Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-19 00:00:00

У вересні 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини в якій вказувала, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 06 вересня 2008 року. Від шлюбу мають спільного малолітнього сина Микиту, [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. [PERSON] є працездатною особою, проте матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Тому, враховуючи те, що відповідач має змогу та зобовязаний надавати матеріальну допомогу на утримання сина, позивачка просила суд стягувати з [PERSON] кошти (аліменти) в розмірі 1/4 частини його доходу (заробітку) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 вересня 2010 року і до його повноліття. Ухвалою суду від 15 листопада 2010 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог було залучено [PERSON]. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні викладеним в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, судом належним чином про час та місце розгляду справи повідомлений. Проте, допитаний 10 листопада 2010 року Березанським районним судом Миколаївської області в порядку виконання окремого доручення, [PERSON] позовні вимоги визнав повністю, пояснивши, що він також сплачує аліменти на утримання малолітнього сина Максима, [INFO]. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, на адресу суду направила заяву про розгляд справи без її участі. Оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін, а тому суд вважав можливим розглядати справу без участі відповідача та третьої особи. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, оглянувши цивільну справу №2-1759/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку про необхідність застосування наслідків визнання позову відповідачем, передбачених ст. 174 ЦПК України, оскільки таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Зокрема з матеріалів цивільної справи та матеріалів справи №2-1759/10 судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі від якого мають спільного малолітнього сина Микиту, [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні (а.с. 4, 5). Рішенням суду від 02 листопада 2010 року шлюб між сторонами було розірвано. Згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Ст. 181 ч.3 та ст.183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджується в частині від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя, матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність в останнього інших осіб на утриманні, тощо (ч. 1 ст.182 СК України). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина у визнаному ним розмірі - 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 81, ч.ч.1, 3 ст. 88 ЦПК України, п. 5 ст. 4 Декрету КМ України «Про державне мито» від 21 січня 1993 року № 7-93 з відповідача також підлягають стягненню 120 грн. витрат з інформаційно технічного забезпечення розгляду справи на користь державного бюджету Вознесенського району та 51 грн. державного мита на користь місцевого бюджету Дмитрівської сільської ради.

Outcome: approved