Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-28 00:00:00

У квітні 2009 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом, у якому зазначив, що є балансоутримувачем гуртожитку для одиноких громадян по пр.Петровського, 43 у м.Дніпропетровську, державної форми власності. При перевірці фактичного проживання осіб у березні 2009 року ним було встановлено, що без ордеру в кімнату №4 самоправно вселився та у ній проживає [PERSON]. Оскільки відповідач відмовляється добровільно звільнити приміщення, просив суд виселити [PERSON] із жилого приміщення гуртожитку без надання іншого житла, понесені судові витрати по справі стягнути із відповідача на свою користь (а.с.2,3). В подальшому позивач уточнив обставини позову та збільшив свої позовні вимоги. Доповнення позовних вимог обґрунтовував тим, що у приміщенні № 4 гуртожитку [PERSON] проживає разом із малолітнім сином [PERSON], [INFO], та дружиною [PERSON], яка ніколи не перебувала у трудових відносинах із підприємством та без дозволу на вселення була зареєстрована у гуртожитку. Вважаючи [PERSON] та [PERSON] такими, що самовільно вселилися у займане приміщення, просив суд виселити їх із гуртожитку разом із малолітньою дитиною без надання іншого житла, зобовязати відділ громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ДМУ УМВС України у Дніпропетровській області зняти [PERSON] та [PERSON], [INFO] із реєстраційного обліку, понесені судові витрати по справі стягнути із співвідповідачів на свою користь (а.с.46-47). Ухвалою суду від 06.07.2009 року до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних позовних вимог, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини залучено орган опіки та піклування Ленінської районної у м.Дніпропетровську ради та уповноважений орган на управління державним майном - Регіональне відділення Фонду держмайна України по Дніпропетровській області, Дочірнє підприємство відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» «Дніпровськпромбудсервіс» (а.с.36). Ухвалою суду від 15.02.2010 року до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних позовних вимог залучено Дочірнє підприємство відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» «Дніпровськпромбудсервіс» (а.с.101). У судовому засіданні, діючий за довіреностями від імені відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» та Дочірнього підприємства відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» «Дніпровськпромбудсервіс» представник [PERSON], посилаючись на викладені у позові обставини, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав. В обґрунтування заперечень в ході судового розгляду посилався на те, що у 2005 році із дозволу коменданта вселився у кімнату гуртожитку до [PERSON], з якою у 2008 році зареєстрував шлюб. Зареєстрованим він є у іншому гуртожитку ВАТ «Дніпровськпромбуд» за адресою : вул.Гомельська, 59, кім.52, але у ньому не мешкає, тому як вважає, що будучи чоловіком [PERSON] має право проживати разом із нею за місцем її реєстрації. На умовах договору найму, укладеного із Дочірнім підприємством відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» «Дніпровськпромбудсервіс», його сімя користується житловим приміщенням гуртожитку, сплачуючи плату за користування, тому що договір із ними не розірвано, а іншого житла вони не мають. В подальшому відповідач [PERSON] у судові засідання не зявлявся, будучи належним чином повідомлений про час та день судового розгляду. Співвідповідачка [PERSON] також заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що вселилась у кімнату гуртожитку у 2005 році на підставі дозволу коменданта гуртожитку, а у 2007 році їй адміністрація підприємства дозволила зареєструвати своє місце проживання у ньому. Іншого житла її сімя не має, тому що належну їй на праві спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS] вона ще у 2007 році продала. Представник Регіонального відділення Фонду держмайна України по Дніпропетровській області, третьої особи по справі без самостійних позовних вимог, за довіреністю [PERSON], заперечував проти виселення співвідповідачів із гуртожитку, посилаючись на те, що зазначений гуртожиток є обєктом державного житлового фонду, позивач як балансоутримувач, договору на утримання будинку із Фондом держмайна не укладав, речових прав на його управління не має, отже проживання у ньому співвідповідачів не може змінювати чи порушувати обсяг будь-яких його прав, у тому числі, й на користування та розпорядження гуртожитком. Згідно наказу Регіонального відділення № 12/10-24-УДМ «Про прийняття управлінського рішення» від 05.04.2007 року, гуртожиток підлягає передачі до комунальної власності територіальної громади м.Дніпропетровська, однак, процес його передачі ще не закінчився, у звязку із відсутністю відповідної на те згоди місцевого органу самоврядування. Представник органу опіки та піклування Ленінської районної у м.Дніпропетровську ради, діюча за довіреністю [PERSON], у судовому засіданні заперечувала проти задоволення вимог, посилаючись на те, що виселення родини [PERSON] та [PERSON] із гуртожитку призведе до їх безпритульності, що тим самим порушить права малолітньої дитини на житло. В подальшому представник органу опіки та піклування Ленінської районної у м.Дніпропетровську ради у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про час та день судового розгляду. Третя особа відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ДМУ УМВС України в судове засідання не зявились, у письмовій заяві просили розглянути справу без їх присутності. За згодою сторін, третіх осіб розгляд справи проводився без участі співвідповідача [PERSON] та представників третіх осіб, що не зявилися. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст.30 Конституції України, кожному громадянину гарантується право на недоторканість житла. Згідно ч.2 ст.311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. За ст.9 ЖК України, житлові права громадян охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ст.18 ЖК України, управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Підставою звернення позивача до суду є захист прав та майнових інтересів, повязаних із правом користування та розпорядження приміщенням гуртожитку державного житлового фонду. Для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Житлового кодексу УРСР, Цивільного кодексу України в редакції 2003 року та інших законів України, практику Верховного Суду України. Суд, з`ясувавши обставини у справі та перевіривши їх письмовими доказами, вислухавши сторони, представників третіх осіб вважає, що позовні вимоги належать до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно картки прописки громадян гуртожитку (а.с.155) та особистих пояснень співвідповідачів у судовому засіданні, [PERSON] (після одруження [PERSON]) будучи зареєстрованою із 21.02.2000 року у квартирі [ADDRESS], у 2005 році вселилася разом [PERSON], відповідачем по справі у кімнату № 4 гуртожитку, розташованого по пр.Петровського, 43 у м.Дніпропетровську. На підставі свідоцтва про право власності від 17.08.2007 року, виданого управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, [PERSON] разом із [PERSON] у рівних частках набули право власності на квартиру [ADDRESS], якою 11.09.2007 року розпорядилися на власний розсуд, здійснивши її продаж за нотаріально-посвідченим договором купівлі-продажу ВЕХ 846431 реєстр 5591 від 11.09.2007 року (а.с.152-153) Із 25.09.2007 року місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою гуртожитку, розташованого по вул.Гомельська, 59 у Дніпропетровську, а [PERSON] гуртожиток по пр.Петровського, 43 у м.Дніпропетровську. Як вбачається із зібраних по справі матеріалів, гуртожиток, розташований по вул.Гомельська, 59 у Дніпропетровську є сімейним гуртожитком, а гуртожиток по пр.Петровського, 43 у м.Дніпропетровську, що призначений для проживання одиноких громадян, є обєктами державного житлового фонду, у відповідності до положень ст.7 Закону України «Про управління обєктами державної власності» та ст.7 Закону України «Про приватизацію державного майна», функції управління якими здійснює Фонд державного майна України в особі Регіонального відділення Фонду держмайна України по Дніпропетровській області. (а.с.5-11, 75-77, 128-137). Відкрите акціонерне товариство «Дніпровськпромбуд» у відповідності зі ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» утримує на своєму балансі обидва гуртожитки, веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію та збереження в силу п.4 Наказу Фонду державного майна України «Про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі» від 19.05.1999 року за № 908/68 (а.с. 54-56, 79-84). 01.10.2007 року між Дочірнім підприємством відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» «Дніпровськпромбудсервіс» та [PERSON] було укладено договір найму, на умовах якого Дочірнє підприємство, діючи як орендодавець, передало, а [PERSON] прийняла у строкове платне користування окрему уособлену кімнату № 4 площею 17 кв.