Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-27 00:00:00

Позивачка 21 грудня 2010 року звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що з 1988 року її син перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] 20 листопада 2010 року вона дізналася про накладення ВДВС Білозерського районного управління юстиції у Херсонській області арешту та опису майна, що знаходиться в будинку її сина, а саме: музичнй центр Panasonic, меблеву стінку, килим, килимове покриття, телевізор Samsung, журнальний стіл, два килими, комплект м`якої мебелі (диван, два крісла), телевізор LC, комод, килим, пральну машину LC, бойлер Ferroli. Все своє життя вона допомагала дітям, майно, на яке було накладено арешт, не малежить на праві власності відповідачці, воно знаходиться в їх спільному з її сином користуванні. Все майно вказане а акті опису вона купувала особисто за власні кошти, накопичені на протязі її трудової діяльності. Вищезазначене майно вона передала своєму синові у володіння та користування, правомочності щодо розпорядження даним майном як він, так і його дружина не мають. Просила виключити з акту опису й арешту майна від 12.10.2010 року, серія АА № 651356 та звільнити з-під арешту її особисте майно: музичнй центр Panasonic, меблеву стінку, килим, килимове покриття, телевізор Samsung, журнальний стіл, два килими, комплект м`якої мебелі (диван, два крісла), телевізор LC, комод, килим, пральну машину LC, бойлер Ferroli, складеного державним виконавцем Вакарюк Н.В. відділу державної виконавчої служби Білозерського районного управління юстиції Херсонської області та визнати за нею право власності на майно: музичнй центр Panasonic, меблеву стінку, килим, килимове покриття, телевізор Samsung, журнальний стіл, два килими, комплект м`якої мебелі (диван, два крісла), телевізор LC, комод, килим, пральну машину LC, бойлер Ferroli. В ході судового засідання позивачка позовні вимоги підтримала. Відповідачка позовні вимоги визнала. Представник третьої особи - державний виконавець відділу державної виконавчої служби Білозерського районного управління юстиції в Херсонській області позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби перебуває зведене виконавче провадження, в якому обліковуються 3 виконавчих провадження на суму 20311 грн. 98 коп., перше виконавче провадження відкрито 20.08.2008 року. 12 жовтня 2010 року державним виконавцем було здійснено виїзд за місцем проживання боржниці з метою перевірки майнового стану, в результаті чого було складено акт опису й арешту майна належного [PERSON] на суму 4800 грн. Під час опису майна боржниці було роз`яснено строки та порядок оскарження дій державного виконавця. Але станом на 12.11.2010 року жодних дій з боку [PERSON] щодо виключення майна із акту опису не було, тому 12.11.2010 року до відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області направлено матеріал для передачі на реалізацію арештованого майна, що належить [PERSON] Суд, заслухав сторони, вивчив матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи зі слідуючого: Відповідно до ст. 59 Закону України Про виконавче провадження, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до п. 5.1.4 Інструкції "Про проведення виконавчих дій", стягнення звертається тільки на майно боржника, яке належить йому на праві приватної власності. Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння користування та розпорядження майном. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає з позивачкою в одному селі, а тому їй добре відомо, що коли її син з невісткою [PERSON] пересилялися від [PERSON] до власного помешкання, то остання віддала їм в користування свої особисті речі, а саме: м`ягкий куток, телевізор, килимове покриття та два килими, музичний центр, меблеву стінку, комод, журнальний стіл. Крім того, вона та її син [PERSON] разом з позивачкою в 2007 році їздили в м. Херсон, де остання в магазині на Центральному ринку купила пральну машину, холодильник та бойлер Придбане майно, її син [PERSON] перевіз до сина [PERSON]. В магазині [PERSON] розраховувалася особисто та повідомляла, що ці гроші відкладала, щоб придбати вказане майно та передати його в користування сім`ї сина. На підтвердження того, що майно належить позивачці, остання надала суду технічні документи на майно, а саме пральну машину, телевізор, бойлер, холодильник. Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння користування та розпорядження майном. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, суд вважає, що є підстави для часткового задоволення вимог позивачки. Одночасно, суд вважає, що позовні вимоги в частині виключення з акту опису й арешту майна такого майна, як комплект м`ягкої мебелі (диван та два крісла) та визнанння права власності на вказане майно задоволенню не підлягають, так як в судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що чоловік позивачки, [PERSON] комплект м`ягкої мебелі (диван та два крісла) віддав сину. Даний факт підтвердила і сама позтвачка.

Outcome: partial