Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-10 00:00:00

2 лютого 2011 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання її членом сім»ї [PERSON], померлого 8 червня 1984 року, за сумісним місцем проживання в [INFO]. В обгрунтування вимог [PERSON] посилається на те, що з померлим чоловіком вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 10 травня 1956 року , і до смерті чоловіка жили сумісно за вказаною адресою в м. Добропілля, пров. Таврічеський 1-1.Вже після його смерті вона 7 грудня 1991 року отримала дану квартиру у власність шляхом купівлі , їй видана по будинкова книга, в якій є позначка про її реєстрацію за цим місцем проживання. Крім того, за час життя чоловіка на підставі договору від 5 липня 1965 року про надання на його їм»я земельної ділянки вони збудували жилий будинок за адресою в м. Добропілля, пров. Санаторний ,13, який вона отримала після смерті в порядку успадкування. В даний час вона бажає оформити пенсію в разі втрати годувальника, але не може надати довідку , що на час смерті чоловіка вони проживали сумісно за однією адресою . Тому визнання її членом сім»ї померлого чоловіка [PERSON] за місцем їх сумісного проживання їй потрібно для оформлення пенсії в разі втрати годувальника . В судовому засіданні [PERSON] підтримала свій позов і пояснила, що на момент смерті чоловіка вона за віком була працездатною, працювала , інвалідності не мала. Тепер вона отримує пенсію за віком , розмір якої невеликий, тому бажає перейти на пенсію чоловіка. . Представник відповідача [PERSON] Пенсійного фонду України в м. Добропілля в судовому засіданні присутнім не був, направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності, з позовом не згодний. З письмових заперечень на позов слідує, що [PERSON] Пенсійного фонду України в м. Добропілля не погоджується на задоволення позову , вказуючи на те, що у [PERSON]П відсутнє право на оформлення пенсії після померлого чоловіка , оскільки вона на час його смерті не була непрацездатною особою. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку Копією свідоцтва про одруження , виданого 10 травня 1956року Добропільським міським ЗАГС , підтверджується реєстрація шлюбу 10 травня 1956 року між [PERSON] і [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть від 21 червня 1984 року [PERSON] помер 8 червня 1984 року. Коло осіб, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника, визначені ст.. 37 Закону України « Про пенсійне забезпечення ».До них віднесені непрацездатні члени сім»ї , які були на утриманні померлого . А також чоловік( дружина) , які не були на утриманні померлого , але згодом втратили джерело засобів існування. Непрацездатними членами сім»ї згідно названої норми закону є чоловік,дружина якщо вони є інвалідами або досягли чоловіки 60 років , жінки 55 років. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON], народжена 1 березня 1934 року, на момент смерті свого чоловіка 8 червня 1984 року 55- річного віку не досягла, інвалідом не була , вона не є непрацездатною , що не дає права на пенсію в разі втрати годувальника. Приймаючи до уваги, що визнання членом сім»ї померлого чоловіка позивач пов»язує з правом на пенсію після годувальника , суд відмовляє в задоволенні позову через його безпідставність. На підставі Закону України « Поро пенсійне забезпечення»,

Outcome: dismissed