Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить постановити рішення, яким розподілити спільно набуте майно подружжя і визнати за ним право власності на 32\\100 частини будинку № 20 по вул. Цепківській у м. Харкові і надвірних будівель. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 12.03.2002 р перебував з відповідачем у шлюбі,який зареєстровано у відділі реєстрації актів громадського стану Ленінського районного управління юстиції м. Харкова. Удочерив дитину [PERSON]В, від першого шлюбу. 28.10.2002 р. від шлюбу з [PERSON] народився син [PERSON]. 10.07.2002 р. за договором купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] (р №1981) вони на ім»я відповідача придбали 64/100 частини будинку з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Цепківська, 20. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.12.2009 р. їх шлюб розірвано . Вважає, що за ним повинно бути визнано право власності на 32/100 частини вищезазначеного будинку з надвірними будівлями. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Суду пояснив, що за спільні кошти у шлюбі із відповідачем було придбано спірне домоволодіння, яке придбавалося за їх спільні кошти : за його особисті кошти які були ним заощаджені та за кошти дружини від продажу належної їй квартири. Обоє вони працювали і заощаджували кошти, вважає що він коштів на придбання частини домоволодіння вклав нарівні з колишньою дружиною, оскільки вона знаходилася у декретній відпустці по доглядом за сином і не працювала. Відповідач та її представник проти позову заперечували. Відповідач вважає, що позивачем у сімейний бюджет для придбання житла внесено коштів набагато менше ніж нею, оскільки вона весь час працювала, навіть коли була у відпустці по догляду за дитиною,до досягнення нею трирічного віку, працювала у швейному цеху. До того ж у неї була однокімнатна квартира яку вона продала і в основному ці кошти пішли на придбання спірної частини домоволодіння. Невелику частку грошей вони вклали у придбання домоволодіння разом із позивачем, але ця сума була набагато менша ніж вказує позивач. Суд, вислухавши пояснення позивача , відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право у порядку встановленому цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст.. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов,язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Так, судом встановлено, що сторони з березня 2002 р. по грудень 2009 року знаходилися у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO]. В період шлюбу 10.07.2002 р. на ім,я [PERSON] придбано 64/100 частини будинку з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Цепківська, 20, що підтверджується копією договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] (р №1981) і які зареєстровані за нею на праві власності що вбачається із відповіді КП «ХМБТІ»З-з № 23-01146 від 03.02.2010 р. (а.с.5,6). Відповідно ст.ст. 60, 61 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то майно, яке було одержано за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, 64/100 частин домоволодіння № 20 по вул. Цепківській у м. Харкові є об»єктом права спільної сумісної власності позивача та відповідача. Згідно зі ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. На підставі зазначеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими. При цьому суд виходить із того, що сторони працювали, мали спільний сімейний бюджет і їх вклад у придбання спірного житлового приміщенням є рівним .Суд не може погодитися із доводами відповідача про те, що у більшій частині саме за кошти, виручені від продажу належної їй однокімнатної квартири було придбано спірне житло, оскільки як вбачається із наданої суду копії договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] її було продано за 6700 грн. Суд критично відноситься до свідчень доньки відповідача [PERSON], стосовно участі у батьків у придбанні спірного житла, оскільки на час придбання частини домоволодіння їй було лише 13 років і її свідчення у суді, стосовно того, що відповідач вклав більше коштів у придбання житла не були переконливими. Інших підстав, які б давали суду можливість інакше вирішити питання про розподіл спірного майна подружжя суду надано.

Outcome: partial