Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-16 00:00:00

У лютому 2011 року позивачка звернулася до суду з позовом у якому зазначила, що 02.11.2004 року помер її чоловік [PERSON], який залишив заповіт. Цим заповітом він все своє майно залишив їй. Але у заповіті зазначено, що він підписаний позивачкою, а не її чоловіком, хоча насправді саме він підписав цей заповіт. У звязку з цим просила поновити строк на звернення до суду, оскільки перевірка за цим фактом прокуратурою була зроблена лише у 2010 році, та розтлумачити зміст заповіту у частині того ким підписано заповіт. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] заперечила проти позову, пославшись на пропуск позивачкою строку позовної давності. Також зазначила, що позивачка прийняла спадщину після смерті свого чоловіка за законом, їй та відповідачам видані свідоцтва про право власності за законом. Позивачка вже зверталася до суду з позовом про визнання цих свідоцтв недійсними, але їй було відмовлено в задоволенні позову. Треті особи просили справу розглянути без їх участі. Заслухавши сторони та дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Відповідно до заповіту /а.с.7/ від 25.09.1997 року [PERSON] заповів все своє майно [PERSON]. Також у заповіті зазначено, що він підписаний [PERSON]. За ст.256 ЦК України позовна давність\~ це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк позовної давності визначений ст.257 ЦК України та становить три роки. Перебіг цього строку відповідно до ст.261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як позивачка зазначила у своїй скарзі до Генеральної прокуратури України від 18.05.2010 року, вона 21.11.2004 року звернулася з цим заповітом до Чернігівської райдержнотконтори, де нотаріус звернула увагу на те, що в посвідчувальному написі вказано, що заповіт підписаний нею. Згідно ст.267 ЦК України особа, яка виконала зобовязання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідачі в запереченнях послалися на пропуск строку позовної давності. Посилання позивачки на проведення перевірки прокуратурою лише у 2010 році, як на причину поважності пропуску строку позовної давності, є безпідставним, адже про обставини зазначені у позові їй стало відомо 21.11.2004 року і саме з цієї дати слід відраховувати перебіг строку позовної давності. Таким чином в задоволенні позову необхідно відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed