Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитними договорами та звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між ним та [PERSON] 11.12.2006 року укладено кредитний договір, згідно якого банк надав позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 59500 доларів США. 18.05.2007 року між ними було укладено кредитний договір, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 18360 доларів США. В забезпечення виконання умов обох кредитних договорів 18.05.2007 року сторони уклали договір іпотеки, предметом якого є квартира [ADDRESS], яка в рівних частках належить відповідачам у справі. Посилаючись не неналежне виконання відповідачами зобовязань за укладеними між сторонами кредитними договорами та наявність станом на 01.10.2008 року значної заборгованості, позивач просить стягнути її разом з іншими передбаченими договором та законом платежами з відповідача та звернути стягнення на нерухоме майно предмет іпотеки. В ході розгляду справи представник позивача [PERSON] позовні вимоги уточнив, просив стягнути по ? частині заборгованості за кредитними договорами з кожного з відповідачів, що станом на 12.01.2011 року становить 515970 грн. 49 коп. та 199214 грн. 23 коп. відповідно за кожним договором. Ухвалою Обухівського районного суду від 14.01.2011 року позовні вимоги в частині звернення стягнення на квартиру залишені без розгляду, відповідно до ст.207 ч.1 п.5 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що [PERSON] та банком 11.12.2006 року та 18.05.2007 року укладено кредитні договори, згідно якого банк надав відповідачу кошти. Крім того, 18.05.2007 року між сторонами укладено договір іпотеки за яким в забезпечення виконання умов вказаних договорів передано в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Відповідач не виконував належним чином умови кредитних договорів, що призвело до наявності значної заборгованості. В подальшому рішенням суду було поділено майно відповідачів, як подружжя, а боргові зобовязання за вказаними кредитними договорами розділено в рівних частках по ? між відповідачами. [PERSON] стягнути з кожного з відповідачів ? частину заборгованості за кредитними договорами в розмірі 515970 грн. 49 коп., 199214 грн. 23 коп. та судові витрати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснив, що на його думку стягненню на користь банку підлягає сума заборгованості, що складається з різниці між отриманими за кредитними договорами сумами та вже сплаченими коштами. Щодо інших нарахувань вважав їх безпідставними, оскільки їх розмір виник за період тривалості судових процесів. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнав повністю, пояснив, що його дочка, відповідачка [PERSON] своєї згоди на укладення спірних кредитних договорів не давала, не є в них стороною, а тому підстави для стягнення з неї заборгованості відсутні. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 11.12.2006 року між ВАТ «[PERSON] [PERSON]» та [PERSON] укладено кредитний договір №014/4006/74/50363, згідно якого банк надав позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 59500 доларів США в строк до 11.12.2026 року з процентною ставкою за користування кредитом 14 відсотків річних. Згідно п.2.1 Договору кредитні кошти призначені для використання на придбання квартири. 18.05.2007 року між ВАТ «[PERSON] [PERSON]» та [PERSON] укладено кредитний договір №014/4006/82/55640, згідно якого банк надав позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 18360 доларів США в строк до 18.05.2017 року з процентною ставкою за користування кредитом 13,75 відсотків річних. Згідно п.2.1 Договору кредитні кошти призначені на споживчі цілі. Виконання зобовязань позичальника за вказаними договорами забезпечувалось іпотекою нерухомості квартирою №79 по вул.Сосновій 1 в м.Українка Обухівського району Київської області, що підтверджується іпотечним договором від 18.05.2007 року, укладеним між ВАТ „[PERSON] [PERSON] та [PERSON], [PERSON] Власниками вказаної квартири в рівних частках є відповідачі у справі. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 04.06.2009 року визнано спільною сумісною власністю та розділено спільне майно подружжя наступним чином: двокімнатну квартиру [ADDRESS] та автомобіль «Рено», д.н.з. [NUMBER] виділено [PERSON], а однокімнатну квартиру [ADDRESS] та автомобіль «Рено» д.н.з. [NUMBER] виділено [PERSON] Як вбачається з чинного рішення колегії судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Київської області від 30.11.2009 року у справі за позовами відповідачів про поділ майна подружжя, розділено боргові зобовязання за кредитними договорами в т.ч. №014/4006/74/50363 від 11.12.2006 року та №014/4006/82/55640 від 18.05.2007 року з моменту їх укладення в рівних частках по ? частині між [PERSON] та [PERSON] При цьому встановлено, що обєкти спільного майна подружжя були придбані за гроші, отримані за договорами кредиту, які були укладені в інтересах сім»ї. Розрахунком заборгованості, виписками із особового рахунку підтверджується одержання від позивача кредитних коштів та наявність боргу за кредитним договором №014/4006/74/50363 від 11.12.2006 року станом на 12.01.2011 року в розмірі 1031940,99 грн., що складається: заборгованість за кредитом 468081,51 грн., заборгованість за відсотками 207967,58 грн., пеня за прострочення погашення кредиту 27438,36 грн., пеня за прострочення сплати відсотків 328453,54 грн. Розрахунком заборгованості, виписками із особового рахунку підтверджується одержання від позивача кредитних коштів та наявність боргу за кредитним договором №014/4006/82/55640 від 18.05.2007 року станом на 12.01.2011 року в розмірі 398428,47 грн., що складається: заборгованість за кредитом 143679,15 грн., заборгованість за відсотками 68311,82 грн., пеня за прострочення погашення кредиту 78652,04 грн., пеня за прострочення сплати відсотків 107785,46 грн. З пояснень представника позивача та наявної в матеріалах справи письмової вимоги вбачається, що позивач намагався врегулювати спір в досудовому порядку, але кошти банку не повернуті, тому їх слід стягнути з відповідачів в судовому порядку. Статтею 525 ЦК України встановлюється, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи вищевикладене сума заборгованості за кредитними договорами між відповідачами має бути поділена порівну. При цьому сума боргу, що підлягає стягненню з кожного відповідача має становити за кредитним договором від 11.12.2006 року - 515970 грн. 49 коп. (1031940,99 грн. : 2) та за кредитним договором від 18.05.2007 року - 199214 грн. 23 коп. (398428,47 грн. : 2) Суд вважає, що позов заявлений правомірно, оскільки відповідачі ухиляються від виконання своїх цивільно-правових обовязків, позовні вимоги ґрунтуються на чинному законодавстві, доведені матеріалами справи і підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідачами дані обставини не спростовані належними та допустимими доказами. Правомірним суд визнає і вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених позивачем судових витрат 30 гр. з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи, 1700 грн. судового збору, оскільки такі вимоги відповідають ст.88 ЦПК України та узгоджуються з матеріалами справи.

Outcome: approved