м. гуртожитку по пр.Петровського, 43 у м.Дніпропетровську з метою проживання сімї у складі двох осіб (а.с.25-26). 08.07.2008 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.23,24). Співвідповідачі разом із дитиною продовжують проживати у кімнаті № 4 гуртожитку, сплачуючи за договором найму плату за користування. У відповідності до ст.761 ЦК України право на передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права, а також особа, уповноважена на укладання найму. У судовому засіданні зясовано, що будь-яких правочинів чи то рішень зі сторони уповноваженого на право управління державним майном органу в особі Регіонального відділення Фонду держмайна України по Дніпропетровській області, спрямованих на передачу Дочірньому підприємству відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» «Дніпровськпромбудсервіс» речових прав на гуртожиток у передбаченому законодавством порядку не вчинялося, напроти, управлінським актом від 07.08.1995 року, 05.04.2007 року № 12/10-24-УДМ зазначений гуртожиток підлягає передачі до комунальної власності територіальної громади м.Дніпропетровська. Згідно ст.ст.127, 128, 129 ЖК, гуртожитки використовуються для проживання робітників у період їх роботи. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, та відповідного профспілкового комітету, і єдиною підставою для вселення на надану жилу площу є лише ордер, який видається адміністрацією підприємства. Суд враховуючи, що у відповідності до ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» від 11.12.2003 року, реєстрація місця проживання співвідповідачки [PERSON] не може бути умовою реалізації її права на проживання у гуртожитку, зауважує, що підставою для реєстрації із 25.09.2007 року [PERSON] у гуртожитку стали написана у заяві до відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ДМУ УМВС України у Дніпропетровській області нею відмітка про ордер № 81 від 25.09.2007 року, посвідчена печаткою та підписом начальника Дочірнього підприємства відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» «Дніпровськпромбудсервіс» [PERSON] (а.с.151). Проте, дослідженням книги видачі ордерів ВАТ «Дніпровськпромбуд» встановлено, що такого ордеру [PERSON] та [PERSON] на вселення у гуртожиток адміністрацією підприємства не видавалося. Зазначені обставини також знайшли своє підтвердження у судовому засіданні також у особистих поясненнях [PERSON] щодо власноручного написання заяви для реєстрації. Доводи співвідповідачів щодо укладеного 01.10.2007 року між Дочірнім підприємством відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» «Дніпровськпромбудсервіс» та [PERSON] договору найму (а.с.25-26), на умовах якого за їхнім твердженням, у них виникло право на користування окремою уособленою кімнатою № 4 площею 17 кв.м., суд вважає неспроможними, оскільки у судовому засіданні достовірно встановлено, що у зазначене приміщення гуртожитку відповідачі вселилися ще до його укладення та без ордеру. Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, дійшов до висновку щодо доведеності обставин самовільного вселення [PERSON] та [PERSON] у житлове приміщення № 4 гуртожитку по пр.Петровського, 43 у м.Дніпропетровську та користування ним без законних підстав, у звязку із чим співвідповідачі разом із їхнім сином [PERSON], [INFO] підлягають виселенню із займаного приміщення без надання іншого житла. Щодо позовних вимог ВАТ «Дніпровськпромбуд» в частині зняття із реєстраційного обліку [PERSON], [INFO], суд виходить із наступного. Згідно даних реєстраційного обліку відділу громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ДМУ УМВС України у Дніпропетровській області (а.с.151) по пр.Петровського, 43 у м.Дніпропетровську за заявою зареєстрована лише [PERSON], реєстрація місця проживання малолітнього не вчинялася, у звязку із чим із реєстраційного обліку підлягає зняттю лише [PERSON] Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд враховує, що позовні вимоги ВАТ «Дніпровськпромбуд» належать до задоволення, від оплати судових витрат співвідповідачі не звільнені, у звязку із чим із [PERSON] та [PERSON] у рівних частках на користь позивача належать до стягнення судові витрати у сумі 16 грн. (7грн.50коп. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення справи та 8грн.50коп держмито (а.с.14-15). З урахуванням наведеного,

Outcome: partial