Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення. Відповідачі за первісним позов [PERSON], [PERSON] звернулися з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування будинковолодінням та договору купівлі-продажу будинковолодіння недійсним. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 26.06.2008 року його довірителем згідно договору купівлі-продажу будинковолодіння № 1733, посвідченого приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу Івано-Франківської області, [PERSON] було придбано домоволодіння № 1, що знаходиться по вул. Старицького в с. Ямниця Тисменицького району Івано-Франківської області. Згідно пункту 7 даного договору сторони домовились, що відчужуване будинковолодіння буде повністю звільнено до 26.12. 2008 року, продавець зобовязався зняти з реєстрації членів своєї сімї. Станом на 14.05.2009 року в даному будинковолодінні проживають [PERSON] та [PERSON], які відмовились його звільняти в добровільному порядку, а також чинять перешкоди в користуванні ним. Таким чином, відповідачами не виконуються умови договору купівлі-продажу та чиняться перешкоди у здійсненні його довірителем права користування будинковолодінням. Відповідачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] подали до суду зустрічний позов до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору дарування будинковолодінням та договору купівлі-продажу будинковолодінням недійсним. Свої позовні вимоги обґрунтували тим, що в травні 2006 року вони оформили на власну дочку [PERSON] земельну ділянку, площею 0, 0978 га для будівництва нею житлового будинку по вул. Старицького та надали згоду на користування заїздом через їхнє подвіря. Оскільки відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] побудувала будинок поряд з ними, то вони запропонували їй укласти договір довічного утримання, щоб остання доглядала та утримувала їх. 27.06.2007 року [PERSON] привезла їх до нотаріуса, де вже був оформлений договір і вони підписали його не читаючи, зміст договору теж не був прочитаний нотаріусом. На даний час їм стало відомо, що ними був укладений не договір довічного утримання, а договір дарування. Вважають, що оскільки [PERSON], знаючи, що насправді договір дарування між ними не був укладений, не могла відчужувати будинковолодіння. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні первісний позов підтримав, просив його задоволити; зустрічний позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. Відповідачка за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні; зустрічний позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Представник відповідачки за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні; зустрічний позов підтримав, просив його задоволити. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні; зустрічний позов підтримав, просив його задоволити. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 червня 2008 року будо укладено договір купівлі продажу домоволодіння, згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив будинковолодіння № 1, що знаходиться по вул.Старицького в с.Ямниця Тисменицького району Івано-Франківської області (а.с.5). При укладенні договору були дотримані всі вимоги законодавства щодо змісту, форми та способу вчинення правочину ( ст.ст. 203, 208, 209 ЦК України). Так, п. 19 даного договору дарування передбачено, що сторони попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства України, що регулюють укладений ними правочин, а також те, що вони уклали цей правочин за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і морального. Пункт 11 даного договору дарування говорить, що цей договір не є удаваним або мнимим правочином, і відповідає їх дійсним намірам. Тобто всі вимоги, що випливають із ст. 203 ЦК України дотримано, а саме: дієздатність сторін, які уклали договір дарування було перевірено; встановлено, що обидва учасники бажали укласти правочин і що зовнішній вираз волі відповідав внутрішньому. Продаж спірного будинковолодіння було здійснено на законних підставах, зокрема на підставі того, що будинок належить продавцю на підставі договору дарування домоволодіння, що стверджується витягом з державного реєстру правочинів номер правочину 2182563 (а.с.44) та зареєстрованого в електронному реєстрі прав на нерухоме майно 27.06.2007 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15055754, виданого 27.06.2007 року Івано-Франківським БТІ, реєстраційний № 1928295 (а.с. 6). Поясненням сторін, наданих в судовому засіданні встановлено, що на даний час відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають в спірному будинковолодінні, останні відмовилися його звільняти в добровільному порядку, а також чинять перешкоди у здійсненні позивачем за первісним позовом у здійсненні права користування та розпорядження ним, чим порушують п.7 вищевказаного договору. Взгідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що первісні позовні вимоги є підставними і обґрунтованими, та какими, що підлягають до задоволення. Посиланя відповідачів за первісним позовом на норми статті 338 ЦК України, не надає права останнім витребувати майно від добросовісного набувача, оскільки відсутні підстави, вказані у даній нормі права: будинковолодіння не було загублене чи викрадене, а також не вибуло з володіння власника проти його волі, а шляхом укладення власником договору дарування. На підставі вищевказаного, суд вважає, що в задоволенні зустрічного позову слід відмовити у звязку з безпідставністю та недоведеністю позовних вимог. На підставі наведеного, відповідно до ст. 391 ЦК України, ст.ст. 109, 116 ЖК України та

Outcome: dismissed