Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Дв №039885 від 04.08.199 р., виданого на підставі розпорядження №140-р від 09.07.1999 р. Дніпропетровської районної ради Дніпропетровської області, йому належить 0,0643 га земельної ділянки №58 по вул. Полтавське шосе у м. Дніпропетровську; на даній земельній ділянці збудовано дачний будинок А-1 загальною площею 42,8 м?, житловою 28,4 м?, в якому зараз він мешкає. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, відповідач, відступивши усього 60 см від паркану позивача, без відома та згоди позивача добудувала до свого будинку прибудову, яка складається з кухні, ванної кімнати, туалету та гаражу, та ця будова сягає вгору 5 метрів та створює незручності в користуванні позивачем належною йому земельною ділянкою, зокрема, затіняє її, робить неможливим користування нею, бо вимогли дерева, які там були посаджені, частина ділянки стала непридатна для користування через тінь, яку дає прибудова. Разом з тим, відповідачем була улаштована під вікнами будинку позивача вигрібна яма на межі земельних ділянок, в яку зливається вода з кухні та фекалії з туалету ,через що позивач не може відкрити кватирку, вимушений дихати каналізаційними смердіннями, які йдуть від вигрібної ями; неодноразові звернення до відповідача з цього приводу залишилися без реагування. Зазначаючи у позові про те, що діями відповідача порушено п. 2.2.3 Санітарних правил утримання території населених місць №4690-88 від 05.08.1988 р., приписи п. 2.5 Статуту садівничого товариства «Берізка»(при освоєнні земельної ділянки і зведенні на ній будівельних споруд, садівники повинні дотримуватися наступних нормативів мінімальна відстань від межі сусідньої земельної ділянки до будинку 3 метра, мінімальна відстань від вбиральні і компостних ям до житлових будинків, в т.ч. на сусідній ділянці 12 метрів, до водяних свердловин 20 метрів), та через що відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності, утім, остання продовжує незаконні дії, у позові й заявлено вимогу про зобовязання відповідача нести прибудову (кухня, ванна кімната, туалет, гараж) до житлового будинку, а також про зобовязання відповідача перенести вигрібну яму, про стягнення моральної шкоди в розмірі 5 000 грн. тощо. За розгляду справи представник позивача посилалася на обставини, зазначені в позовній заяві, надала пояснення, аналогічні викладеному, та просила суд повністю задовольнити поданий позов; відповідач позов не визнала, пояснила суду, що вигрібна яма демонтована та жодних зручностей для позивача її, тобто позивача, діями не створюється. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, який був повідомлений належним чином про розгляд справи не зявився, причини неявки суду не повідомив та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, у звязку з чим суд, враховуючи заяву представника позивача, у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Таким чином, суд, дослідивши докази, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково з огляду на такі встановлені факти. Позивач є власником земельної ділянки №58, яка розташована на території Садівничого товариства «Берізка»Дніпропетровської районної ради; землю йому було передано для ведення садівництва, та відповідно до експлікації (а.с. 32) на даній з земельні ділянці розташовані дачний будинок, убиральня, душ, сараї, споруди тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення»органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності жилі, виробничі, побутові та інші приміщення відповідно до вимог санітарних норм; згідно з ч. 3 зазначеної вище правової норми органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності земельні ділянки і території відповідно до вимог санітарних норм. На виконання п. 2.3.1 та п. 2.3.2 Правил для збору рідких відходів у некализованих домоволодіннях улаштовуються двірні вбиральні, які повинні мати водонепроникне ний вигріб і наземну частину із кришкою й решіткою для відділення твердих фракцій. Двірські вбиральні повинні бути відділені від житлових будинків, дитячих установ, шкіл, площадок для ігор дітей і відпочинку населення на відстань не менш 20 і не більш 100 м. На території приватних домоволодінь відстань від двірських вбиралень до домоволодінь визначається самими домовласниками й може бути скорочене до 8-10 метрів. У конфліктних ситуаціях місце розміщення двірських убиралень визначається представниками громадськості, адміністративних комісій місцевих Рад. В умовах децентралізованого водопостачання двірські вбиральні повинні бути вилучені від колодязів і каптажів джерел на відстань не менш 50 м. Як було встановлено судом, з боку відповідача були порушені вимоги щодо обовязку дотримання вимог щодо розміщення вигрібної ями (яма була споруджена на відстані 4 м від вікон житлового будинку [PERSON]С.), через що за численними зверненнями [PERSON] до компетентних установ про припинення порушення його прав (а.с. 9-13) було проведено перевірку дотримання власником суміжної земельної ділянки [PERSON] санітарних норм та правил при улаштуванні зливної ями, за результатами розгляду яких викладені у скарзі доводи підтвердилися (а.с. 11), розміщення вигрібної ями було встановлено на відстані 4 м від вікон житлового будинку, що є також порушенням п. 2.5 Статуту Садового товариства «берізка», та через що авторові звернення було рекомендовано звернутися за вирішенням цього спору до представників суспільства, адміністративних комісій виконкомів районних та селищних рад народних депутатів. Утім, відповідач продовжує ігнорувати приписи та заборони та продовжує користуватися вигрібною ямою, не дивлячись на те, що зазначене загрожує здоровю та життю людей. Порушення приписів закону щодо розміщення вигрібної ями також було встановлено за результатами (а.с.96) розгляду Дніпропетровськими магістральними електричними мережами (лист від 03.12.2010 р. №986/25) листа [PERSON]: відповідно до п. 9 Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою КМУ №209 від 04.03.1997 р. у межах охоронних зон повітряних і кабельних ліній, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів і пристроїв без письмової згоди енергопідприємств, у віданні яких перебувають ці мережі, а також без присутності їх представника забороняється: виконання земляних робіт на глибині понад 0,3 метра, а на орних землях - на глибині понад 0,45 метра, а також розрівнювання грунту (в охоронних зонах підземних кабельних ліній електропередачі). Відповідно до ч. 1 ст. 282 ЦК України фізична особа має право вимагати усунення небезпеки, створеної внаслідок підприємницької або іншої діяльності, яка загрожує життю та здоров'ю. Згідно з ч. 2 ст. 293 зазначеного вище кодексу діяльність фізичної та юридичної особи, що призводить до нищення, псування, забруднення довкілля, є незаконною. Кожен має право вимагати припинення такої діяльності. Діяльність фізичної та юридичної особи, яка завдає шкоди довкіллю, може бути припинена за рішенням суду. Водночас, ч. 4 ст. 293 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на належні, безпечні і здорові умови праці, проживання, навчання тощо. Окрім того, згідно ч.ч. 4,5 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує; власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ст. 1163 ЦК фізична особа, життю, здоров'ю або майну якої загрожує небезпека, а також юридична особа, майну якої загрожує небезпека, мають право вимагати її усунення від того, хто її створює. За ч. 2 ст. 152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Таким чином, на переконання суду, вимоги позову у частині зобовязання відповідача усунути перешкоди у користуванні [PERSON] земельною ділянкою та будинком за адресою: вул. Полтавське шосе, буд. 58 у м. Дніпропетровську, шляхом зобовязання [PERSON] демонтувати облаштовану зливну яму за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Полтавське шосе, буд. 57, є такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, приймаючи дане рішення суд виходить з того, що за ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Та, як було встановлено судом, 30.04.2010 р. [PERSON] було притягнуто до відповідальності за КУпАП та за порушення ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій», зокрема, за виконання будівельних робіт без надання дозволу. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За розгляду справи відповідач надав докази щодо відповідності закінченого будівництвом обєкта (дачного будинку) державним будівельним нормам та правилам (а.с.135), через що вимоги позову про зобовязання відповідача знести прибудову (кухня, ванна кімната, туалет, гараж) не є такими, що підлягають задоволенню. При розвязанні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 грн., суд погоджується із доводами позивача та зазначеними ним у позові підставами відшкодування моральної шкоди, враховує неможливість користування належною йому земельною ділянкою через зазначену вище та протиправну поведінку щодо нього з боку відповідача, бере до уваги його вік, стан здоровя (позивач хворий на важке онкологічне захворювання), та через що, на переконання суду, вбачаються правові підстави для ухвалення рішення про стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди грошової суми в розмірі 2 000 грн. Вирішуючи в обовязкову порядку відповідно п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги те, що позивач не має пільг щодо сплати судового збору та при подачі позову позивачем були сплачені судові витрати, тому, у порядку ч. 1 ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідача судові витрати, повязані зі сплатою судового збору (59,5 грн.) та оплатою витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи (120 грн.).

Outcome: partial