Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Степанської селищної ради, в якому на підставі ст.ст. 529, 549 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст. 1216, 1261, 1268 ЦК України просив встановити факт належності на праві власності покійній матері [PERSON], яка померла 20 серпня 1996 року, домоволодіння по вул. Київській, 76 в смт Степань та визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно в порядку спадкування за законом після смерті матері. Посилався на те, що згідно свідоцтва про право власності на будівлю від 27 серпня 1960 року його дід [PERSON], який помер 2 січня 1986 року, являвся власником вказаного домоволодіння, мати за життя вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті діда, однак не оформила за собою право власності. Оскільки він як єдиний спадкоємець також вступив в управління та володінням спадковим майном після смерті матері, доглядаючи земельну ділянку та будинок, просив задовольнити позов. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі та дав пояснення згідно заяви. Представник відповідача Степанської селищної ради Сарненського району в судове засідання не зявився, подав заяву з проханням слухати справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Суд вважає, що наявних в матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення рішення у відсутності представника відповідача, який не зявився. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши документи і матеріали справи, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані, а тому не підлягають задоволенню, визнання представником відповідача позову не може бути прийняте судом, оскільки суперечить закону. До правовідносин, що випливають із суті спору, слід застосовувати як норми Цивільного кодексу УРСР від 18 липня 1963 року так і норми Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року, оскільки ці правовідносини хоч і виникли до набрання ним чинності, однак продовжують існувати. Позивачем на обґрунтування позовних вимог суду надане свідоцтво про право власності на будівлю від 27 серпня 1960 року, видане виконкомом Степанської селищної ради на підставі рішення № 10 та зареєстроване у Рівненському МБТІ за № 2-95-244 а також технічний паспорт комунального підприємства „Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації Рівненської обласної ради від 21 квітня 2010 року щодо спірного домоволодіння, в яких власником вказаного домоволодіння зазначений [PERSON]. Позивач надав суду також копії витягу з державного реєстру актів цивільного стану, свідоцтва про одруження матері, свого свідоцтва про народження, свідоцтв про смерть діда та матері, які посвідчують наявність спорідненості прямої лінії позивача із покійними родичами, довідки відповідача про перейменування вулиці Леніна на вулицю Київську в смт Степань, про користування покійною матірю та позивачем земельною ділянкою по вул. Київській, 76 відповідно з 1986 року та з 1996 року. З аналізу правовстановлюючого документа від 27 серпня 1960 року вбачається, що право власності [PERSON] оформлене на нерухоме майно, яке за своїми технічними характеристиками (наявністю веранди та коридору, площею кухні) не відповідає жилому будинку, опис якого міститься у технічному паспорті на це ж домоволодіння за цим же реєстром від 21 квітня 2010 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] не зміг пояснити причин такої невідповідності. Згідно ст. 105 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини після смерті у 1986 році [PERSON], громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо). Згідно ж вимог ст. 331 ЦК України 2003 року право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, прийняття його до експлуатації та державної реєстрації. Відповідно до ст.1218 ЦК України 2003 року до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, до складу спадщини входять лише ті права та обовязки, носієм яких за життя був сам спадкодавець і які належали йому на законних підставах. Позивач [PERSON] не надав суду дозволу щодо переобладнання житлового будинку, акту введення в експлуатацію нерухомого майна після його переобладнання ні після смерті діда [PERSON] 1986 року, ні після смерті матері [PERSON] Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі. Оскільки правові підстави вважати спадкодавців законними власниками переобладнаного будинку відсутні, ненабуття права власності на нерухомість спадкодавцями не створює підстав для виникнення такого права у спадкоємця, а представлені позивачем письмові докази не є на думку суду достатніми для обґрунтування позову, судом не може бути встановлений факт належності на праві власності покійній матері позивача нерухомого майна та визнане право власності на спірне домоволодіння за позивачем. На підставі ст.ст. 331, 1218 ЦК України 2003 року, ст. 105 ЦК УРСР 1963 року,

Outcome: dismissed