Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-26 00:00:00

Позивач 09 вересня 2010 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06 грудня 2005 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено Кредитний Договір № 1142ДФ021К, відповідно до умов якого останній отримав кредит в іноземній валюті в розмірі 36000,00 доларів США в порядку та на умовах, визначених Договором, з терміном повернення не пізніше 05 грудня 2026 року. Із загальної суми наданого кредитну погашено 7007,69 доларів США. Станом на 19 липня 2010 року заборгованість позичальника перед банком складає 30706,11 доларів США, що в еквіваленті становить 242572,12 грн., а саме: -заборгованість за простроченим кредитом 28992,31 доларів США, що в еквіваленті складає 229033,45 грн.; -заборгованість по простроченим процентам за користуванню кредитом 1336,85 доларів США, що в еквіваленті складає 10797,84грн.; -пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 151,54 доларів США, що в еквіваленті складає 1197,14 грн.; -пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом 195,41 доларів США, що в еквіваленті складає 1543,69 грн. В забезпечення виконання взятих на себе зобовязань за Кредитним договором 06 грудня 2005 року між Банком та [PERSON] укладено договір поруки № 1142ДФ021П, відповідно до умов якого поручитель зобовязався перед банком відповідати за виконання позичальником усіх його зобовязань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Також позивач зазначив, що укладання Кредитного договору та надання відповідно до його умов кредитних коштів позичальнику здійснювалося в період перебування [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Отримані за кредитним договором кошти [PERSON] використав на потреби сімї, а саме: на придбання відповідно до Договору купівлі-продажу від 06 грудня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 14128 квартири № 567, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Моніторна, будинок 10, яка того ж дня передана в якості забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» за Договором іпотеки № 1142ДФ0213, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 14136, для чого була отримана згода дружини [PERSON] Оскільки відповідачі добровільно здійснювати погашення заборгованості не бажають, позивач змушений був звернутись до суду та просив суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованість у розмірі 242572,12 грн. та судові витрати по справі. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилалась на обставини зазначені в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Причини неявки у судове засідання не повідомив, письмових заяв про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило. Представник відповідача [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Співвідповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Співвідповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась. До суду надала заяву, в якій просила суд справу розглядати за її відсутністю. Надала суду письмові заперечення на позов, в якому зазначила, що 06 грудня 2005 року її рідний брат [PERSON] отримав за Кредитним договором кошти, які використав на потреби сімї, а саме: на придбання квартири, яку було передано в іпотеку банку. Крім цього банк вимагав від [PERSON] поруку. Коли [PERSON] звернувся до співвідповідачки з прохання виступити в якості поручителя, то вона не відмовила та підписала поруку. На теперішній час, як дізналась із позовної заяви, банк вимагає стягнути з неї, як з поручителя солідарно з боржниками 242572,12 грн. Просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог з [PERSON], як поручителя, оскільки в порушення п.3.2 договору поруки поручителем не було отримано повідомлення про прострочення відповідачем взятих на себе кредитних зобовязань. У судовому засідання сторони погодили проводити судове засідання без участі осіб, які не зявились в судове засідання. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у звязку із порушенням його виконання. Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. В ході судового розгляду справи встановлено, що 06 грудня 2005 року між позивачем та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 1142ДФ021К, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 36000,00 доларів США з кінцевим терміном погашення кредиту по 05 грудня 2026 року та сплатою відсотків в розмірі 12,50 % річних (а.с. 10-14). Обставин щодо фактичного одержання кредиту у іноземній валюті та у визначеному договором розмірі співвідповідачами визнані, тому в силу ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Отримані за кредитним договором кошти [PERSON] використав на потреби сімї, а саме: на придбання відповідно до Договору купівлі-продажу від 06 грудня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 14128 квартири № 567, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Моніторна, будинок 10, яка того ж дня передана в якості забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» за Договором іпотеки № 1142ДФ0213 від 06 грудня 2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 14136, для чого була отримана згода дружини [PERSON] (а.с. 38-39). Як вбачається із Договору про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків № 466/05 від 30 грудня 2005 року, укладеного між Дніпропетровським регіональним управлінням Держаної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та [PERSON] (а.с. 80), фондом було частково погашено суму процентів нарахованих за кредитним договором (а.с. 79). Відповідно Довідки-розрахунку заборгованості за кредитом (а.с. 16-26), станом на 19 липня 2010 року заборгованість позичальника перед банком складає 30706,11 доларів США, що в еквіваленті становить 242572,12 грн., а саме: заборгованість за простроченим кредитом 28992,31 доларів США, що в еквіваленті складає 229033,45 грн.; заборгованість по простроченим процентам за користуванню кредитом 1336,85 доларів США, що в еквіваленті складає 10797,84грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 151,54 доларів США, що в еквіваленті складає 1197,14 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом 195,41 доларів США, що в еквіваленті складає 1543,69 грн. 13 квітня 2011 року [PERSON] звернувся до Начальника Дніпровського управління стягнення боргу «Укрсиббанку», та зазначив, що Кредит № 1142ДФ21К від 06 грудня 2005 року є проблемним та вважається простроченою заборгованістю та добровільно погодився та просив звернути стягнення для задоволення своїх вимог на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] для її подальшої реалізації, що є єдиною можливістю погашення заборгованості про простроченому кредиту (а.с. 76). 26 червня 2010 року [PERSON] звернувся з заявою, в якій добровільно погодився на стягнення предмету іпотеки (а.с. 75). За правилом, встановленим ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Згідно статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника, боржник і поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Відповідно до статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. З метою забезпечення виконання кредитних зобовязань між позивачем та [PERSON] було укладено 06 грудня 2005 року договір поруки № 1142ДФ021П, відповідно до умов якого поручитель зобовязався перед банком відповідати за виконання позичальником усіх його зобовязань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (а.с. 15). Відповідно до умови п. 1.3 розділу 1 Договору поруки поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, в тому числі за повернення основної суми боргу, процентів, за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені і інших штрафних санкцій, передбачених в вищеназваному Кредитному договорі. Згідно п. 3.2, 3.3 розділу 3 Кредитного договору порука припиняється з припиненням всіх зобовязань позичальника по вищезазначеному Кредитному договору. За невиконання Поручителем вимоги предявленої з п. 2.2 договору і в зазначеній в цьому пункті терміни, поручитель сплачує кредитору пеню із розрахунку 0,2 відсотки від суми вимоги кожний день затримки. п. 2.2 Договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником своїх зобовязань по Кредитному договору кредитор має право предявити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обовязковими до виконання на третій день з моменту невиконання своїх зобовязань позичальником по кредитному договору. Згідно п.2.1 розділу 2 Договору поруки кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови кредитного договору з позичальником, у наслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під згодою розуміється як візування змін в Кредитний договір поручителем, так і отримання згоди шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями і т.д. Суд аналізуючи подані позивачем докази, вважає такими, що не ґрунтуються на належних та допустимих доказах позовні вимоги банку, предявлені до співвідповідачки [PERSON] щодо дострокового повернення заборгованості за кредитом, оскільки доказів належного повідомлення поручителя про зміни умови кредитного договору в частині термінів повернення кредиту, а також підвищення розміру відсотків за користування кредитом позивач суду для підтвердження не надав. Водночас, приходить до висновку, що позивач не одержав способом визначеним п. 2.1 договору поруки згоди [PERSON] на продовження договору поруки на нових умовах, повязаних із збільшенням її відповідальності як поручителя, тому порука [PERSON] вважається такою, що припинилась в силу ч.1 ст. 559 ЦК України. Щодо заявлених позовних вимог до [PERSON] позивачем в загалі, в порушення ст. 60 ЦПК України, не надано доказів наявності у сторін договірних зобовязань, внаслідок чого у позивача виникає право вимоги повернення кредитних коштів згідно кредитного договору. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості по Кредитному договору в розмірі в розмірі 242572,12 грн. Крім того згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову були сплачені судові витрати, і його вимоги частково задоволені, з відповідача належить стягнути на користь позивача державне мито в сумі 1700,00 грн. та інформаційно технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial