Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-04 00:00:00

05 серпня 2010 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в м.Костянтинівка Донецької області про визнання дій незаконними, зобов'язання здійснити перерахунок пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплата якої передбачена ст.ст.50,52,54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Вона обґрунтовувала свої вимоги тим, що її чоловік, [PERSON], який помер 23 листопада 2008 року, належав до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інвалідом другої групи внаслідок захворювання, повязаного з участю в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Після його смерті відповідачем була нарахована їй пенсія у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, з розміром якої вона не згодна. Просила суд визнати такі дії відповідача незаконними і зобовязати його перерахувати пенсію у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи з 24 листопада 2008 року відповідно до ст.ст.52,54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові, пояснивши також, що 21 липня 2010 року вона зверталась до відповідача з приводу перерахунку пенсії, але у цьому їй було відмовлено. Представник відповідача - управління Пенсійного фонду України в м. Костянтинівка Донецької області позовні вимоги не визнав з тих підстав, що ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачені мінімальні розміри пенсії для інвалідів, відносно яких встановлений звязок з катастрофою на ЧАЕС, а саме, по другій групі інвалідності 8 мінімальних пенсій за віком. Цією статтею не передбачені мінімальні розміри пенсії у звязку з втратою годувальника. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є дружиною померлого 23 листопада 2008 року [PERSON] (а.с.7,14), який належав до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, був інвалідом другої групи внаслідок захворювання, повязаного з участю в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Згідно експертного висновку від 13.01.2000 року № 226, хвороба, що призвела до смерті [PERSON], повязана з ліквідацією наслідків аварії на САЕС (а.с. 3). Згідно постанови Донецького окружного адміністративного суду від 01.10.2008 р. по справі № 2а-18843 за позовом [PERSON] до УПФУ в м. Костянтинівка Донецької області, яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 28.01.2009 року, померлому були перераховані та сплачені державна та додаткова пенсії, передбачені ст.ст.50,54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру 8 мінімальних пенсій за віком та 75% мінімальної пенсії за віком, що розраховуються залежно від розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, що визнається сторонами (а.с.7-10). Розмір пенсії померлого станом на листопад 2008 року становив 4357,50 грн. (а.с. 25). Позивачка отримує пенсію у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 1123 грн. 94 коп. (а.с.24), яка обчислена у відповідності до постанов Кабінету Міністрів України №530 від 28 травня 2008 року та №654 від 16 липня 2008 року. С заявою про перерахування пенсії у розмірах, встановлених ст.ст.52,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивачка звернулась 21 липня 2010 року, але в такому перерахунку пенсії їй відповідачем було відмовлено (а.с.4-5). Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а відповідач повинен провести нарахування та виплату пенсії позивачеві, виходячи з їх розмірів, встановлених Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постановами Кабінету Міністрів України №530 від 28 травня 2008 року та №654 від 16 липня 2008 року, починаючи з 21 липня 2010 року, виходячи з наступного. Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ (із змінами та доповненнями). Статтею 49 Закону України №796-ХІІ встановлено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Частиною 4 статті 54 цього Закону, що визначає підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до І категорії та у звязку з втратою годувальника, встановлено, що у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по ІІ групі інвалідності 8 мінімальних пенсій за віком. Згідно вимог ст.50 Закону №796-ХІІ особам, віднесеним до категорії І, зокрема інвалідам ІІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком. Виплата додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, та щомісячна компенсація сімям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачуються повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу. Статтею 37 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ встановлено, що пенсія у звязку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сімї 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника. Статтею 52 Закону №796-ХІІ передбачено, що щомісячна компенсація у разі втрати годувальника призначається на кожного непрацездатного члена сімї, який був на його утриманні, в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком незалежно від пенсії, передбаченої законодавством України. Право на щомісячну компенсацію в разі втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи мають непрацездатні члени сімї годувальника, які були на його утриманні. Таким чином, вихідним критерієм обрахунку пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи є мінімальна пенсія за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком згідно статті 28 Закону №1058-ІУ встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Відповідно до ст.63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат, повязаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету. За таких обставин позивачка має право на призначення пенсії у розмірі 50 відсотків пенсії померлого годувальника, який належав до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, був інвалідом другої групи внаслідок захворювання, повязаного з участю в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та отримував державну та додаткову пенсії, передбачені ст.ст.50,54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тобто у розмірі 50 відсотків призначеної [PERSON] державної пенсії у розмірі, не нижчому 8 мінімальних пенсій за віком, та призначеної йому додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком. Крім того, вона має право на призначення щомісячної компенсації у разі втрати годувальника в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком незалежно від вказаної пенсії. Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору, крім того це право гарантується Конституцією України (ч.2 ст.46 Конституції України). Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За конституційними нормами, виходячи пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають ст.ст.50,52,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не наведені вище постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав. Відповідно до ст.ст.50,52,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вбачається, що під час визначення розміру пенсії, щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, щомісячної компенсації у разі втрати годувальника, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком. Згідно чинного законодавства розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. З огляду на викладене, суд не приймає до уваги положення ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії ти права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлене ст.ст.50,52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У разі збільшення визначеного законом розміру прожиткового мінімуму для осіб, які тратили працездатність, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст.54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Що стосується дати, відповідно до якої позивачці повинна бути призначена пенсія у звязку з втратою годувальника та щомісячна компенсація у разі втрати годувальника, то такою датою є 21 липня 2010 року, оскільки у відповідності до ст.45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсія у звязку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника. При цьому враховується, що [PERSON] помер 23 листопада 2008 року, а з заявою про перепризначення пенсії у звязку з втратою годувальника позивачка звернулась до відповідача тільки 21 липня 2010 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial