Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання права власності на земельні ділянки, посилаючись на те, що вона є єдиним спадкоємцем усього майна [PERSON] за заповітом. 21.03.2011 року вона подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини від померлого [PERSON] . За заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , в Дванадцятій Київській державній нотаріальній конторі відкрито спадкову справу № 365/11. Однак в прийнятті до складу спадщини земельних ділянок, загальним розміром 0.5122га., що розташовані в [ADDRESS] , яку [PERSON] придбав 12.02.2009 року було відмовлено, так, як відсутні державні акти на ці земельні ділянки. У зв`язку з викладеним, просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом від померлого [PERSON] на земельну ділянку загальним розміром 0.2500 га., що розташована в [ADDRESS] і призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та земельну ділянку загальним розміром 0.2622 га., що розташована в [ADDRESS] і призначена для ведення особистого селянського господарства. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду лист про те, що позовні вимоги підтримує, просить суд розглядати справу без їх участі і постановити по справі законне рішення. Третя особа, будучи належним чином повідомленою, про дату та час проведення судового засідання, до суду представника не направила, заяв клопотань чи заперечень щодо позову не надала. Оскільки позивач не заперечує проти розгляду справи, за відсутності відповідача, суд вважає за можливе розглянути справу по суті. Вислухавши пояснення представника позивачки, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] придбав у [PERSON] , спірні земельні ділянки, загальним розміром 0.5122 га., що розташовані в [ADDRESS] . На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.02.2009 року реєстр № 908 [PERSON] було придбано 2500 кв. м. земельної ділянки, що розташована в [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Договором купівлі - продажу, реєстр №923, [PERSON] було придбано 1681 кв. м. земельної ділянки, що розташована в [ADDRESS] , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Також, на підставі договору купівлі - продажу, реєстр № 915 [PERSON] було придбано 941 кв. м. земельної ділянки, що розташована в [ADDRESS] , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. [INFO] [PERSON] на випадок своєї смерті склав заповіт, відповідно до якого єдиним спадкоємцем визначив позивачку [PERSON] , якій заповів все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося. [INFO] [PERSON] помер. 21.03.2011 року позивачка звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини від померлого [PERSON] . [INFO] року в Дванадцятій Київській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу № 365/11. Відповідно до ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України (яка діяла, на час виникнення правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту є визнання права. Згідно ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки може бути здійснений шляхом визнання права. В силу ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності па земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Договори купівлі-продажу на спірні земельні ділянки від 12.02.2009 року [PERSON] не зареєстрував, державний акт на право власності на спірні земельні ділянки, у встановленому законом порядку не отримав. Оскільки [PERSON] не зареєстрував договори купівлі-продажу придбаних ним земельних ділянок від 12.02.2009 року, у позивача не виникло права на їх успадкування в порядку визначеному ст. 1225 ЦК України. Разом з тим, оскільки позивачка є, єдиним спадкоємцем усього майна [PERSON] , відчуження спірних земельних ділянок відбулось на підставі договорів купівлі - продажу, які посвідчені нотаріально, понесені витрати на їх придбання, позивачка користується цим майном, а відповідач не заперечує проти задоволення позову, суд вважає, що позовні вимоги про визнання права власності на спірні земельні ділянки підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved