Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-27 00:00:00

В листопаді 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей в якому вказувала, що вона має з відповідачем від шлюбу спільних малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] та доньку Юлію, [INFO], які проживають з позивачкою та знаходяться на утриманні останньої. [PERSON] є працездатною особою, має задовільний стан здоровя, працює та отримує прибуток у вигляді заробітної плати, сплачує аліменти на користь іншої особи, проте постійної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Тому, враховуючи те, що відповідач має змогу та зобовязаний надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, позивачка просила суд стягувати з [PERSON] кошти (аліменти) в розмірі 1/3 частини його доходу (заробітку) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 15 листопада 2010 року і до їх повноліття. Ухвалою суду від 08 грудня 2010 року до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог залучено [PERSON] Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не зявилася, судом належним чином про час та місце розгляду справи повідомлена, причину неявки суду не повідомила. Оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін, а тому суд вважав можливим розглядати справу без участі третьої особи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку про необхідність застосування наслідків визнання позову відповідачем, передбачених ст. 174 ЦПК України, оскільки таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Зокрема, судом встановлено, що сторони з 28 лютого 1998 року знаходяться в зареєстрованому шлюбі від якого мають спільних малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] та доньку Юлію, [INFO], які проживають з позивачкою та знаходяться на утриманні останньої. [PERSON] є працездатною особою та має задовільний стан здоровя, працює та отримує прибуток у вигляді заробітної плати, згідно рішення Вознесенського міського суду Миколаївської області від 21 жовтня 1996 року сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки Ірини, проте постійної матеріальної допомоги на утримання інших дітей не надає. Згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Ст. 181 ч.3 та ст.183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджується в частині від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя, матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність в останнього інших осіб на утриманні, тощо (ч. 1 ст.182 СК України). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання дітей у визнаному ним розмірі, а саме 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 81, ч.ч.1, 3 ст. 88 ЦПК України, п. 5 ст. 4 Декрету КМ України «Про державне мито» від 21 січня 1993 року № 7-93 з відповідача також підлягають стягненню 120 грн. витрат з інформаційно технічного забезпечення розгляду справи на користь державного бюджету Вознесенського району та 51 грн. державного мита на користь місцевого бюджету Олександрівської селищної ради.

Outcome: approved