Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-15 00:00:00

У січні 2010 року ВАТ „КБ „Надра подав до суду позов до [PERSON] та ЗАТ „Корпорація „Інтерагросистема про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказував, що 30.08.2005 року між позивачем та ЗАТ „Корпорація „Інтерагросистема було укладено кредитну угоду №02/11/001/2005/60, за умовами якої Банк надав Підприємству кредит у розмірі 2293017.72 грн., зазначений кредит Позичальник зобовязувався повернути до 30.08.2010 року та сплатити проценти в розмірі 21% за користування зазначеними коштами. 01.09.2005 року між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки №02/13/001/2005/77, відповідно до якого [PERSON] зобовязався відповідати за виконання позичальником зобовязань за зазначеною кредитною угодою. Оскільки вказане підприємство не виконало свої зобовязання з повернення суми кредиту та зі сплати процентів за користування кредитом, у звязку з чим позивач просив стягнути солідарно з [PERSON] та ЗАТ „Корпорація „Інтерагросистема заборгованість зі сплати кредиту й процентів за зазначеною угодою та пеню. Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 24 січня 2011 року провадження у справі за цивільним позовом ВАТ „КБ „Надра до ЗАТ „Корпорація „Інтерагросистема про стягнення боргу закрито. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 24 січня 2011 року позов задоволено; стягнуто з [PERSON] на користь ВАТ „КБ „Надра 1642380,77 грн. заборгованості, вирішено питання про розподіл судових витрат. Не погоджуючись з рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 січня 2011 року, [PERSON] та ЗАТ „Корпорація „Інтерагросистема оскаржили його в апеляційному порядку, подавши апеляційні скарги. В апеляційній скарзі [PERSON] просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним, упередженим і необґрунтованим, оскільки суд необєктивно і неповно встановив обставини, що мають значення для справи і неправильно оцінив наявні у справі докази. Апелянт зазначає, що судом неправильно визначений розмір кредиту, який підлягає стягненню з боржника, оскільки в резолютивній частині рішення зазначено загальну суму, що підлягає стягненню, без зазначення суми відсотків та суми основного боргу. На думку апелянта судом безпідставно відхилено його клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з його хворобою, та відхилено зустрічний позов. Апелянт вважає, що після закриття провадження у справі щодо стягнення боргу з ЗАТ „Корпорація „Інтерагросистема необхідно було закрити провадження і у відношенні відповідача [PERSON], оскільки невирішеність спору за основним зобовязанням унеможливлює застосування стягнення до поручителя, крім того, даний спір підсудний господарському суду. В апеляційній скарзі ЗАТ „Корпорація „Інтерагросистема просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в звязку з недоведеністю суми боргу, оскільки ЗАТ „Корпорація „Інтерагросистема боргу у зазначених банком розмірах не визнає, а встановити розмір боргу між юридичними особами не уявляється можливим, так як спір про борг між юридичними особами є господарським спором, який підсудний господарському суду. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Задовольняючи позовні вимоги ВАТ КБ „Надра та стягуючи заборгованість за кредитною угодою з [PERSON], який є поручителем за зазначеним договором, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки обовязки по кредитному договору Позичальником не виконанні, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, при цьому суд послався на положення ст.ст. 554, 611 ЦК України. Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна. Задовольняючи позовні вимоги ВАТ КБ „Надра в частині стягнення з поручителя [PERSON] заборгованості загальною сумою 1642380,77 грн. за кредитною угодою від 30.08.2005 року, суд допустив порушення норм матеріального права, оскільки відповідачі юридична та фізична особи, є солідарними боржниками щодо виконання кредитних зобовязань, взятих Позичальником перед Банком, а стягнення кредитної заборгованості як з боржника так і поручителя, ґрунтується на вимогах ст.541,543, 554 ЦУ України. Вирішуючи спір , суд першої інстанції не врахував зазначені вимоги закону, та прийшов до невірного висновку про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором. За таких обставин, ухвалене по справі рішення в цій частині підлягає зміні. Доводи апеляційної скарги про те, що суду слід було закрити провадження також і щодо позовних вимог до [PERSON], оскільки, виступаючи як поручитель у забезпеченні виконання кредитної угоди, він діяв не як фізична особа, а як субєкт підприємницької діяльності, апеляційний суд не може взяти до уваги, так як за законом, а саме ст.543 ЦК України, передбачено право позивача звернутися до суду до кожного з боржників окремо.

Outcome: partial