Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом в якому просить визнати недійсним договір про пайову участь у будівництві житла № 081 від 29 травня 2008 року, укладений між ним та Житлово-будівельним товариством «Промінь»; стягнути з відповідача на його користь безпідставно отримані кошти з урахуванням подвійного розміру і процентів у сумі 943444,65 грн. та судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29 травня 2008 року між ним та відповідачем був укладений договір про пайову участь у будівництві житла по вул. Ак. Корольова, стр. № 138-6. По завершенні будівництва він мав отримати однокімнатну квартиру № 25 (Ісекція) на 7-му поверсі, загальною площею 62,89 кв.м. За вказаним договором ним було сплачено 274 830 грн. При укладенні договору він був введений в оману відповідачем, а саме він мав намір на участь у паюванні будівництва однокімнатної квартири. Умови договору та дії відповідача переконали його, що мова йде саме про паювання шляхом інвестування у житлове приміщення. При цьому ніяких рішень щодо прийняття його до складу відповідача не приймалось. Відповідач навмисно ввів його в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а саме щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність», об'єктами інвестиційної діяльності не можуть бути об'єкти житлового будівництва, фінансування спорудження яких здійснюється з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осі, у тому числі в управління. Інвестування та фінансування будівництва таких об'єктів може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, недержавні пенсійні фонди, які створені та діють відповідно до законодавства, а також через випуск безпроцентних (цільових) облігацій, за якими базовим товаром виступає одиниця такої нерухомості. Відповідач при укладенні договору порушив вимоги діючого законодавства щодо залучення коштів фізичних осіб в управління з метою фінансування будівництва житла, фактично йде мова про фінансування будівництва - використання управителем отриманих в управління коштів на спорудження об'єктів будівництва за умовами договору. Управителем може бути фінансова установа, до якої відповідач не відноситься. На цей час відповідачем не виконано жодної умови договору, тому його слід вважати недійсним. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позов підтримує у повному обсязі, згоден на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 29 травня 2008 року між Житлово- будівельнім товариством «Промінь» і [PERSON] був укладений договір № 081 про пайову участь в будівництві житла. Предметом договору є проведення відповідачем робіт по будівництву житлового будинку, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, стр. № 138-6 і по закінченні будівництва передати пайщику однокімнатну квартиру № 25 (1 секція) на 7-му поверсі, загальною площею 62,89 кв.м. Пайщик зобов'язався оплатити такі послуги ЖБТ і по закінченню будівництва прийняти квартиру. Відповідно до п. 2.1 Договору оплата послуг ЖБТ проводиться готівкою або безготівковим шляхом на поточний рахунок ЖБТ і визначається загальною сумою договору за однокімнатну квартиру загальною площею 62,89 кв.м. і складає 274 830 грн., в еквіваленті (по курсу 4,75) 57 859 у.о. Даний пункт Договору позивачем виконаний повністю, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру від 29 травня 2008р. і 02 червня 2008р. з підписом головного бухгалтера та печаткою відповідача. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність», об'єктами інвестиційної діяльності не можуть бути об'єкти житлового будівництва, фінансування спорудження яких здійснюється з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління. Інвестування та фінансування будівництва таких об'єктів може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, недержавні пенсійні фонди, які створені та діють відповідно до законодавства, а також через випуск безпроцентних (цільових) облігацій, за якими базовим товаром виступає одиниця такої нерухомості. Отже, при укладенні договору, відповідач порушив вимоги діючого законодавства щодо залучення коштів фізичних осіб в управління з метою фінансування будівництва житла. Згідно ст. 4 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», управителем може бути фінансова установа, до якої відповідач не відноситься. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, таким правочин визнається судом недійсним. Відповідач навмисно здійснив дії та зазначив у договорі умови, які ввели в оману позивача щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін з метою отримання грошей та невиконання будь-яких обов'язків зі свого боку. Відповідачем не виконано жодної умови договору, таким чином договір слід вважати недійсним. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Частина 2 ст. 230 ЦК України передбачає, що сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Суд задовольняє вимоги позивача та стягує з відповідача 57 859 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на день ухвалення рішення (100 доларів США - 793,8000 грн.) складає 458 821 грн. 87 коп. у подвійному розмірі, відповідно до ч. 2 ст. 230 ЦК України, в сумі 917 643,74 грн. (458 821 грн. 87 коп. х 2 = 917643,74 грн.) і відмовляє в частині задоволення вимог щодо стягнення боргу за прострочення виконання грошового зобов'язання з урахуванням встановленого індексу інфляції і три проценти річних від простроченої суми, відповідно до ст. 625 ЦК України, на які посилається позивач, так як правовідносини між сторонами не регулюються главою 51 ЦК України про порушення зобов'язання. Вирішуючи даний спір, суд враховує вимоги ст. 88 ЦПК України яка передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В зв'язку з цим, суд вважає обґрунтованими і вимоги позивача в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 700 грн., відповідно до договору про надання юридичної допомоги та представництва від 17 серпня 2010 року і витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи у розмірі 120 грн.

Outcome: partial