Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-03 00:00:00

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги збільшив. Просить суд їх задоволити та визнати кредитний договір №014/89-07/965 від 16 квітня 2008 року, укладений між [PERSON] та Відкритим Акціонерним Товариством «[PERSON] банк Аваль» недійсним; визнати кредитний договір №014/89-07/965 від 16 квітня 2008 року, укладений між [PERSON] та Відкритим Акціонерним Товариством «[PERSON] банк Аваль» таким, що укладений в національній валюті України в сумі 353500 грн. 00 коп. на умовах, визначених в договорі; зобовязати здійснити перерахунок платежів за кредитним договором, в національну валюту України по курсу Національного банку України, котрий діяв на момент кожного платежу. Свої позовні вимоги аргументує тим, що єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня. Надання відповідачем позивачу грошових коштів (кредиту) та проведення позивачем дій відносно виконання своїх обовязків в іноземній валюті (в тому числі, оплата процентів за користування кредитом) за своєю правовою природою є валютною операцією. Відповідно до статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» на здійснення валютних операцій НБУ видає генеральні та індивідуальні ліцензії. Спірна валютна операція з надання кредиту в іноземній валюті потребує отримання індивідуальної ліцензії, яка у позивача та відповідача відсутня, внаслідок чого, використання долара США, як засобу платежу за спірним кредитним договором суперечить приписам п. «г» ч.4 ст.5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу». У звязку з викладеним, кредитний договір, укладений в іноземній валюті має бути визнаний недійсним, та визнаний дійсним як такий, що укладений в Національній валюті України в сумі 353500,00 грн. на умовах визначених в договорі. У звязку з чим, відповідач зобовязаний здійснити перерахунок платежів за кредитним договором, перерахувавши ці суми в Національну валюту України по курсу НБУ, котрий діяв на момент кожного платежу. Тому з цих підстав, представник позивача просить суд заявлені позовні вимоги задоволити. В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «[PERSON] Аваль» заявлені позовні вимоги не визнав, просить суд відмовити у їх задоволенні посилаючись на ті обставини, що ПАТ «[PERSON] Аваль» відповідно до банківської ліцензії №10 від 11 жовтня 2006 року та дозволу №10-4 від 11 жовтня 2006 року має право на здійснення банківських операцій з використанням іноземною валюти долара США, тому надання ПАТ «[PERSON] Аваль» кредиту позивачу [PERSON] згідно умов кредитного договору не суперечить чинному законодавству. Тому з цих підстав, представник відповідача просить суд у задоволенні заявлених позовних вимог позивачу відмовити. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, су^ прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є безпідставними, не доведеними, а тому вони не підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 16 квітня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено генеральну кредитну угоду №014/89-07/963, відповідно до п. 1.1. якої, кредитор, на підставі цієї Угоди, зобовязується надавати позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених кредитними договорами, укладеними в рамках цієї угоди і які є її невід «ємними частинами. 16 квітня 2008 року між позивачем та відповідачем в межах генеральної кредитної угоди, було укладено кредитний договір №014/89-07/965, яка є додатком №1 до генеральної кредитної угоди, відповідно до якої позивачу було надано кредит в сумі 70000,00 доларів США під відсоткову ставку 14,75%. Цільове призначення кредиту - придбання нерухомості. Дата остаточного погашення кредиту 15 квітня 2023 року. 26 червня 2009 року між сторонами по справі було підписано додаткову угоду №014/89-07/965/1 до кредитного договору, у відповідності до якої, позивачу були надані кредитні канікули. 26 листопада 2009 року між сторонами було підписано додаткову угоду №014/89-07/965/2 до кредитного договору, відповідно до якої відбулась реструктуризація кредиту. ЗО листопада 2009 року між сторонами по справі було підписано додаткову угоду №014/89-07/965/3, відповідно до якої позивачу було надано кредитні канікули. 23 березня 2010 року між сторонами по справі було підписано додаткову угоду №014/89-07/965/4 відповідно до умов якої, було змінено графік повернення кредиту та сплати відсотків. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити процент. Відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України Кредитний договір оформлений у письмовій формі. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача посилається на те, що відповідач не мав права надавати кредит в іноземній валюті, оскільки не мав індивідуальної ліцензії на це. З указаними твердженнями суд погодитися не може, оскільки вважає їх безпідставними. Відповідно до підпункту «в» п.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет КМУ) надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті потребують індивідуальної ліцензії лише в тих випадках, коли терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак, на сьогоднішній день законодавством не визначено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті, згідно з вимогами ст.5 Декрету КМУ, є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку, та письмового дозволу Національного банку України. Відповідачем суду надано копії банківської ліцензії № 10 від 11 жовтня 2006 року, виданої позивачу НБУ на право здійснювати банківські операції, визначені ч.І та п.п.5-11 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та дозволу № 10-4 від 11 жовтня 2006 року, виданого НБУ на право здійснення операцій, визначених п.1-4 ч.2 та ч.4 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» згідно з додатком до цього дозволу. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що здійснення відповідачем кредитних операцій у іноземній валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України, а видача ним позивачу кредиту в іноземній валюті без індивідуальної ліцензії є правомірною. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні представник позивача не довів заявлених ним позовних вимог, а представник відповідача їх повністю спростував наданими суду письмовими доказами, тому з цих підстав у цій частині позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed