Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-06 00:00:00

22.07.2010 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача [PERSON] 106 400 гривень ( з яких: 60 800 гривень заборгованість за договором позики; 45 600 гривень 30% річних за 2,5 роки за користування цією позикою. Також позивач просив стягнути з відповідача 10 000 гривень в рахунок компенсації моральної шкоди та 3 500 гривень витрат на правову допомогу). В обґрунтування своїх вимог позивач та його представник посилались на те, що 01 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики. Відповідно до умов договору [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 60 800 гривень, а [PERSON] зобовязалася повернути йому суму боргу, а також відсотки за користування позикою в строк, вказаний в п. 4 договору позики тобто не пізніше 01.12.2009 року. Так, згідно п. 2 договору позики від 01.12.2007 року [PERSON] передав [PERSON] 60\~800,00 гривень. Згідно п. 3 цього договору, за користування цією позикою, [PERSON] нараховуються відсотки у розмірі 30% річних від суми позики. Згідно п. 4 цього договору, позика надається строком на 2 роки з моменту одержання [PERSON] грошові кошти від [PERSON] Згідно п. 5.1 цього договору [PERSON] передав [PERSON] 60 800 гривень в день укладання даного договору тобто 01.12.2007 року і у той же день тобто 01.12.2007 року прийняв від [PERSON] письмову розписку про одержання нею суми позики у розмірі 60 800 гривень. Згідно п. 4 даного договору, відповідач зобовязалася повернути [PERSON] грошові кошти не пізніше 01.12.2009 року, однак в зазначений в розписці та в договорі термін [PERSON] кошти так і не повернула, та під будь-яким приводом ухиляється від виконання свого зобов'язання. Позивач зазначав, що для відновлення свого порушеного права змушений був звернутися за правовою допомогою, оплатити витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, та судовий збір. Крім того, позивач зазначив, що у звязку з невиконанням боржником взятого на себе зобов'язання по поверненню коштів, йому як пенсіонеру, який має єдине джерело для існування у виді пенсії, було завдано моральної шкоди, яка полягала у тому, що [PERSON] не міг придбати собі ліки, так як йому 82 роки, він дуже хворий, зареєстрований та мешкає один; не може бути прооперований по знищенню катаракти, так як не може сплатити за дану операцію; крім того, [PERSON] є інвалідом ІІ групи; не може пройти курс лікування у санаторії «Роща», так як не може сплатити за цей санаторно-лікувальний курс. Все це сприяло у [PERSON] виникненню нервової напруги та призвело до тривалих душевних страждань, він втратив душевний спокій і надію на повернення позичених у нього коштів. Позивач надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує частково в частині основного боргу у розмірі 60\~800,00гривень та 10\~000,00гривень моральної шкоди, та просить суд ухвалити заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з`являлася, про час та місце розгляду справи була повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомила, в зв`язку з чим, суд, на підставі ст.224 ЦПК України, при згоді позивача на заочний розгляд справи, розглянув справу у відсутності позивача [PERSON] та відповідача [PERSON]. Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 179 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 грудня 2007 року [PERSON] отримала у борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 60 800 гривень, на підтвердження чого було складено договір позики від 01 грудня 2007 року і розписку від 01 грудня 2007 року. Сторонами термін повернення позики був визначений 01.12.2009 року. В зазначений строк [PERSON] кошти не повернула і станом на день ухвалення рішення відповідач свого грошового зобов'язання перед позивачем також не виконала. Дані обставини підтверджуються оригіналом розписки та оригіналом договору позики, які були надані суду позивачем. Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах. Розписка від 01.12.2007 року і договір позики від 01.12.2007 року написані та підписані відповідачем (позичальником) і є документами, що стверджують про вчинення правочину між [PERSON] і [PERSON]. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Враховуючи те, що [PERSON] до 01.12.2009 року свій обовязок по поверненню позики добровільно не виконала, а позивач [PERSON] письмово відмовився від стягнення з [PERSON] 30% річних за 2,5 роки тобто 45 600 гривень з відповідача [PERSON] слід стягнути суму основного боргу у сумі 60 800 гривень. Також, на підставі ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім 120,00 гривень по оплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Суд частково задовольняє вимоги позивача стосовно стягнення компенсації моральної шкоди у розмірі 5\~000,00 гривень. Відповідно до ст. ст. 84, 88 ЦПК України суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по оплаті юридичної допомоги в розмірі 3 500 гривень, сплата якої підтверджується відповідними квитанціями. Також суд стягує з [PERSON] держмито у сумі 608,00 гривень на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial