Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з названим позовом стверджуючи, що після продажу 22 лютого 2003 року житлового будинку в м. Буча, отримані кошти передала відповідачам по справі, які є її рідною дочкою та зятем для придбання для неї будинку в смт. Баришівка. Відповідачі придбали недобудований будинок № 26-а по вул. Червоноармійській в смт. Баришівка який не був введений в експлуатацію та відповідно, не був зареєстрований в бюро технічної інвентаризації. Після добудови будинку, вона надала відповідачам документи на оформлення пільгових договорів на постачання електроенергії, газопостачання оскільки є учасником Великої Вітчизняної війни і користується відповідними пільгами. Після розірвання шлюбу між дочкою та зятем, в 2009 році їй стало відомо про те, що придбаний будинок оформлений не на неї як було домовлено, а на відповідача [PERSON] в звязку з чим, просить суд постановити рішення, яким визнати частково недійсними договорів купівлі-продажу будинку№1 по вулиці Червоноармійській в смт. Баришівка Київської області та договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0.17 га по вулиці Червоноармійській 1 в смт. Баришівка Київської області від 23 квітня 2003 року. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] в обґрунтування позовних вимог пояснив, що позивачка до 2002 року мешкала в селищі Буча Київської області, в належному їй на праві власності житловому будинку 2-Б по вулиці Кірова. В будинку разом з нею мешкали відповідачі по справі. Наприкінці 2002 року вони вирішили змінити місце проживання та вона прийняла рішення продати належний їй будинок і за виручені кошти придбати інший будинок в смт. Баришівка Київської області. 22 лютого 2003 року належний позивачці будинок 2-Б по вулиці Кірова в селищі Буча вона продала. Договір був укладений та посвідчений державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори. В договорі купівлі продажу будинку було зазначено його інвентаризаційну оцінку 44400 гривень, а фактично продаж будинку було вчинено за 40 000 доларів США. Отримані від продажу будинку кошти позивачка передала відповідачам по справі [PERSON] та [PERSON] та просила придбати для неї житловий будинок та земельну ділянку. Відповідачі придбали будинок 26-А( будинок 1 за старою нумерацією) по вулиці Червоноармійській в смт. Баришівка Київської області. Придбаний будинок був не завершений будівництвом і не був зареєстрований в бюро технічної інвентаризації. За таких умов вона вважала що договір купівлі-продажу не був укладений та не був посвідчений державним нотаріусом. Позивачка вважала, що реєстрація будинку у бюро технічної інвентаризації буде проведено на її імя оскільки будинок було придбано на її особисті кошти та для неї і його добудова проводилась також за її кошти. Після придбання будинку та завершення його будівництва, вона надала відповідачам документи для оформлення пільгових договорів на постачання електроенергії, газопостачання, оскільки вона є учасником Великої Вітчизняної Війни і користується пільгами. Маючи похилий вік позивачка не мала можливості самостійно ходити у банківські установи та особисто вносити кошти за надані кошти. Вона давала кошти відповідачам і вони сплачували за неї вартість наданих послуг. Укладені договори на надання послуг знаходились у відповідачів. Подружнє життя відповідачів не склалось і в 2009 році вони розлучились. Після розлучення, відповідач [PERSON] став говорити про те, що має намір продати спірний будинок. Проаналізувавши дії свого колишнього зятя та порозмовлявши із своєю дочкою їй стало відомо про те, що всупереч домовленості, придбаний за її особисті кошти та добудований будинок зареєстрований на праві власності в бюро технічної інвентаризації на імя відповідача - [PERSON]. Вважаючи, що її права порушені, звернулася до суду за захистом своїх порушених прав. Оскільки позивачці стало відомо про те, що придбаний за її кошти будинок та земельна ділянка оформлені відповідачами на імя [PERSON] в 2009 році, тому просить суд поновити їй строк позовної давності для захисту порушеного права. Відповідачка по справі [PERSON] позов визнала та пояснила, що їхня сімя проживала в місті Дніпропетровську і вони мали на праві власності дві квартири. Окрім того, матері також належав садовий будиночок. Все нерухоме майно було продано і на виручені кошти було придбано будинок в селищі Буча Київської області де після купівлі проживала мама та вона з дітьми. Чоловік в будинку не проживав, а лише іноді приїздив на вихідні. Весь час він проживав в будинку своїх батьків та працював в смт. Баришівка. Оскільки таке сімейне життя їх не влаштовувало, на сімейній раді мама прийняла рішення продати будинок в м. Буча, а на виручені кошти купити будинок в смт. Баришівка, щоб сімя проживала разом. При цьому обумовлювалося, що будинок буде оформлено на матір. Після продажу будинку, отримані за нього кошти мати передала особисто [PERSON] і вони зайнялись пошуком будинку та знайшовши прийнятний для себе варіант оформили договір купівлі-продажу. При цьому, договір було оформлено на чоловіка, оскільки не хотіли на випадок смерті матері займатись його переоформленням з понесенням додаткових витрат. Про те, що договір купівлі проведений не на її імя мама не знала оскільки при здачі будинку в експлуатацію, її в смт. Баришівка не було. Оформленням пільг на комунальні послуги та реєстрацією займалась вона особисто. Відповідач [PERSON] з заявленим позовом не згоден та пояснив суду, що тих коштів, які були отримані позивачкою від продажу нерухомого майна в місті Дніпропетровську не було достатньо для придбання будинку в селищі Буча. Будинок було придбано за його кошти, які він мав займаючись підприємницькою діяльністю. Будинок в селищі Буча був лише оформлений на позивачку, а тому, після продажу будинку він отримав гроші як його фактичний власник. За отримані кошти він придбав недобудований будинок в смт. Баришівка. Про те, що договори купівлі продажу будинку та земельної ділянки були оформлені на нього, позивачці було достеменно відомо. Представник відповідача [PERSON] підтримав позивача та просив суд відмовити позивачці в задоволенні позову з тих підстав, що вона пропустила строк позовної давності і підстав для його поновлення немає. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], відповідачів [PERSON] та [PERSON]Б та представника відповідача [PERSON] дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення з наступних міркувань. Згідно ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша зацікавлена особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин). Судом беззаперечно встановлено, і це знайшло своє підтвердження в матеріалах справи, що сторони були звязані сімейно-побутовими відносинами та проживали в м. Дніпропетровську. Маючи у приватній власності нерухоме майно, розташоване в місті Дніпропетровську, позивачка вирішила продати його та на отримані кошти придбала будинок в селищі Буча Київської області. Зазначене підтверджується показами відповідачки [PERSON] та показами свідка [PERSON], які засвідчені адвокатом [PERSON] Колбовським, який виступав в якості нотаріуса та засвідчені в [PERSON] суді міста Рішон ле - Ціон держави Ізраїль від 12.01.2010 року. Будучи попередженою про обовязок казати лише правду та про відповідальність передбачену законом, якщо буде казати неправду, [PERSON] пояснила, що в її квартирі, яка знаходиться в [ADDRESS] в якій вона проживала до виїзду в Ізраїль на постійне місце проживання, знаходилися в неї на зберіганні гроші, які належали її сусідці [PERSON] в сумі 15\~000 доларів США від продажу нею однієї квартири за адресою м. Дніпропетровськ проспект Гагаріна,131. ( а.с. 144-145) З договору купівлі продажу житлового будинку від 22 лютого 2003 року ( а.с.12) вбачається, що позивачка [PERSON] являючись власником будинку №2 по вулиці Кірова в селищі Буча Київської області здійснила його відчуження уклавши договір з [PERSON]. Допитана за судовим дорученням 13 липня 2010 року Саксаганським районним судом м. Кривий Ріг свідок [PERSON] пояснила суду, що вона проводила оплату вартості будинку і сплатила особисто [PERSON] 40 000 доларів США. При укладенні договору купівлі-продажу були присутні: [PERSON] та її зять [PERSON], якому були передані гроші ( а.с. 113-117) У відповідності до договорів купівлі-продажу будинку (а.с.13) та земельної ділянки ( а.с.14) будинок та земельна ділянка були придбані 12.04.2003 року [PERSON] у [PERSON]. В сукупності оцінених в судовому засіданні доказів, суд приходить до переконання, що гроші від продажу будинку в сумі 40 000 доларів США були передані відповідачу [PERSON], які в подальшому через місяць були використані на придбання будинку та земельної ділянки в смт. Баришівка за кошти належні позивачці. Посилання відповідача на те, що купівля будинку була здійснена лише за його кошти, на думку суду є голослівним, нічим не підтверджене та спростовується показами свідків, які наведені вище. Відповідно до п. 26 Правових позицій щодо розгляду судами окремих категорій цивільних справ Верховного Суду України від 4.08.2001 року, якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним із підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно придбане за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір відповідно до ст.58, 60 ЦК ( ст. 234,235 ЦК України в редакції від 16.01. 2003 року) визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця і покупцем за цим договором визнається особа за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір. В ході розгляду справи судом встановлено, що будинок в смт. Баришівка по вул. Червоноармійська, 26-а ( колишня адреса Червоноармійська,1) придбаний подружжям [PERSON] ( відповідачів по справі ) за рахунок коштів [PERSON], а тому, її позовні вимоги на думку суду підлягають до задоволення. У відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що в ході розгляду даної судової справи відповідачем [PERSON] не спростовані належним чином та допустимими доказами ті обставини на які посилалась позивачка як на підставу своїх вимог. Відповідач не довів, що будинок та земельна ділянка були придбані ним на належні йому кошти. Суд не приймає до уваги надану відповідачем довідку товариства з обмеженою відповідальністю Експерт Сервіс оскільки невідомі повноваження зазначеного товариства, з неї не вбачаються підстави надання даної інформації . Позивачка [PERSON] в позовній заяві просить поновити їй строк позовної давності, пропущений нею з поважних причин. У відповідності до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] просили суд відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в звязку з пропуском строку позовної давності. Однак заяву про застосування строку позовної давності суду не надали. Суд вважає пропуск [PERSON] строку позовної давності є поважним і тому у відповідності до ч.5 ст. 267 ЦК України порушене право підлягає захисту.

Outcome: approved