Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 30 жовтня 2009 року у сумі 1500 гривень, а також три проценти річних за прострочення виконання грошового зобовязання у сумі 45 гривень. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача сплачені при предявлення позову до суду судові витрати, а саме: судовий збір у сумі 51 гривені, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 гривень, витрати на оплату правової допомоги у сумі 300 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 20 жовтня 2009 року відповідач позичив у позивача грошову суму у розмірі 1500 гривень зі строком повернення до 30.03.2010 року, про що склав розписку. Відповідач пояснив позивачу, що зазначені кошти йому потрібні для оплати робіт з підключення електрики до житлового будинку. У вказаний строк відповідач не повернув позику, посилаючись на відсутність грошових коштів, у подальшому відповідач став уникати зустрічей з позивачем. Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву, якою підтримує позовні вимоги у повному обсязі, просить їх задовольнити, розглянути справу у його відсутність, ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач у судові засідання 03 грудня 2010 року, 23 грудня 2010 року не зявився, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень за позовом та заяви про розгляд справи у його відсутність суду не надав. Суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення за відсутністю відповідача, оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вказана норма передбачає розгляд справи у разі повторної неявки відповідача у судове засідання без урахування поважності причин неявки. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами було укладено договір позики, за яким [PERSON] отримав від [PERSON] гроші у сумі 1500 гривень, зобовязався повернути зазначені кошти 30 березня 2010 року, про що відповідачем було складено розписку 30 жовтня 2009 року. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що відповідач в обумовлений договором строк позичені грошові кошти не повернув, до теперішнього часу ухиляється від виконання грошового зобовязання. Згідно з вимогами ст.. 1050 ЦПК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.. 625 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник, якій прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Судом не встановлено існування домовленості між сторонами про виконання простроченого грошового зобовязання без урахування річних процентів. Обчислюючи суму трьох процентів річних за весь час прострочення повернення боргу за договором позики, суд виходить з того, що виконання грошового зобовязання прострочено на 170 днів (з 30 березня 2010 року по день предявлення позову до суду 20 вересня 2010 року). Таким чином, сума трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобовязання, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 21,01 гривень (три проценти річних від суми заборгованості складає 0,12 гривень за кожен день прострочення х 170 днів = 21,01 гривень). Позивачем при предявленні позову до суду були сплачені судові витрати, а саме судовий збір у сумі 51,00 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 гривень, що підтверджується квитанціями АТ Банк «Меркурій» №№ 138КП053, 138КП052 від 20 вересня 2010 року. Крім того, позивачем були сплачені витрати на отримання юридичних послуг з досудової підготовки до цивільної справи у сумі 300 гривень, що підтверджується квитанцією юридичної консультації ХОКА № 2439 від 20.09.2010 року. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, а саме: витрат на правову допомогу, на інформаційно-технічне забезпечення. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а саме суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На підставі викладеного,

Outcome: partial