки [PERSON] не визнає його прав на 72/100 частин у будинковолодінні, змушений звернутись до суду з цим позовом. Крім того, додатково просить встановити порядок користування земельною ділянкою між ним та [PERSON] у відповідності до ідеальних часток у будинковолодінні, пояснюючи це тим, що з моменту отримання права власності на частину будинку у 2003 році земельна ділянка між [PERSON] та [PERSON] була розмежована та існував паркан, зведений раніше. Паркан на сьогодні знаходиться на тому ж місці, але вважає, що треба визначити інший порядок користування, згідно часток у будинковолодінні, тому що у квадратних метрах він користується ділянкою меншою, ніж належить. У судовому засіданні представники [PERSON] свій позов підтримали, просили задовольнити у повному обсязі. Проти позову [PERSON] заперечували, просили відмовити у задоволенні. Втім, визнали, що частки у будинковолодінні в цілому на момент набуття [PERSON] права власності на свою частину будинку складали 28/100 у [PERSON] та 72/100 у [PERSON] Також підтвердили, що на сьогодні зареєстровані приміщення та споруди, що належать [PERSON], також складають 72/100 частин, а частина [PERSON] становить 28/100 часток. Додатково пояснили, що паркан, який існує по межі користування між [PERSON] та Чешуками, було споруджено у 1973-74 роках, разом колишньою власницею частини будинку [PERSON] та [PERSON] У 2003 році, коли співвласницею частини будинку стала [PERSON], між [PERSON] та [PERSON] було укладено мирову угоду щодо меж користування земельною ділянкою за адресою їх будинку. Ця угода діяла весь час, коли стояв паркан, більше 30 років, та частина будинку, належна зараз [PERSON], неодноразово відчужувалась. При цьому нові власники знали про існуючий порядок користування земельною ділянкою та обмеження, які стосуються цього користування. Жоден з них не заперечував та не заперечує зараз стосовно існуючого паркану, не намагається його перенести. Тому вважають вимогу [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою згідно часток у будинковолодінні, такою, що суперечить обставинам, викладеним самим [PERSON] у його позові, та не доводиться матеріалами справи. Додатково пояснили, що спору з [PERSON] чи іншими особами про відчужені конкретні приміщення та споруди у будинковолодінні у [PERSON] немає. Представник [PERSON] та [PERSON], [PERSON], підтримав позовні вимоги [PERSON], проти позову [PERSON] заперечував у повному обсязі. Пояснив, що дійсно між сторонами не існує спору стосовно відчужених приміщень у будинку чи господарських споруд. Також підтвердив, що існуючий паркан по межі фактичного користування існував на момент придбання [PERSON] своєї частини будинку у 2003 році. Заявив, що для відсутності суперечок між сторонами стосовно існуючих меж землекористування дійсно було укладено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON], якою вони затвердили визнані ними межі існуючого землекористування. Певний час умови мирової угоди сторонами виконувались. Але [PERSON] почав погрожувати перенести існуючий паркан вглиб території [PERSON]. Тому представник вважає за доцільне встановити порядок користування згідно часток у будинковолодінні, оскільки частка землі, якою [PERSON] користуються фактично, значно менша, ніж за ідеальними частками у будинковолодінні. Стосовно заяви [PERSON], якою той нібито надав згоду на перерозподіл ідеальних часток, пояснив, що такою вважає заяву про дозвіл на добудови до існуючого спільного будинку [PERSON] Іншої заяви [PERSON] про перерозподіл конкретних часток у будинковолодінні чи про зміну порядку землекористування представник суду не надав. Інші особи у судове засідання не з'явились, додаткових заперечень та пояснень стосовно обставин та суті справи не подавали. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що кожний з позовів підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 30.03.1973 року, посвідченого [PERSON], нотаріусом Києво-Святошинської держнотконтори, [PERSON] було придбано у [PERSON] 7/25, тобто 28/100 частин житлового будинку №32 по вул.Щорса у м.