Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-14 00:00:00

позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому з урахуванням неодноразових уточнень та доповнень просить виділити спадкову масу маминого, [PERSON], спадкового майна на час її смерті із загальної суми 85 594,65 грн. в сумі 42 797,32 грн.; установити факт фактичного прийняття спадщини [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] в строки, відведені для прийняття спадщини; установити факт передачі [PERSON] своєї частки спадкового майна після померлої [PERSON] своєму сину [PERSON] через письмовий правочин (заповіт); установити факт збільшення частки [PERSON] у спільному майні з [PERSON] на суму 25 946 грн. через добудови господарських приміщень; визнати право власності за [PERSON] на 1/2 частину будинку за адресою м. Бориспіль вул.. Короленко ,13 а також споруд згідно літерів Ж-гаража, Ч-оглядова яма, Н-убиральня, М-частину літньої кухні в сумі 7 468 грн., Ф-сарай, Ц-гараж, що були ним збудовані, та 1/2 частину автомобіля ГАЗ-21 «Волга»; визнати право власності на будівельні матеріали; припинити дії [PERSON] щодо оспорювання права на мамину спадщину; визнати факт набуття [PERSON] 1/4 спільної сумісної власності батькового будинку, що становить 21 398,5 грн. та 1/4 автомобіля ГАЗ-21 «Волга», що становить 786 грн.; визнати право власності за [PERSON] на самочинно переобладнані та споруджені приміщення та будівлі; визнати право власності на 1/2 частину будинку, прийнятого після смерті мами та 1/2 частину автомобіля ГАЗ-21 «Волга»; визнати факт порушення нотаріусом ст. 1 Протоколу 1 "Конвенції про захист прав людини та основних свобод з поправками"; визнати за позивачем статусу «жертви «Конвенції про захист прав людини та основних свобод»; відновити попередній юридичний та майновий стан, який позивач мав до порушення нотаріусом Конвенції, який здійснити за аналогією подібних судових рішень Європейського суду, шляхом виплати справедливої сатисфакції за нанесення йому шкоди за час затримки видачі свідоцтва про право на мамину спадщину; стягнути солідарно нанесені матеріальні збитки за літню кухню, за вікна, за автомобіль в сумі 197 871 грн., моральну шкоду в сумі 10 000 грн., витрати по обстеженню земельної ділянки та поточної інвентаризації в сумі 1535,83 грн., оплату за медичне страхування в сумі 1200 грн.; застосування ст. 41 Конвенції з прав людини та виплатити [PERSON] за порушення ст. 1 протоколу першого до Конвенції, справедливої сатисфакції в сумі 36 000 грн. та стягнення судових витрат. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22 вересня 1989 року померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на 1/2 частину будинку по вул. Короленко 13 м. Бориспіль та 1/2 частину автомобіля марки ГАЗ 21, 1963 року випуску. Спадкоємцями за законом, після померлої [PERSON], були батько -[PERSON], він та дочка - відповідач [PERSON] Він та батько фактично прийняли спадщину, вступивши у володіння спадковим майном та користуючись майном померлої, скільки батько проживав у будинку, а він прописався в будинку та вселився в будинок, користувався речами матері, але постійно став проживати в будинку з 1994 року, через те, що знаходився на військовій службі в Росії. З 1994 року батько та сім"я позивача об"єдналися в одну сім"ю, об"єднали своє майно та почали вести спільне господарство. Після переїзду позивачем за його кошти та з його матеріалів були переобладнані деякі приміщення. Також ним був відремонтований автомобіль "Волга" В зв"язку з цим позивач вважає, що його частка у спадковому майні повинна бути збільшена. Відповідач [PERSON] також прийняла спадщину, подавши в 1990 році заяву до нотаріальної контори, але спадщину не оформила і претендує на неї на даний час. При цьому зазначає, що відповідач - його сестра не набула права на спадкове майно в силу ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, оскільки фактично не вступила у володіння та управління спадковим майном та пропустила строки позовної давності для витребування своєї долі. 01.11.2004 року помер батько позивача [PERSON] Після його смерті батька, він одноособово володіє маминим спадковим майном з моменту вступу в управління та володіння майном, тобто з серпня 1989 року. [PERSON] зазначає, що він добросовісно, відкрито і безперервно користується спадковим майном понад 20 років. Також позивач вважає себе власником самочинно збудованих особисто ним, після смерті батька будівель: двох гаражів, приміщення для зберігання реманенту, мансарди, прибудови, та переобладнаної в жилу кімнату їдальні. В грудні 2006 року позивач звернувся до Бориспільської державної нотаріальної контори з проханням видати йому свідоцтво про право на спадщину після смерті його матері. Однак нотаріус йому відмовив в зв"язку з пропущенням шестимісячного строку. В липні 2009 року позивач повторно звернувся до нотаріуса з тим же прохання та знову отримує відмову з рекомендацією звернутись до суду для продовження терміну прийняття спадщини після смерті матері. Позивач вважає, що своїми діями нотаріус не визнає його право на спадщину, чим безпідставно позбавив його майна та наніс йому майнової та моральної шкоди, чим порушив вимоги ст.. 1 протоколу 1 "Конвенції про захист прав людини та основних свобод з поправками". З цих підстав позивач вважає, що має статус жертви "Конвенції про захист прав людини та основних свобод з поправками" з усіма його наслідками. Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, надала суду заяву про слухання справи в її відсутність, позов не визнала, заперечень не надала. Третя особа Виконавчий комітет Бориспільської міської ради в судове засідання не з»явився, заперечень не надала, в заяві просила суд слухати справу в їх відсутність. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явився, заперечень не надав, в заяві просив суд слухати справу в його відсутність, вказавши, що відношення до позову не має. Третя особа Бориспільська міська рада Київської області в судове засідання не з»явився, заперечень не надала, в заяві просила суд слухати справу в їх відсутність. Третя особа Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Київській області в судове засідання не з»явилась, заперечень не надала, в заяві просила суд слухати справу в їх відсутність. Інші сторони по справі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, не надали суду заяв , про причини неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Встановлено, що 22 серпня 1989 року померла мати сторін [PERSON], після якої відкрилась спадщина на 1/2 частину будинку по вул. Короленко 13 м. Бориспіль та 1/2 частину автомобіля марки ГАЗ - 211963 року випуску. Спадкоємцями за законом, після померлої [PERSON], були батько -[PERSON], він та дочка - відповідач [PERSON] Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на час відкриття спадщини після померлої Лисенко СІ І., визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] поселився в спадковому домоволодінні № 13 по вулиці Короленка в місті Борисполі в 1994 році після повернення зі служби у Збройних Силах, тоді як спадкодавець - його мати [PERSON] померла 22.08.1989 року, тобто шестимісячний строк, встановлений законом для вчинення дій, що свідчать про прийняття спадщини, закінчився 22 лютого 1990 року. Доказів, які б підтвердили, що позивач [PERSON] поселився у вищевказаному домоволодінні, що дало б суду підстави зробити висновок про фактичний вступ ним в управління або володіння спадковим майном у цей період, тобто з 22.08.1989 по 22.02.1990 року, позивачем суду надано не було. Таким чином і вимога позивача про встановлення факту прийняття ним спадщини після померлої у 1989 році матері шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном є недоведеною та такою, що задоволенню не підлягає. В судовому ж засіданні позивач вказав, що на час смерті матері він проходив військову службу на БАМі, де знаходився з 1980-х років по 1992 рік. В Борисполі він не служив, а повернувся зі служби до помешкання свого батька в 1994 році. Під час проживання в даному домоволодінні позивач прймав участь в переобладнанні даного домоволодіння , в будівництві прибудов, яке прийняв у спадщину його батько після смерті матері [PERSON], про що позивачем надані відповідні накладні на будматеріали. При вирішенні даного спору, суд керується розясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду СРСР за №4 від 31.07.1981 року Про судову практику по вирішенню спорів , повязаних з правом власності на житловий будинок, дія якого поширювалась на правовідносини того часу стосовно участі позивача в ремонті, будівництві прибудов даного домоволодіння. Пунктом 5 даної постанови врегульовано, що сам по собі факт сприяння забудовнику зі сторони членів його сімї чи родичів в будівництві будинку не може бути підставою для задоволення їх претензій до забудовника про визнання права власності на частину будинку. Такий позов може бути задоволений судом лише в тих випадках, коли між цими особами та забудовником була домовленість про створення сумісної власності на житловий будинок і саме з цією метою вони вкладали свою працю та засоби в будівництво житлового будинку. В судовому засіданні позивачем не надано жодних доказів про його намір створити свою власність на той час в домоволодінні його батька , з яким він проживав на той час. Більше того, про відсутність такого наміру свідчить його намір створювати свою будівлю за іншою адресою по вул.. Кільцева,9 ( т.1 а.с. 105), а також той факт, що після смерті свого батька і на момент відкриття спадщини, позивач проживав за адресою Соцмістечко 220 кв.2. За таких обставин у суду відсутні підстави вважати позивача таким , що набув право власності на переобладнані та новостворені споруди в домоволодінні батька . 01.11.2004 року помер батько позивача [PERSON]., що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим міським управлінням юстиції Київської області від 01.11.2004 року, серія І-БК № 522702. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з ? частини житлового будинку № 13 по вул. Короленка в м. Борисполі Київської області. Дійсна вартість домоволодіння згідно оцінки Бориспільського БТІ станом на 11.08.1995р. становить 149167 грн. 30.08.1989 року батьком позивача був складений заповіт, посвідчений державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 2093. Згідно заповіту спадкодавець все належне йому майно заповів [PERSON]А. Заповіт на день смерті заповідача був ним же і скасований. Після смерті спадкодавця позивач продовжував проживати у спадковому будинку, тобто вважається таким, що фактично прийняв спадщину. Однак, свідоцтво про право на спадщину він отримати не може, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на зазначений будинок. У відповідності до ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва на право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу Україна до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент смерті. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. З цих підстав, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині, а саме, за позивачем слід визнати власності на 1/2 частину будинку за адресою м. Бориспіль вул.. Короленко ,13 та прибудинкові споруди-гараж (оглядова яма) « Б»,»Ч»; літню кухню «В»; льох «Г»; навіс «З»; вбиральню «Н»; літню кухню «М»; сарай «Ф»; гараж «Ц»; криницю «Р»; яму каналізаційну «О»; огорожу №1 , а також на 1/2 частину автомобіля ГАЗ-21л, 1963 року випуску, які належали на праві власності [PERSON], котрий помер 01.11.2004 року. Крім того, позивач після смерті батька у спадковому домоволодінні здійснив самочинне будівництво двох гаражів, приміщення для зберігання реманенту, мансарди, прибудови, та переобладнаної в жилу кімнату їдальні. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Тобто, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. З урахуванням наведеного та, оскільки встановлено, що спірний будинок був самочинно переобладнаний спадкодавцем [PERSON] та самим позивачем, суд вважає, що за позивачем слід визнати право власності в порядку спадкування на ? будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва мансарди , площею 41,9 кв.м, бані «С», сараю «Т», навісів «У» та «X», прибудови «а» ( 7,40 х 2,80 м), які самочинно побудовані [PERSON], котрий помер 01.11.2004 року. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Решта частина позовних вимог позивача не підлягає задоволенню, оскільки заявлена позивачем надумано, необґрунтовано, безпідставно, при відсутності предмету спору. Крім того, слід зазначити, що визнання за позивачем права власності на частину будинку за адресою м. Бориспіль вул.. Короленко ,13, прибудинкових споруд, частину автомобіля ГАЗ-21л та частину будівельних матеріалів, рішенням суду за вказаних обставин становитиме достатню справедливу сатисфакцію. На підставі ст.ст. 392, 1218, 1268, 1297 ЦК України,

Outcome: partial