Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання правочинів недійсними, посилаючись на те, що 11.05.2007р. із [PERSON] акціонерного товариством КБ «ПриватБанк». який далі був перейменований в Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» в особі його Відділення «Гірниче» у неї були укладені два кредитні договори з такими умовами: Основний Кредитний договір № KRR0G100150753 про надання-кредитних коштів у розмірі 15 206 доларів США для придбання нерухомості житлового призначення, а також у розмірі 3 422 доларів США на сплату страхових платежів, сплату за користування кредитом у розмірі 1,0 відсоток на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 відсотка від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту, винагороду за проведення додаткового моніторингу. А також Кредитний договір № KRR0G100150753 про надання кредитних коштів у розмірі 3 800 доларів США, як Договір кредиту на початковий внесок. Ціль кредиту була визначена як сплата страхових платежів, сплата за користування кредитом у розмірі 1 відсоток на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 відсотка від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту, винагорода за проведення додаткового моніторингу. Також на виконання обох вказаних вище Кредитних договорів між нею і ЗАТ КБ «ПриватБанк» був укладений Договір іпотеки квартири, посвідчений 11.05.2007 р. приватним нотаріусом КМНО [PERSON], яким забезпечуються виконання зобов'язань нею за Основним договором кредиту. На виконання Договору іпотеки квартири між позивачкою і ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» були укладені наступні договори: - Договір особистого страхування № КRR0LK0031790 від 11.05.2007р. і Договір страхування майна № К RR0G100031789 від 11.05.2007р. У зв'язку з неодноразовим одностороннім підвищенням відповідачем сум при нарахуванні щомісячних платежів, у неї виникли труднощі по виконанню договірних зобов'язань і наприкінці 2008 р., будучи незгодною з одностороннім підвищенням відповідачем процентної ставки, вона двічі зверталась до банку, який вказував їй на можливість додатково ознайомлюватись з інформацією. Отримавши консультацію юриста в листопаді 2009 р., їй стало відомо про незаконність дій відповідача, який таким чином ввів і її в оману що до відповідності дій обох сторін законодавству України при укладанні Кредитних договорів і Договору іпотеки квартири. На особистому прийомі у відповідача що до незаконності його дій як з одностороннім підвищенням процентної ставки і надання їй копії відповідної ліцензії, незаконності правочинів і необхідності їх розірвання, відповідач висловив свою незгоду і відмовив в задоволенні її претензій і вимог. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позов підтримав у повному обсязі і підтвердив обставини викладені позивачкою у її позові. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» - [PERSON] заявлені позивачкою позовні вимоїн не визнала і пояснила, що два кредитні договори від 11.05.2007 р., укладені між [PERSON], з однієї сторони і ЗАТ КБ «ПриватБанк» з іншої сторони, про надання кредитних коштів, а також договір іпотеки квартири між тими ж сторонами, є законними і укладені згідно діючого законодавства. Дійсно банком підвищувалася кредитна ставка, на що банк вказував позивачці і вона мала можливість додатково ознайомлюватись з інформацією, але та не бажала цього. Питання ліцензії позивачкою при укладенні вищевказаних договорів, нею не ставився. Вона вважає, що банку дозволено надавати кредити в іноземній валюті, оскільки є для цього всі письмові дозволи Національного банку України про здійснення кредитних операцій у валюті і це не суперечить вимогам чинного законодавства України. Треті особи - ЗАТ «Страхова компанія Інгосстах» звернувся до суду з письмовою заявою з проханням розглянути справу у відсутність свого представника, а Приватний нотаріус КМНО [PERSON] будучи належним повідомлена про день, час та місце розгляду справи не з'явилася, причину не явки суду не повідомила, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність третіх осіб, при цьому представники сторін не заперечували. Вислухавши у судовому засіданні представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований, як заснований на законі і підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 11.05.2007р. між позивачкою [PERSON] і відповідачем [PERSON] акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (перейменований далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») у Відділенні «Гірниче» були укладені наступні договори з такими умовами: 1)Кредитний договір № KRR0G100150753 про надання кредитних коштів у розмірі 15 206 доларів США для придбання нерухомості житлового призначення (н. 7.1. договору, додаток 3), а також у розмірі 3 422 доларів США на сплату страхових платежів, сплату за користування кредитом у розмірі 1,0 відсоток на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 відсотка від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту, винагороду за проведення додаткового моніторингу. Далі, згідно п.7.2 кредитного договору № KRR0G100150753 від 11.05.2007 р. (додаток 4) іменується також як Основний договір кредиту. 2)Кредитний договір № KRR0G100150753 про надання кредитних коштів у розмірі 3 800 доларів США (п. 7.1. договору, додаток 4). Далі, згідно п.7.2 даного договору іменується також як Договір кредиту на початковий внесок. Ціль кредиту була визначена як сплата страхових платежів, сплата за користування кредитом у розмірі 1 відсоток на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансовою інструменту у розмірі 0,2 відсотка від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту. винагорода за проведення додаткового моніторингу. Даний кредит брався у відповідності з п.7.1. Основною договору кредиту (п.7.2 Договору кредиту на початковий внесок, додаток 4). Згідно п.7.1. Договору кредиту на початковий внесок (третій абзац\ погашення заборгованості за цим договором, відсотки за користування кредитом і винагорода сплачуються у сумі 49,89 доларів США. У подальшому Основний договір кредиту і Договір кредиту на початковий внесок в позовній заяві іменуються як Кредитні договори. Відповідач надав кредит позивачці в доларах США. і у відповідності з п.7.1 Основного договору кредиту (тут і далі, додаток до позовної заяви 3), на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11.05.2007 р. (додатки 6, 12). а позивачка придбала квартиру № 105-110, секції № 20 у будинку № 5 по вул. Вознесенського в м. Кривому Розі. На виконання п.п.2.2.7 обох вказаних вище Кредитних договорів (додатки 3. 4) між позивачкою і ПАТ КБ «ПриватБанк» (нині перейменований з ЗАТ КБ «ПриватБанк»), в особі виконуючого обов'язки керуючого Відділення «Гірниче» [PERSON], був укладений Договір іпотеки квартири, посвідчений 11.05.2007 р. приватним нотаріусом КМНО [PERSON] (далі також - Договір іпотеки квартири, додаток 5). Згідно п.п. 33.1 - 33.3 цього договору, іпотекою забезпечуються виконання зобов'язань позивачкою за Основним договором кредиту. Згідно п.5 Договору іпотеки квартири, одночасно з його укладанням, між тими ж сторонами був підписаний в одному оригінальному екземплярі заставна, серії ПБ № 001041 (остання сторінка Договору іпотеки квартири, додаток 5) яка передана відповідачу. На виконання Договору іпотеки квартири між позивачкою і ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» були укладені наступні договори: 1). Договір особистого страхування № КRR0LK0031790від 11.05.2007р. (п/п 5.1 .додаток 7) 2). Договір страхування майна № RR0G100031789від 11.05.2007 р. (п/п.5.2. додаток 8). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 2 Закону № 2121-111 кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалентом. У статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету. З огляду на це уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Щодо вимог підпункту «в» п. 4 ст. 5 Декрету № 15-93, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання та одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні у законодавстві не визначено меж термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу (затверджено постановою правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 р. Хе 483; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 09.11. 2004 р. за № 1429/10028), використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йом\\ банківську ліцензію та письмовий дозвіл здійснювати операції з валютними цінностями). Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо зазначених операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету № 15-93 є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Тому при розгляді спорів про визнання недійсними договорів про надання кредиту в іноземній валюті судам слід враховувати, ідо у випадку наявності у банку відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України. Як видно з матеріалів справи, що позивачка будучи незгодною з одностороннім неодноразовим підвищенням відповідачем процентної ставки при нарахуванні щомісячних платежів, двічі зверталась до банка, що підтверджується листами (додатки 9, 10), але банк відмовив їй у перерахуванні таких платежів. У судовому засіданні представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» надав суду ліцензію Національного Банку України і додаток до ліцензії № 22 від 10.10.2000р., а також Дозвіл на право здійснення операцій з додатком № 22-3 від 21.09.2009р.. але генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку, суду надано не було. З обох кредитних договорів слідує, що оплата послуг банку проводиться в доларах США. Вимогами п.г) ч.4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. № 15-93 передбачено отримання індивідуальної ліцензії в разі використання іноземної валюти на території України, як засобу платежу. Враховуючи дану вимогу, суд вважає необхідним мати індивідуальну ліцензію при укладанні обох кредитних договорів. Доводи представника відповідача про наявність у відповідача такої ліцензії, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спростовуються вказаними нормативними актами. На підставі викладеного, суд вважає, що обидва Кредитні договори є недійсними (нікчемними) на підставі того що основні обов'язкові положення даних договорів укладені в іноземній валюті, використання іноземної валюти при виконанні договірних зобов'язань при відсутності відповідної ліцензії у жодної із сторін, суперечить вимогам: законодавства України. Таким чином, при недійсності Кредитних договорів Договір іпотеки квартири є недійсним. Враховуючи вище викладене, обставини справи, зібрані по справі докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки - витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи у розмірі 120 грн., а судові витрати у розмірі 51 грн. належить стягнути на користь держави. На підставі викладеного вище, у відповідності з ст. 22 ч.І ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. 99 Конституції України, ст. 35 ЗУ «Про Національний банк України», ст. 5 ч.4 п.п в.), г.) Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст.ст. 216, 227, 236, 524. 533, 548 ЦК України, ст.ст. 10, 11. 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд

Outcome: approved