Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, посилаючись на те, що з 02.07.1988 року до 29.12.2008 року знаходився з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, після розірвання якого 28.05.2009 р. він придбав газову плиту вартістю 1399 грн. До того ж, у 1997 році під час шлюбу з відповідачем вони придбали вхідні двері, відсутність яких разом з плитою він виявив 11.05.2010 року. Оскільки, двері знаходяться на тій частині будинку, яка виділена в його власність згідно рішення суду просив витребувати від [PERSON] належні йому вхідні двері та газову плиту. В судовому засіданні позивач позов підтримав з наведених підстав, пояснивши, що двері були придбані під час шлюбу ним особисто за 250 грн., просивши суд витребувати їх від відповідача або компенсувати їх вартість в разі продажу їх позивачем. Щодо газової плити пояснив, що відповідач незаконно заволоділа нею. Відповідач в судовому засіданні позов визнала повністю в частині належності та повернення позивачу газової плити, яку позивач подарував їй. Щодо вхідних дверей позовні вимоги не визнала, пояснивши, що двері були куплені нею та позивачем під час шлюбу за спільні грошові кошти сім»ї, зі сплатою 200 грн. Яка дійсна вартість дверей на даний час - їй невідомо. Вхідні двері вона продала невідомій особі у поточному році, так як вважала, що позивач подарував їх їй. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.І ст. 321, 387 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. У разі порушення цього права власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно із ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватної власністю дружини, чоловіка є зокрема майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належать їй, йому особисто суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку із фактичним припиненням шлюбних відносин. Згідно зі ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а статтею 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором Статтею 71 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. ч. 1, 2 ст. 71). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (ч. З ст. 71). Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленим статями 69-72 Сімейного кодексу та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. П. 30 вказаної Постанови зазначено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об»єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.І ст. 63, ч.І ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім»ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.07.1988 по 29.12.2008 року. Згідно гарантійного талону магазину «Візит» ТОВ «Торг-Сервіс» та розрахункової квитанції позивач 28.05.2009 р. придбав газову плиту «Nord 6021 С» вартістю 1399 грн. Таким чином, оскільки позивач придбав газову плиту після розлучення, доказів дарування цієї плити відповідачем не представлено, суд вважає газову плиту власністю позивача, яка всупереч волі останнього потрапила до відповідача без відповідної правової підстави, і тому підлягає витребуванню з володіння [PERSON], і в цій частині позовні вимоги є обгрунтованими. З постанови про відмову у порушенні кримінальної справи дільничного інспектора міліції Новокаховського MB УМВС від 21.05.2010 року за заявою [PERSON] вбачається,що після розподілу майна позивача та відповідача в ніч з 10.05.2010 року на 11.05.2010 року відповідач зняла вхідні двері з його половини і до теперішнього часу їх не віддає. При опитуванні [PERSON] остання пояснила, що на травневі свята вона дійсно зняла вхідні двері з частини будинку колишнього чоловіка, так як той раніше без її згоди вивіз різні металеві вироби та електричні інструменти. Вартість дверей позивачем оцінено у 600 грн.? З огляду на вищевказане, суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що двері є його особистою власністю, оскільки під час судового розгляду встановлено, що вони придбані під час шлюбу за спільні кошти сім»ї, тому являються спільною сумісною власністю подружжя. Доводи позивача про те, що двері знаходились на його частині будинку, р и діл єну у власність згідно рішення суду, суд до уваги не приймає, оскільки, рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 20.04.2010 року у справі № 2-367/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, вхідні двері не були предметом дослідження у судовому засіданні і право власності на них будь-кого із сторін не визнавалося. При цьому, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що позивач просить витребувати на свою користь із володіння відповідача майно, яке є фактично спільною власністю подружжя, при цьому, саме на позивача покладається обов'язок обґрунтувати вартість дверей належними та допустимим доказами, яка оспорюється відповідачем; визначивши вартість спірного майна на момент його купівлі, а також на момент зникнення, позивач обрав спосіб захисту порушеного права, який суперечить чинному законодавству, оскільки сума вартості дверей є протирічливою, тому суд вважає позовні вимоги в частині витребування та присудження компенсації в результаті продажу дверей відповідачем, необгрунтованими, які не підлягають задоволенню. При цьому судом роз'яснювалося позивачеві вказані обставини, проте позивач наполягав на визначенні вартості дверей, виходячи зі своїх пояснень, не надавши відповідні документи, підтверджуючи вартість дверей, про проведення товарознавчої експертизи для визначення її вартості для визначення вартості частки кожної із сторін на час розгляду справи в суді клопотань не заявляв.

Outcome: partial