Боярка. Протягом 1973-1974 років [PERSON] та [PERSON] було побудовано паркан. На підставі договору дарування 324/450 частин будинку від 15.11.2003 року, укладеного між [PERSON], від імені якого діяла [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], як дарувальниками, та [PERSON], як обдарованої, остання набула право власності на 324/450, тобто 72/100 частин житлового будинку №32 по вул.Щорса у м.Боярка. У п.1. зазначеного договору дарування вказано, що площа земельної ділянки, яка перебуває у користуванні у зв'язку з цим, не визначена. У грудні 2003 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до Боярської міської ради з особистими заявами від 03.12.2003 року, про добровільний розподіл земельної ділянки по вул.Щорса, 32 у м.Боярка, згідно наданої ними схеми, де чітко визначено межі їх землекористування. Тоді ж [PERSON] звернувся до Боярської міської ради з заявою від 03.12.2003 року, про надання дозволу [PERSON] на добудову до існуючого будинку за тою ж адресою. Схему добровільного розподілу земельної ділянки сторони подали у справу, та підтвердили, що паркан не пересувався та залишився на сьогодні у існуючих межах. 18.12.2003 року рішенням Боярської міської ради №22/1112 було затверджено схему розділу земельної ділянки між сторонами згідно наданої ними схеми. Зазначено, що у користування [PERSON] переходить ділянка площею 460 кв.м, а у користування [PERSON] ділянка площею 180 кв.м. Однак, як вбачається з матеріалів справи та підтверджується поясненнями сторін, окремих заяв на встановлення саме таких розмірів користування земельних ділянок [PERSON] не подавав. Протягом 1973-2007 років [PERSON] здійснювались добудови у будинку, та станом на 01.03.2007 року його зареєстрована частка у домоволодінні становила 55/100 частин, а частка [PERSON] складала 45/100 частин, що підтверджується довідкою Києво-Святошинського БТІ від 28.02.2007 року №1480. Однак, протягом 2003-2007 років [PERSON] також добудовувала свою частину будинку, та станом на 01.03.2007 року її фактична частка у домоволодінні становила 72/100 частин, а частка [PERSON] складала 28/100 частин, що підтверджується тою ж довідкою Києво-Святошинського БТІ від 28.02.2007 року №1480. На підставі названої довідки Києво-Святошинського БТІ від 28.02.2007 року, заяви [PERSON] про перерозподіл ідеальних часток на 72/100 та 28/100 частин, та заяви [PERSON] від 03.12.2003 року, про надання дозволу [PERSON] на добудову до існуючого будинку, оспорюваним рішенням виконкому Боярської міської ради від 03.04.2007 року №47/45 було здійснено перерозподіл ідеальних часток у будинковолодінні по вул.Щорса, 32 у м.Боярка, де встановлено частки, як 72/100 та 28/100 частин. Окремої заяви про перерозподіл часток у 2007 році при підготуванні оспорюваного рішення виконкому Боярської міської ради [PERSON] не подавав. Названі вище обставини підтверджуються всіма доказами, зібраними у справі, в їх сукупності, та не оспорювались сторонами у судовому засіданні. Отже, оскільки оспорюване рішення виконкому Боярської міської ради від 03.04.2007 року №47/45, яким було здійснено перерозподіл ідеальних часток у будинковолодінні по вул.Щорса, 32 у м.Боярка, та встановлено частки, як 72/100 та 28/100 частин, має бути скасоване, як таке, на яке співвласник будинку [PERSON] не давав згоди а тому названим рішенням порушено його права, як співвласника будинковолодіння. Тому ж має бути визнаним недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконкомом Боярської міської ради 29.05.2008 року на підставі рішення від 03.04.2007 року №47/45, реєстраційний номер у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 1565875, як таке, що порушує права співвласника будинку, [PERSON] Однак, стосовно оспорюваних договорів слід зазначити наступне. Як вбачається з договору дарування 72/100 частин житлового будинку по вул.Щорса, 32 у м.Боярка від 05.06.2008 року, посвідченого [PERSON], державним нотаріусом Києво-Святошинської районної держнотконтори, реєстровий №1-1093, він укладений між [PERSON] та [PERSON], а згідно договору дарування 72/100 частин житлового будинку по вул.Щорса, 32 у м.Боярка від 23.07.2008 року, посвідченого [PERSON], державним нотаріусом Києво-Святошинської районної держнотконтори, реєстровий №1-1222, він укладений між [PERSON] та [PERSON] Обидва оспорювані договори стосуються дарування конкретних визначених приміщень у будинку та спорудах, право власності на які сторонами не оспорюється, а саме на кухню площею 18,8 кв.