Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-21 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення недоотриманих щомісячних виплат у звязку з ушкодженням здоров'я у розмірі 10598грн.82коп. за період з грудня 2003 року по 1 вересня 2010 року та одноразової допомоги в розмірі 45526грн.75коп. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 14 лютого 1990 року, коли він працював головним бухгалтером у Малинському районному агропромисловому об'єднанні, під час відрядження до міста Житомира з вини водія відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої він отримав тілесні ушкодження та втратив 25% професійної працездатності. Згідно рішення Малинського районного суду від 18 грудня 2003 року по даний час відповідач на відшкодування заподіяної шкоди здоровю йому щомісячно перераховує 110,09грн., однак індексацію цієї суми не проводить, що призвело до недоотримання ним 10598,82грн. Також просить відповідно до ст.456 Цивільного кодексу України 1963 року стягнути одноразову допомогу у зв'язку з ушкодженням здоров'я у розмірі 25 середньомісячних заробітних плат головного бухгалтера управління агропромислового розвитку Малинської районної державної адміністрації. У судовому засіданні позивач підтримав позов у повному обсязі. Представники відповідача позов не визнали, посилаючись на те, що позивачем пропущений строк позовної давності звернення до суду; одноразова допомога відшкодовується власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, а позивач не є і не був їхнім працівником, тому відповідач не є субєктом, який має виплачувати таку допомогу. З тих же підстав вважають, що відповідач не повинен проводити індексацію грошових виплат. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх наданими доказами у межах заявлених позовних вимог, суд визнає, що позов підлягає частковому задоволенню. Факт дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 14 лютого 1990 року та вина в ньому водія ВАТ «Житомирбудтранс» (правонаступника Житомирського виробничого автотранспортного обєднання) не оспорюється сторонами та встановлена рішенням Малинського районного суду від 29 червня 1999 року, тому у відповідності до ч.ч.І.З ст. 61 Цивільно-процесуального кодексу України ці обставини не підлягають доказуванню. З цих підстав суд визнає, що індексація суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повинна здійснюватися відповідачем на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення». Проте суд враховує, що згідно ст.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, тому не може погодитись із стягненням недоплачених відповідачем сум за період з грудня 2003 року. Коефіцієнти, які підлягають застосуванню при обчисленні індексу інфляції, підтверджені довідкою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві на професійних захворювань у Малинському районі (а.с.18). Таким чином стягненню з відповідача підлягає сума індексації відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, за період в межах строку позовної давності з вересня 2007 року по серпень 2010 року, яка становить 1379,94грн. ( з жовтня 2007 року по лютий 2008 року - (110,09 х 1.183 х 5) = 781,44грн., з березня 2008 року по лютий 2009 року - (130.24 х 1,125 х 12) = 1758,24грн.), з березня 2009 року по лютий 2010 року - (146,52 х 1.063 х12) = 1869,00грн., з березня по серпень 2010 року - 155,75 х 1 х 8) = 1249,00грн., всього 5343.18грн. - 3963,24грн. отримані за зазначений період позивачем). У частині стягнення одноразової допомоги суд визнає вимоги безпідставними. Відповідно до ч.І ст.456 Цивільного кодексу України 1963 року у разі заподіяння громадянину каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, повязаних з виконанням ним трудових обов'язків, організація або громадянин, відповідальні за шкоду, зобовязг ті відшкодувати потерпілому у повному розмірі втрачений заробіток, а також виплатити потерпілому одноразову допомогу у встановленому законом порядку. Такий порядок визначений Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, повязаним з виконанням ним трудових обовязків. Позивач у трудових відносинах із відповідачем не перебував, відповідач не був зобовязаний сплачувати за нього страхові внески по державному соціальному страхуванню, тому заявлена позивачем з пропуском строку позовної давності до нього вимога про виплату одноразової допомоги на підставі ст.456 Цивільного кодексу України 1963 року задоволенню не підлягає.

Outcome: partial