Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-19 00:00:00

ТОВ «Укрпак» 27 липня 2009 року звернулося до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів та витрат. Позивач в своєму позові, а його представник в ході судового засідання посилалися на те, що за рішенням господарського суду видано наказ про стягнення з ПП «Вікно-Сервіс» на їх користь грошової суми, в добровільному порядку рішення не виконане, в порядку виконавчого провадження стягнення також не відбулося. Вважає, що відповідач як керівник і єдиний засновник вказаного ПП повинен відповідати за зобовязаннями цього підприємства, а тому звернувся до загального суду і просив стягнути з відповідач на користь позивача вказану в наказі господарського суду суму 10450 грн. 80 коп. та всі його (позивача) витрати, задовольнивши позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача згідно ст.. 169 ЦПК України. Зясувавши думку сторін, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовну заяву не обґрунтованою та не підлягаючою задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2009 року стягнуто з приватного підприємства «Вікно-Сервіс» на користь ТОВ «Укрпак» 10450 грн. 80 коп. основного боргу та витрати. Вказане рішення набрало законної сили і на його підставі видано наказ, на підставі цього наказу 11 березня 2009 року Самарським ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження, але стягнення не відбулося через відсутність майна у боржника. До цього часу рішення господарського суду не виконане і позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення з відповідача вказаних сум, вважаючи [PERSON] керівником та єдиним засновником ПП «Вікно-Сервіс» та зобовязаним особисто і безпосередньо відповідати за борги свого підприємства. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тому, у звязку з необхідністю вирішення конфлікту та стягнення грошових сум та витрат позивач вимушений звернутися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 2 ст. 96 ЦК України учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобовязання юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобовязаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом. Судом встановлено, що відповідач є засновником юридичної особи ПП «Вікно-Сервіс», боржником за рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2009 року є саме юридична особа ПП «Вікно-Сервіс», а не особисто [PERSON], а тому відповідно до ст. 96 ЦК України відповідач не відповідає за зобовязання юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобовязаннями її учасника (засновника). Випадки відповідальності, встановлені установчими документами вказаної юридичної особи та законом позивачем не названі і судом не встановлені. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями відповідача, повязаними з діяльністю юридичнеої оосби, позивачу було зараз завдано ушкодження здоровя, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. По раніше визначеним обставинам шкода відшкодована і суми стягнуті. Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на позові, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджені. При таких обставинах суд вважає можливим товариству з обмеженою відповідальністю «Укрпак» в задоволенні позову до [PERSON] про стягнення грошових коштів та витрат відмовити. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення грошових коштів та витрат не знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового засідання, в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed