Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-21 00:00:00

[PERSON] 16 липня 2010 року звернувся в Київський районний суд міста Полтави з позовом до Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про зобовязання виплатити кошти. В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що 14 грудня 2009 року був звільнений з Управління механізації будівництва Будівельно-монтажної фірми «Укргазпромбуд» за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. Також вказував, що при звільненні не була виплачена вся сума нарахованих коштів, зокрема, не було виплачено 25 600 грн. Просив суд зобовязати відповідача виплатити йому 25600 грн. та стягнути понесені судові витрати. Також просив розстрочити виплату залишку боргу за нестачу матеріальних цінностей. В судовому засіданні позивач повністю підтримав подану до суду заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Представник відповідача щодо задоволення позову заперечувала. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши докази у справі, матеріали цивільної справи № 2-2173/10, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював у відповідача на посаді майстра шляхової дільниці, згідно наказу від 14 грудня 2009 року № 79-к звільнений 14 грудня 2009 року за власним бажанням ст. 38 КЗпП України у звязку з виходом на пенсію за віком. Також встановлено, що згідно з актом про результати перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності Управління механізації будівництва будівельно-монтажної фірми «Укргазпромбуд» за період з 01.01.2000 року по 01.09.2002 року виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей всього на суму 105640 грн. 34 коп. Вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 08 липня 2003 року, який вступив в законну силу, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. Судом встановлено, що згідно заяви позивача [PERSON] від 27 серпня 2003 року та відповідно до наказу від 01 вересня 2003 року бухгалтерія управління механізації будівництва щомісячно утримувала 20 % із заробітної плати [PERSON] на відшкодування заподіяної шкоди. Всього за заявою позивача були проведені утримання в рахунок погашення шкоди в сумі 68650 грн. 96 коп. Дана обставина не заперечувалася позивачем в судовому засіданні. Станом на час звільнення з роботи 14 грудня 2009 року залишок заборгованості позивача перед відповідачем складав 36989 грн. 38 коп. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як вбачається з довідки про нарахування заробітної плати позивача, на час звільнення бухгалтерією підприємства [PERSON] було нараховано 75300 грн. 99 коп., з яких розмір відрахувань, в тому числі і за заявою позивача, склав 24\~758 грн. 04 коп., виплачено з каси 15149 грн. 58 коп. Невиплаченою залишилася сума 35393,37 грн. Частиною 2 ст. 116 КЗпП України передбачено, що у разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен виплатити не оспорювань ним суму. Як встановлено судом, рішенням Київського районного суду м. Полтави від 09 червня 2010 року, яке вступило в законну силу, позов ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України», з яким в судовому засіданні повністю погоджувався [PERSON], задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» 36989 грн. 38 коп. Встановивши дані обставини, вирішуючи справу в межах заявлених позивачем вимог, враховуючи обставини, встановлені рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 червня 2010 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про зобовязання відповідача виплатити йому грошові кошти в розмірі 25600 грн. заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню, оскільки спірна сума стягнута з позивача згідно судового рішення. Згідно зі ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення, за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Полтави шляхом предявлення окремого позову з вимогами про розстрочення виконання судового рішення. За таких обставин, враховуючи, що згідно з вимогами цивільного процесуального законодавства України питання про відстрочення виконання судового рішення має вирішуватися в межах справи, по якій було ухвалено судове рішення, а не шляхом предявлення нового позиву, суд приходить д висновку, що в цій частині вимоги [PERSON] заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню. У звязку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати поверненню не підлягають.

Outcome: dismissed