Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-13 00:00:00

Позивач просить суд ухвалити рішення, згідно якому позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], 2006 року народження та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі ? частини всіх видів доходу щомісячно, посилаючись на те, що малолітній [PERSON], 2006 року народження проживає у с. Пасічна, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, разом з бабусею [PERSON]. Службою в справах дітей Надвірнянської райдержадміністрації Івано-Франківської області ініційовано питання стосовно матері дитини [PERSON] щодо позбавлення її батьківських прав у відношенні її малолітніх дітей, в тому числі і малолітнього сина [PERSON]. Батько дитини [PERSON] не цікавиться долею свого сина, не надає жодної матеріальної допомоги, має іншу сім*ю, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Відповідач [PERSON] не з*явився до судового засідання, але до суду надійшла заява про те, що він позовні вимоги визнає, просить справу розглядати без його участі. Представник Дергачівської районної прокуратури позовні вимоги підтримує, про що матеріали справи містять відповідну заяву. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації у судове засідання не з*явилася, надавши заяву, з якої вбачається, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглянути за її відсутності. Суд дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO]. Його батьками являються [PERSON] та [PERSON], щодо якої ініційовано питання доцільності позбавлення батьківських прав Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина [PERSON], 2006 року народження. У відповідності до висновку Дергачівської районної державної адміністрації від 14.03.2011 року вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], 1982 року народження у відношенні його малолітнього сина [PERSON], який народився [INFO] (а.с.4). Згідно довідки, виданої Вільшанською селищною радою Дергачівського району Харківської області від 11.02.2011 року за №189 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON] без реєстрації (а.с.12). Згідно акту обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] від 03.12.2010 року виявлено, що за адресою: [ADDRESS] дитина проживає разом зі своєю бабусею [PERSON], та братом і сестрою. Мати - [PERSON] не належним чином виконує свої батьківські обов*язки, зловживає спритними напоями, систематично не ночує вдома, веде аморальний спосіб життя (а.с.14). Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Невжиття заходів щодо спілкування з дитиною, турботи про неї, розцінюється як свідоме нехтування відповідачем своїми обов'язками, сукупність зібраних у справі доказів свідчить про те, що відповідач не має прагнення спілкуватися з дитиною, сприяти засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не проявляє інтересу до його внутрішнього світу, що суперечить положенням ст.18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), з яких випливає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, найвищі інтереси є предметом їх основного піклування. Стаття 150 СК України передбачає, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У відповідності до ч.4 ст. 167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12 червня 1998 року „Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім"ю України" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов"язки, а тому питання про його застосування може вирішуватися лише після повного, всебічного й об"єктивного з"ясування обставин справи і характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов"язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя. Згідно ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 2 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved