Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним кредитного договору. У позовній заяві позивач зазначає, що кредитний договір суперечить чинному законодавству України з моменту його укладення, порушує її права та охоронювані законом інтереси як споживача фінансових послуг. Посилається на те, що при надані кредиту відповідач порушив вимоги ч.ч.2, 4 ст.11, ч.2 ст.18, ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», [PERSON] використання готівкової іноземної валюти на території України. Відповідач при видачі кредиту скористався нечесною підприємницькою практикою, оскільки під час укладення кредитного договору не розяснив позивачу, що валютні ризики останній несе самостійно, що позивач може зазнати значних збитків внаслідок виконання кредитних зобовязань в іноземній валюті в умовах інфляції та знецінення гривні, а така інформація була необхідна їй для прийняття свідомого та вільного рішення щодо отримання кредиту в іноземній валюті. Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Також, позивач зазначає, що відповідач, користуючись можливістю визначати усі умови кредитного договору, всупереч принципу добросовісності, встановив у кредитному договорі несправедливі умови, наслідком яких є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача, а згідно з ч.5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач також зазначає, що встановлення в п.1.2. кредитного договору обовязку позичальника здійснювати погашення кредиту та сплату процентів готівкою в доларах США, тобто використовувати іноземну валюту як засіб платежу, без отримання індивідуальної ліцензії НБУ є незаконним, оскільки суперечить умовам використання іноземної валюти на території України, визначеним Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та [PERSON] використання готівкової іноземної валюти на території України. Оскільки відповідач не має відповідної індивідуальної ліцензії, то кредитний договір суперечить вимогам ч.1 ст.203 ЦК України щодо відповідності змісту кредитного договору вимогам чинного законодавства України, що є підставою недійсності правочину. На підставі вище викладеного позивач просила суд визнати недійсним кредитний договір. В судовому засіданні представник позивача за дорученням позов підтримав у повному обсязі та просив суд про його задоволення. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав і надав суду письмові заперечення, а також банківську ліцензію та письмовий дозвіл НБУ на право здійснення операцій з валютними цінностями. В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що позивач є приватним підприємцем, а тому при отриманні кредиту в іноземній валюті повинен був усвідомлювати всі валютні ризики, а умови кредитного договору погоджені сторонами добровільно, а тому є справедливими і не суперечать Закону України «Про захист прав споживачів». Висновок про обов'язковість отримання банком або позичальником індивідуальних ліцензій Національного банку України для здійснення валютних операцій: надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо термін і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, вважає безпідставним, виходячи з наступного. Відповідно до ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Відповідно до п. 5.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, яке затверджено постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 р. № 275, письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій. Відповідно до п. 2.3 зазначеного Положення за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями по залученню та розміщенню іноземної валюти на валютному ринку України. Оскільки банк отримав банківську ліцензію та дозвіл Національного банку на право здійснення операцій з валютними цінностями, він має право на постійній основі здійснювати операції щодо розміщення іноземної валюти. Відповідно до п."в" ч.4. ст.5 Декрету індивідуальні ліцензії видаються на операції з надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Оскільки чинним законодавством не встановлені будь-які обмеження чи вимоги щодо сум та термінів кредитів в іноземній валюті, які надаються або залучаються резидентами України, банк не має зобов'язань щодо отримання індивідуальних ліцензій Національного банку для надання кредитів в іноземній валюті резидентам. Зазначений висновок також підтверджений Національним банком, який у своєму листі від 29.05.2001р. №28-313/2178 визначив, що здійснення резидентами операцій по отриманню та наданню кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії Національного банку України. Щодо необхідності отримання індивідуальних ліцензій сторонами кредитного договору для використання іноземної валюти на території України як засобу платежу відповідач зазначає, що наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій є достатньою підставою для здійснення банком операцій з валютними цінностями, в тому числі операцій з використання іноземної валюти як засобу платежу. Відповідно до п.1.5. Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14.11.2004р. №483, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями). Таким чином, операції з використання іноземної валюти як засобу платежу на території України дозволяються без отримання індивідуальної ліцензії, якщо однією стороною операції є банк, який має генеральну ліцензією. Всебічно проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і обєктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved