Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-16 00:00:00

В серпні 2010 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила визнати право власності на самочинну будівлю-балкон, який приєднаний до квартири [ADDRESS] за [PERSON] Стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за половину вартості балкону до квартири [ADDRESS], який є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Стягнути з відповідача грошову компенсацію за половину вартості робіт по відключенню від центрального опалення та встановлення автономного опалення в квартирі 960,71 грн. Стягнути з відповідача грошову компенсацію за половину вартості встановленого газового котла в квартирі, використаних матеріалів 2965,05 грн. Стягнути з відповідача понесені судові витрати, витрати на проведення експертизи та за надання правової допомоги. Рішенням Бахмацького районного суду від 09.02.2011 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за половину вартості балкона, який є обєктом спільної сумісної власності подружжя, до квартири [ADDRESS] в розмірі 4190 грн. 36 коп., грошову компенсацію за половину вартості робіт по відключенню від центрального опалення та встановлення автономного опалення в квартирі в розмірі 960 грн. 71 коп., грошову компенсацію за половину вартості встановленого газового котла в квартирі та використаних матеріалів в сумі 2965 грн. 05 коп., а всього 8116 грн. 12 коп. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок понесених судових витрат 1701 грн. 16 коп. із яких: 500 грн. за надання правової допомоги, 1000 грн. оплата вартості експертизи, 120 грн. витрати на ІТЗ, 81 грн. 16 коп. оплата судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить вищевказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити через неповне дослідження обставин справи, неправильне застосування норм матеріального ст.ст. 186, 187 ЦК України, та процесуального ст.ст. 53, 61, 133 ЦПК України, права. Так, апелянт вказує на те, що оцінювач [PERSON] згідно матеріалів справи взагалі не є експертом, оскільки у відповідності до ч.2 ст.53 ЦПК України не відповідає вимогам, встановленим Законом України „Про судову експертизу, не внесений до Державного реєстру атестованих судових експертів та незареєстрований у відповідності до чинного законодавства в установленому порядку в Міністерстві Юстиції України. Крім того, сама експертиза була неякісною, а тому не могла бути прийнята як належний доказ по справі. Також апелянт зазначає, що експертиза була призначена за заявою про забезпечення доказів від 30.04.2010 року. А у разі подання такої заяви позивач згідно з ч.4 ст.133 ЦПК України повинен подати позов протягом 10 днів після її подання, проте позовна заява подана через чотири місяці, тобто з порушенням норм процесуального права. Таким чином судом неправомірно було покладено витрати за проведення експертизи на відповідача. Судом не враховано, що згідно з рішенням Бахмацького районного суду від 23.03.2010 року позивачці відмовлено у визнанні права власності на Ѕ частину спірної квартири, і в той же час визначає прибудований балкон спільною сумісною власністю подружжя. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали даної справи, цивільних справ №2-113/10 і №2-з-30, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч.1 ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд повинен зясувати, крім іншого, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню. При ухваленні рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.22 КпШС України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Ці ж норми врегульовані і в СК України, 2004 р. Зі змісту рішення випливає, що оскільки прибудова балкону, який є обєктом спільної сумісної власності подружжя, відключення від центрального опалення та встановлення індивідуального опалення, а також придбання газового котла відбулися під час шлюбу сторін, то з відповідача підлягає стягненню на користь позивача половина вартості балкону та Ѕ частини вартості газового котла, а також Ѕ частини вартості матеріалів та виконаних робіт по відключенню від центрального опалення і встановленню індивідуального опалення. Проте з таким висновком суду колегія суддів погодитися не може. Судом по справі встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.02.2001 року по 01.11.2010 року (а.с.63-64). Відповідно до договору купівлі-продажу від 15.09.1997 року [PERSON] купив, а [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] продали трикімнатну квартиру, що розташована по вул. Першотравнева, б. 24 кв.21 в м. Бахмач (а.с.31-32). Згідно з рішенням Бахмацького районного суду від 23.03.2010 року позивачу [PERSON] відмовлено в позові про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на Ѕ частину зазначеної вище квартири (а.с.68, справа №2-113/10). Зазначене рішення має для вирішення даного спору приюдиційне значення і обставини, що встановлені при розгляді справи №2-113/10 в силу ст. 61 ч.3 ЦПК України не підлягають доказуванню. Висновок суду першої інстанції щодо застосування ст.60 СК України при ухваленні рішення про стягнення половини вартості балкону та вартості робіт і обладнання індивідуального опалення суперечить висновку Бахмацького районного суду, що викладений в рішення від 23.03.2010 року, а саме, що позивач [PERSON] не має права претендувати на майно її колишнього чоловіка - [PERSON], а саме на квартиру [ADDRESS]. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 181 ЦК України, річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Враховуючи зазначене, балкон, газовий котел та обладнання для індивідуального опалення є приналежністю головної речі квартири, а спір щодо права власності на цю квартиру вже вирішений судом. Відшкодування вартості поліпшень, що зроблені за участю другого з подружжя, діючий СК України не передбачає. Стаття 62 СК України визначає лише можливість визнання майна спільною сумісною власністю при істотному збільшенні вартості цього майна, яке належить одному з подружжя. Проте, такі вимоги позивачем не ставилися. Посилання позивача на ст. ст. 70, 71 СК України є безпідставним, оскільки зазначені статті визначають порядок поділу спільної сумісної власності подружжя, якою квартира [ADDRESS] з поліпшеннями не є. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовних вимог про розподіл спільного майна подружжя слід відмовити. В частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на самочинну забудову рішення суду є законним і обґрунтованим і тому підстави для його зміни чи скасування не має. З позивача на користь відповідача слід стягнути судові витрати понесені останнім при подачі апеляційної скарги, а саме 41 грн. судового збору та 120 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи, а також 1 000 грн., що були витрачені відповідачем на отримання правової допомоги (а.с.47,48,65,66). Сплачені відповідачем кошти колегія суддів вважає за можливе стягнути в повному обсязі, враховуючи, що представник відповідача - адвокат [PERSON] провів в судових засіданнях у цій справі майже 7 годин (6 годин 56 хвилин) (а.с.49,57,68). Суд визначає цю суму відповідно до наданого позивачем розрахунку, обсягу наданої допомоги із застосуванням приписів постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 р. №590 „Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави. Загальна сума понесених відповідачем судових витрат, що підлягають стягненню з позивача складає 1161 грн. (41+120+1000 = 1161).

Outcome: partial