Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-04 00:00:00

В листопаді 2010 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив скасувати п.1 наказу генерального директора ВАТ «ПГЗК» № 2493 від 29.10.2010 року, яким його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності із винесенням догани та позбавленням права на заохочувальну частину заробітної плати за жовтень місяць і стягнути з відповідача компенсацію завданої моральної шкоди в сумі 5 000 грн. Зазначені вимоги, підтримані позивачем в судовому засіданні, обґрунтовуються посиланням на порушення відповідачем норм КЗпП України, всупереч яким рішення про застосування дисциплінарного стягнення було прийняте адміністрацією ВАТ «ПГЗК» на підставі сфальсифікованих даних, «для дискредитації та усунення його від участі у виборах як кандидата на посаду міського голови». Представник ВАТ «ПГЗК» позов не визнав. Обґрунтовуючи заперечення проти позову, суду показав, що застосування дисциплінарного стягнення та обрання його виду було проведене адміністрацією з дотриманням передбаченої законом процедури притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності, з огляду на що просив в задоволенні позову [PERSON] відмовити повністю. Представник Генерального директора ВАТ «ПГЗК» позов не визнав з аналогічних підстав. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші, надані сторонами на обґрунтування вимог та заперечень докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав: Судом встановлено, що п.1 наказом генерального директора ВАТ ПГЗК № 2493 від 29.10.2010 року [PERSON] заміснику начальника управління по проектним роботам, за перевищення своїх посадових обовязків, визначених посадовою інструкцією та порушення вимог п.п. 3.1.а, 3.1.к, 3.1.н, 5.10 Правил внутрішнього трудового розпорядку була оголошена догана із зняттям заохочувальної частини заробітної плати за жовтень 2010 року ( а.с.14). Заперечуючи факт порушення трудової дисципліни та обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, [PERSON], вважаючи незаконним застосування до нього дисциплінарного стягнення, зазначив, що виниклий між ним та відповідачем спір має насамперед політичне забарвлення, оскільки основною причиною, що слугувала передумовою для прийняття оскаржуваного ним наказу стало передвзяте відношення до нього з боку адміністрації комбінату, яка по політичним уподобанням підтримувала кандидатуру іншої особи на посаду міського голови і мала на меті в будь-який спосіб усунути його від участі у місцевих виборах. Вирішуючи питання щодо законності наказу, який є предметом оскарження в суді, суд виходить з наступного: Як вбачається із змісту самого наказу та пояснень представників відповідачів, 19 жовтня 2010 року о 16.40 год. начальником УРПКБ і РБС [PERSON] /безпосереднім керівником [PERSON]В./ був встановлений факт нецільового використання працівником [PERSON]И печатної техніки УРПКБ, яка проводила копіювання статей, що не мали відношення до виробничого процесу. Під час проведеного розслідування було встановлено, що [PERSON] в робочий час виконувала копіювання політичної реклами Політичної партії «Українська платформа» за вказівкою заступника начальника УРПКБ і РБС [PERSON] Згадана робота, не повязана з виробничою діяльністю ВАТ «ПГЗК» виконувалась на копіювальній машині «ТОШИБА» в кабінеті № 105 УРПКБ і РБС. За наслідками проведеного розслідування заступнику начальника УРПКБ і РБС [PERSON], виконавцю художньо-оформлюваних робіт [PERSON] та начальнику бюро УРПКБ і РБС [PERSON] наказом генерального директора ВАТ ПГЗК № 2493 від 29.10.2010 року були оголошені догани із зняттям заохочувальної частини заробітної плати за жовтень 2010 року кожному. Із змістом згаданого наказу всі троє були ознайомлені 02.11 2010 року під розпис (а.с. 68). В основу винесеного наказу були покладені службова записка начальника управління економічної безпеки комбінату [PERSON] (а.с.69), пояснення [PERSON] та [PERSON] (а.с. 73-75). [PERSON], маючи на той час статус субєкта виборчого процесу та будучи зареєстрованим кандидатом на посаду міського голови Комсомольської міської ради (а.с. 8), відмовився «надавати будь-які пояснення по висунутому обвинуваченню», вважаючи пропозицію надати пояснення адміністративним тиском та провокацією з боку адміністрації ВАТ «ПГЗК» (а.с .12) Як пояснив суду допитаний в якості свідка [PERSON], який на той час обіймав посаду начальника УРПКБ і РБС, ним особисто в кабінеті № 105 у [PERSON], яка перебувала в адміністративному підпорядкуванні [PERSON], виконувала обовязки члена виборчої комісії по виборчій дільниці № 26001 (а.с. 47) і являлась одночасно кандидатом самого [PERSON] у згаданій виборчій дільниці (а.с. 44), були вилучені 130 аркушів формату А-3 з надрукованим текстом передвиборчої агітації голови Комсомольської міської організації Політичної партії «Українська платформа» [PERSON], один із примірників якого був долучений до матеріалів справи в якості письмового доказу (а.с. 91-92). Заперечуючи доказовість наданих стороною відповідача копій документів та показань свідків, позивач, доводячи передвзятість адміністрації по відношенню до нього та оцінюючи надані докази, як сфальсифіковані, зазначив про те, що пояснення були надані [PERSON] під тиском з боку адміністрації через погрозу її можливого звільнення, [PERSON] надав свідчення за вказівкою генерального директора ВАТ «ПГЗК», який мав особисту зацікавленість щодо іншого кандидата на посаду міського голови, а стосовно наданого примірника політичної реклами послався на недоцільність такого роздрукування з його боку, оскільки згадана реклама уже була оприлюднена ним через друк в газеті «Робоча газета», яка вільно продавалась в м. Комсомольську, з огляду на що кожен мав змогу передрукувати та копіювати політичну рекламу партії «Українська платформа». Разом з тим, оцінюючи згадані докази з огляду на їх доказовість та належність, враховуючи також, що посилання позивача на їх фальсифікацію є нічим іншим, ніж його особистим припущенням, а рішення суду, з огляду на положення ст. 61 ЦПК України не може грунтуватись на припущеннях, суд вважає, що мотиви, наведені позивачем не заслуговують увагу, і представлені відповідачем докази можуть бути прийняті судом в якості належних та допустимих доказів по справі. Отже, дійшовши висновку, що факт нецільового використання друкарської техніки УРПКБ і РБС мав місце і став наслідком волевиявлення начальника УРПКБ і РБС [PERSON], що є перевищенням ним своїх посадових обовязків, суд вважає, що в контексті ст. 140 КЗпП України згадана обставина має розцінюватись як порушення трудової дисципліни, що тягне за собою наслідки, передбачені ст.147 КЗпП України. Відповідно до положень ст.ст. 142, 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення, як: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників і інші дисциплінарні стягнення. Трудовий розпорядок на підприємствах визначається Правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника і виборного органу первинної профспілкової організації. Надавши вказівку щодо використання друкарської техніки УРПКБ і РБС для виконання роботи, не повязаної з виробничим процесом, [PERSON] порушив Правила внутрішнього трудового розпорядку працівників ВАТ ПГЗК, які були затверджені конференцією трудового колективу ВАТ ПГЗК 03.06.2010 року (а.с. 94-103), і серед іншого п.3.н Правил, згідно з яким працівники комбінату не повинні «використовувати ресурси ВАТ ПГЗК, його власність та фонди для отримання особистої вигоди». Тобто, підстава для застосування дисциплінарного стягнення мала місце, і прямо передбачена Правилами внутрішнього розпорядку, з якими Павленко був ознайомлений особисто під розпис 14.07.2010 року. І на решті, приймаючи рішення щодо виду стягнення, адміністрація ВАТ ПГЗК з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого проступку і заподіяної ним шкоди, обставин, за яких було вчинено проступок та попередньої роботи працівника, з огляду на положення п.7.2 Порядку прийняла рішення щодо оголошення догани та позбавлення заохочувальної частини заробітної плати за жовтень місяць 2010 року, що цілком відповідає вимогам ст.147-149 КЗпП України. Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, зясувавши, що факт порушення [PERSON] трудових обовязків мав місце, і знайшов своє підтвердження в суді, а власник дотримався норм законодавства, що регулюють порядок притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності, суд провівши аналіз представлених сторонами доказів, з врахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, дійшов висновку про правомірність дій власника при покладенні дисциплінарної відповідальності на [PERSON], з огляду на що не вбачає підстав для задоволення заявленого ним позову. Питання про судові витрати вирішене судом відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed