Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-13 00:00:00

В листопаді 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей в якій вказувала, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 25 січня 2001 року. Від шлюбу мають спільних малолітніх доньок: Ніну, [INFO] та Віру, [INFO], які проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. [PERSON] є працездатною особою, проте матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Тому, враховуючи те, що відповідач має змогу та зобовязаний надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, позивачка просила суд стягувати з [PERSON] кошти (аліменти) в розмірі 1/3 частини його доходу (заробітку) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 01 листопада 2010 року і до їх повноліття. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснивши, що знаходилася в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, рішенням суду від 08 грудня 2010 року шлюб між нею та [PERSON] було розірвано, відповідач працює у ЗАТ «Возко», стан здоровя в нього задовільний, інших осіб на утриманні не має. Малолітні доньки хворіють та знаходяться на обліку у лікаря психіатра. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак направив на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та повне визнання позовних вимог. Оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін, а тому суд вважав можливим розглядати справу без участі відповідача. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, оглянувши цивільну справу №2-2042/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку про необхідність застосування наслідків визнання позову відповідачем, передбачених ст. 174 ЦПК України, оскільки таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Зокрема з матеріалів цивільної справи та матеріалів справи №2-2042/10 судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі від якого мають спільних малолітніх доньок: Ніну, [INFO] та Віру, [INFO], які проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні (а.с.3, 4). Рішенням суду від 08 грудня 2010 року шлюб між сторонами було розірвано, проте на час розгляду справи вказане рішення не набрало законної сили. Згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Ст. 181 ч.3 та ст.183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджується в частині від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя, матеріальне становище дітей та платника аліментів, наявність в останнього інших осіб на утриманні, тощо (ч. 1 ст.182 СК України). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання малолітніх доньок у визнаному ним розмірі - 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 81, ч.ч.1, 3 ст. 88 ЦПК України, п. 5 ст. 4 Декрету КМ України «Про державне мито» від 21 січня 1993 року № 7-93 з відповідача також підлягають стягненню 120 грн. витрат з інформаційно технічного забезпечення розгляду справи на користь державного бюджету м. Вознесенська та 51 грн. державного мита на користь місцевого бюджету м. Вознесенська.

Outcome: approved