м, коридор площею 7,4 кв.м, санвузол площею 6,1 кв.м, житлову кімнату площею 7,6 кв.м, житлову кімнату площею 13,2 кв.м, житлову кімнату площею 18,7 кв.м, житлову кімнату площею 8,8 кв.м, житлову кімнату площею 19,0 кв.м, житлову кімнату площею 18,4 кв.м, передпокій площею 18,4 кв.м, санвузол площею 3,7 кв.м, що зазначені в поверховому плані під №№ 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-8, 1-9, 1-10, 1-11, 1-6, 1-7, гараж «Е», погріб під «Е», Уг частина огорожі, вбиральня «Ж». Тобто, за тих умов, що згідно висновку Києво-Святошинського БТІ, викладеного у довідці від 28.02.2007 року №1480, який не оспорюється сторонами, а також враховуючи пояснення всіх сторін у судовому засіданні про визнання ними ідеальних часток у будинковолодінні в цілому, як 72/100 за [PERSON], та 28/100 частин за [PERSON], з визначенням точного переліку приміщень та споруд, на які не претендує [PERSON], а також те, що [PERSON] не був стороною у оспорюваних договорах, суд має відмовити йому у задоволенні цієї частини вимог. Стосовно вимог [PERSON] необхідно зазначити наступне. На підставі договору дарування 72/100 частин житлового будинку по вул.Щорса, 32 у м.Боярка від 23.07.2008 року, посвідченого [PERSON], державним нотаріусом Києво-Святошинської районної держнотконтори, реєстровий №1-1222, [PERSON] належить 72/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд, перелік яких наведений вище, за названою адресою. Втім, договір дарування частини будинку не містить доказів отримання права користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок з спорудами, у якомусь певному розмірі. Договором дарування йому передано право власності лише на 72/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд, але посилання на відомості про землю у зазначеному [PERSON] розмірі немає. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 658 ЦК України передбачено, що право відчуження майна належить власнику. Незважаючи на формальне заперечення [PERSON] проти позову [PERSON], представники [PERSON] у судовому засіданні підтвердили, що дійсно, фактично та юридично, право власності на 72/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд належить [PERSON] Тому суд має задовольнити його вимоги в частині визнання за ним права власності на 72/100 частини у будинковолодінні в цілому. Однак, на момент набуття ним права власності на частину будинку існувала погоджена сторонами схема розподілу меж земельних ділянок [PERSON] та його, складена попередньою співвласницею будинку [PERSON] та [PERSON] у грудні 2003 року, яка дійсна на сьогодні, сторонами не оспорювалась протягом розгляду справи, та на якій вказано паркан, що знаходиться на тому ж місці, з 1973-1974 року, 54 частина якого належить [PERSON] Земельні ділянки, що перебувають у фактичному користуванні [PERSON] та [PERSON], не приватизовані. Кожна з сторін, присутніх у судовому засіданні, заявила про свою згоду на існування паркану в існуючих межах, та що не буде змінювати його місцезнаходження у майбутньому, але у цьому випадку встановлення порядку користування земельними ділянками у відповідності з ідеальними частками у домоволодінні унеможливлюється. Крім цього, слід зауважити: існує логічна невідповідність особистих пояснень [PERSON] про згоду як свою, так і його сина [PERSON], та матері [PERSON], про залишення паркану в межах 1974 року, з позовною вимогою стосовно встановлення іншого порядку користування земельною ділянкою, ніж склався між [PERSON] та сім'єю [PERSON], як правонаступників інших осіб, з моменту отримання ними прав власності на частину будинку у 2003 році. Відповідно до ст. 116 ЗК України підставами набуття права на землю є рішення органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Відповідно до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою у порядку іншому, ніж існував з 1973-1974 року, та на момент набуття ним права власності на частину будинку з частиною господарських будівель, всі з яких перебувають на земельній ділянці, якою він фактично і користується. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial