overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та коштів на своє утримання, посилаючись на те, що з 21.03.2009 р. вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Шлюб між позивачем та відповідачем не розірвано, але на даний час сторони проживають окремо, і відповідач не надає коштів на утримання дитини та дружини, так як позивач займається виховання сина. Відповідач має можливість фінансово підтримувати дружину матеріально, але у добровільному порядку від утримання непрацездатної дружини ухиляється. Вимоги позивача про необхідність надання матеріальної допомоги дружині на час догляду за дитиною відповідач ігнорує. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити та дала пояснення в його обґрунтування аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач позов визнав в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову. Суд встановлено, що сторони з 21.03.2009 р. перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на його утриманні. Відповідач непрацездатних батьків не має, працює стрілком у Запорізькому загоні воєнізірованної охорони Придніпровської залізниці, має постійний регулярний доход. Таким чином він має фінансову можливість підтримувати дружину матеріально, але у добровільному порядку від утримання непрацездатної дружини на час догляду за дитиною відповідач ігнорує. Ці обставини підтверджуються дослідженими в ході судового засідання доказами. На підставі ч.1 ст. 75 Сімейного кодексу України батьки передбачає, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ст. 84 ч. 2 Сімейного Кодексу України, передбачає, що дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку. Згідно зі ч.1 ст. 80 Сімейного кодексу України, передбачає, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, так як дружина знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитино і теж потребує матеріальної підтримки. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, посилаючись на те, що з 21.03.2009р. вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], 10.09.2009 р.н, який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає матеріальну допомогу, у звязку чим позивач просить стягнути на її користь аліменти на утримання сина у розмірі ? частини від його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просила позов задовольнити та дала пояснення в його обґрунтування аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач позовні вимоги підтримав повністю. Вислухавши пояснення позивач та відповідача встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову. Судом встановлено, що сторони з 21.03.2009р. перебували з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], 10.09.2009 р.н, який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач інших аліментних зобов'язань не має. Ці обставини підтверджуються дослідженими в ході судового засідання доказами. На підставі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 183 ч. 1 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі ст. 182 ч 2 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ? частини від його заробітку (доходу)щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків для дитини відповідного віку, підлягають задоволенню і стягненню на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості, посилаючись на наступні обставини. 01 лютого 2006 року відповідач, працюючи у ВАТ "НЗФ" отримав від заводу безвідсоткову позику особі, яка вперше бере шлюб у розмірі 3000 грн. та надав письмове зобов'язання погасити борг по позиці рівними частками, щомісячно, шляхом утримання з заробітної плати 50 грн.00коп. Повне погашення позики відповідач повинен був провести у січні 2011 року. Взятий на себе обов'язок відповідач не виконав належним чином, тобто повністю борг по позиці не погасив, так як 20.06.2008 року звільнився з ВАТ "НЗФ" та повинен був у відповідності з договором № 217 від 24.01.2006 року погасити залишок заборгованості по позиці, шляхом внесення до каси заводу 50 грн. 00коп., щомісячно. Дата останнього внеску до каси заводу травень 2008 року. До теперішнього часу заборгованість в сумі 900 грн. не погашена. Позивач вважає, що своїми діями відповідач порушив взяті на себе обов'язки, закріплені в договорі № 217 від 24.01.2006 року, тому вимушений звернутися до суду. Просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 900 грн., а також судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити їх. Відповідач в судове засідання не з'явився, заперечень проти позову не надав. Суд зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши, представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 629 ЦК України «Договір є обов'язковим для виконання сторонами». Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, « Позичальник зобов'язаний повернути позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором... ». Як встановлено в судовому засіданні, 01 лютого 2006 року відповідач, працюючи у ВАТ "НЗФ" отримав від заводу безвідсоткову позику особі, яка вперше бере шлюб у розмірі 3000 грн. та надав письмове зобов'язання погасити борг по позиці рівними частками, щомісячно, шляхом утримання з заробітної плати 50 грн.00 коп., що підтверджується Договором № 217 від 24.01.2006 року (а.с.7,8). Повне погашення позики відповідач повинен був провести у січні 2011 року, що підтверджується графіком щомісячного погашення безвідсоткової позики (а.с.9). Взятий на себе обов'язок відповідач не виконав належним чином, тобто повністю борг по позиці не погасив, так як 20.06.2008 року звільнився з ВАТ "НЗФ" (а.с.14) До теперішнього часу заборгованість в сумі 900 грн. не погашена. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача задовольнити. Також в силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача повинні бути стягнуті судові витрати по справі, сплачені останнім при подачі позову до суду (а.с.3,4). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом і просить ухвалити рішення, в силу якого стягнути з відповідачів заборгованість за послуги водопостачання, а саме за користування холодною водою в розмірі 465,52 грн., посилаючись на те, що відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: [INFO], є користувачами послуг, наданих КП ВТП «Вода» по подачі холодної води, але оплату не вносять, в результаті чого утворилася зазначена заборгованість за період з 01.12.2004р. по 30.06.2010р. У судове засідання представник позивача не з'явився, до суду надав заяву, в якій просив справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та, у разі неявки відповідача, винести заочне рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явились, судові повістки, надіслані на останню відому судові адресу місця проживання або місцезнаходження відповідачів, повернулись без вручення адресату, що свідчить про їх відсутність за останнім відомим місцем проживання чи знаходження, заяву про зміну свого місця проживання або місцезнаходження відповідачі суду не надавали, тому, в силу ч.1 ст. 77 ЦПК України, відповідачі вважаються повідомленими належним чином про час і місце слухання справи. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовної заяви з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що відповідачі по справі зареєстровані і проживають в [INFO] за вищевказаною адресою, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад родини та реєстрації. Відповідачі мають заборгованість по оплаті за надання холодної води в сумі 465,52 грн., що вбачається з розрахунку наданого позивачем, за період з 01.12.2004р. по 30.06.2010р. У відповідності зі ст. 67 ЖК України плата за послуги водопостачання стягується у встановленому законом порядку. У відповідності зі ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний вчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно з п.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004р.та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з центрального опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 21.07.05р. № 630, споживач зобов'язаний вчасно вносити плату за комунальні послуги. Приймаючи до уваги, що відповідачі, будучи зобов'язаними своєчасно сплачувати плату за отримані послуги, в односторонньому порядку припинили виконувати взяті на себе зобов'язання, не погашають заборгованість добровільно, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити у повному обсязі. Суд вважає за необхідне, на підставі ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідачів витрати, пов'язані з інформаційно-технічним забезпеченням розгляду справи та судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом і просить ухвалити рішення, в силу якого стягнути з відповідача заборгованість за послуги водопостачання, а саме за користування холодною водою в розмірі 359,42 грн., посилаючись на те, що відповідач зареєстрований та проживає за адресою: [INFO], є користувачем послуг, наданих КП ВТП «Вода» по подачі холодної води, але оплату не вносить, в результаті чого утворилася зазначена заборгованість за період з 01.12.2004р. по 30.06.2010р. У судове засідання представник позивача не з'явився, до суду надав заяву, в якій просив справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та, у разі неявки відповідача, винести заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, судові повістки, надіслані на останню відому судові адресу місця проживання або місцезнаходження відповідача, повернулись без вручення адресату, що свідчить про його відсутність за останнім відомим місцем проживання чи знаходження, заяву про зміну свого місця проживання або місцезнаходження відповідач суду не надавав, тому, в силу ч.1 ст. 77 ЦПК України, відповідачі вважаються повідомленими належним чином про час і місце слухання справи. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовної заяви з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі зареєстрований і проживає в м. Харкові за вищевказаною адресою, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад родини та реєстрації. Відповідач має заборгованість по оплаті за надання холодної води в сумі 359,42 грн., що вбачається з розрахунку наданого позивачем, за період з 01.12.2004р. по 30.0б.2010р, У відповідності зі ст. 67 ЖК України плата за послуги водопостачання стягується у встановленому законом порядку. У відповідності зі ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний вчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно з п.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV від 24.0б.2004р.та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з центрального опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 21.07.05р. № 630, споживач зобов'язаний вчасно вносити плату за комунальні послуги. Приймаючи до уваги, що відповідач, будучи зобов'язаним своєчасно сплачувати плату за отримані послуги, в односторонньому порядку припинив виконувати взяті на себе зобов'язання, не погашає заборгованість добровільно, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити у повному обсязі. Суд вважає за необхідне, на підставі ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідача витрати, пов'язані з інформаційно-технічним забезпеченням розгляду справи та судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом про визнання права власності на будинок,зазначивши, що [PERSON] являвся власником будинку та головою двору в с.Медведівка Чигиринського району, вулиця Пушкіна, 76, який був побудований та зареєстрований як колгоспно-кооперативна власність в погосподарській книзі Медведівської сільської ради Чигиринського району. 7 листопада 2006 р. [PERSON] помер і позивачка, будучи спадкоємцем відповідно доза кону, як дружина, просить визначити належність вказаного будинку померлому, а за нею визнати право власності на нього. Позивачка та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, прохали їх задовольнити та визнати за позивачкою право власності на будинок розташований в с. Медведівка Чигиринського району, вулиця Пушкіна, 76, після померлого 7 листопада 2006 р. чоловіка [PERSON], пояснивши, що вона прийняла спадщину після смерті чоловіка, оскільки була зареєстрована та постійно проживала з ним до дня смерті, а інших спадкоємців на майно не має. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з»явився, надіславши заяву в якій позов визнав і згідний на задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши позивачку та її представника [PERSON], задовольнивши заяву відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 7 листопада 2006 р., відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-СР № 046135, помер [PERSON], після смерті якого на території Медведівської сільської ради Чигиринського району залишилося спадкове майно, в тому числі і житловий будинок з надвірними спорудами. Також судом встановлено, що власником будинку, розташованого в с. Медведівка Чигиринського району, вулиця Пушкіна, 76, відповідно до довідки виданої Медведівською сільською радою № 750 від 10.09.2010 року та технічного паспорту на будинковолодіння, був [PERSON], а тому можливо встановити факт належності померлому вказаного будинку. В судовому засіданні також знайшов підтвердження факт, що спадкоємцем майна після смерті [PERSON], відповідно до закону та свідоцтва про укладення шлюбу серії І-СР № 361925, є позивачка, як дружина померлого та спадкоємець першої черги спадкування. Як вбачається з довідки, виданої Медведівською сільською радою № 751 від 10.09.2010 року, позивачка прийняла спадщину після смерті [PERSON], так як була зареєстрована та постійно проживала з ним до дня смерті. Таким чином, суд, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, вважає, що поскільки інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, не має, відповідач не заперечує проти задоволення позову, тому позов можливо задовольнити та визнати за позивачкою право власності на це домоволодіння. На підставі викладеного, ст.328 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом про визнання права власності на будинок, зазначивши, що [PERSON] являлася власницею будинку та головою двору в с. Рацево Чигиринського району, вулиця Садова, 75, який був побудований та зареєстрований як колгоспно-кооперативна власність в погосподарській книзі Рацівської сільської ради Чигиринського району. 19 січня 2010 р. [PERSON] померла і позивачка, будучи спадкоємцем відповідно до заповіту, просить визначити належність вказаного будинку померлій, а за нею визнати право власності на нього. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, прохала їх задовольнити та визнати за нею право власності на будинок розташований в с. Рацево Чигиринського району, вулиця Садова, 75, після померлої 19 січня 2010 р. [PERSON], пояснивши, що вона прийняла спадщину після померлої, звернувшись із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, а інших спадкоємців на майно не має. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з»явився, надіславши заяву в якій позов визнав і згідний на задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши позивачку^ задовольнивши заяву відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 19 січня 2010 р., відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-СР № 128924, померла [PERSON], після смерті якої на території Рацівської сільської ради Чигиринського району залишилося спадкове майно, в тому числі і житловий будинок з надвірними спорудами. Також судом встановлено, що власницею будинку, розташованого в с. Рацево Чигиринського району, вулиця Садова, 75, відповідно до довідки виданої Рацівською сільською радою № 1542 від 22.10.2010 року та технічного паспорту на будинок, була [PERSON], а тому можливо встановити факт належності померлій вказаного будинку. Крім того, судом встановлено, що позивачка, відповідно до заповіту від 05.01.2010 року, посвідченого виконавчим комітетом Рацівської сільської ради Чигиринського району, який на день смерті [PERSON] не змінено і не скасовано, є спадкоємцем майна померлої. Також в судовому засіданні знайшов підтвердження факт прийняття позивачкою спадщини після померлої [PERSON], шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою цро прийняття спадщини, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі серії ОХ № 858769. Поскільки інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після померлої [PERSON], не має, тому суд вважає можливим позов задовольнити та визнати за позивачкою право власності на це домоволодіння. На підставі викладеного, ст.328 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-23 00:00:00

До Дзержинського районного суду м. Харкова звернулась Голова ЖБК «Енергія» (ЖК «Оселя») з позовом до [PERSON], треті особи - [PERSON] Володимирвич, [PERSON] про повернення майна у спільну сумісну власність. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] набула право власності на кв. №14 у будинку 6-а, по вул. Кримській, в м. Харкові, що належить ЖБК „Енергія'\\ ЖК «Оселя») і згідно з вимогами статуту кооперативу стала його членом. Під час транспортування значної кількості цегли до помешкання №14 член сім'ї [PERSON] - [PERSON] був попереджений головою кооперативу [PERSON], членом ревізійної комісії - [PERSON], членами кооперативу [PERSON], [PERSON] про необхідність узгодження з правлінням кооперативу та з іншими державними органами робіт щодо перепланування та перебудови помешкання. Незважаючи на це попередження, 21 липня 2006 року, [PERSON] без одержання дозвільних документів розруйнувала вхід до помешкання №14 та, перемістивши його, приєднала частину сходового майданчику четвертого поверху, першого під'їзду до свого помешкання, та шляхом зведення нових стін облаштувала новий вхід до помешкання № 14. Розруйнований вхід був встановлений за будівельним проектом між приватною власністю [PERSON] і сходовим майданчиком, що відображено в технічному паспорті на квартиру №14. Представник позивача вказує на те, що член кооперативу [PERSON] протиправно, шляхом самозахоплення частини' площі сходового майданчика четвертого поверху, першого під'їзду, у будинку, що належить ЖБК „Енергія"( ЖК «Оселя»), приєднала частину спільної сумісної власності усіх членів кооперативу, що є неподільною, до своєї приватної власності, і без документального оформлення протиправно збільшила розмір своєї приватної власності. Голова кооперативу [PERSON], член правління кооперативу - [PERSON], член ревізійної комісії - [PERSON] склали акт, щодо зазначених протиправних дій [PERSON] 24 липня 2006 року член кооперативу, власник помешкання №15 [PERSON] надала до правління кооперативу скаргу з приводу протиправного відчуження і привласнення [PERSON] частини спільної неподільної власності усіх членів кооперативу у вигляді частини площі сходового майданчика та просила вжити відповідних заходів для повернення усім членам кооперативу, в тому числі і їй , цієї власності. 25 липня 2006 року правління кооператив розглянуло цю скаргу і на підставі зазначеного акту та,

Outcome: approved