Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] та Козятинської державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову вона вказала, що 29 серпня 2007 року, під час розгляду Козятинським міськрайонним судом Вінницької області справи за її позовом до [PERSON] про визнання права власності на частину будинку за набувальною давністю та стягнення матеріальної та моральної шкоди, вона дізналася, що [PERSON] 25 жовтня 1995 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом при наявності заповіту. Вважає, що дане свідоцтво було видане незаконно та безпідставно з наступних підстав. В квітні 1995 року померла їхня мати - [PERSON], яка залишала заповіт на все належне майно на її імя та імя її сестри - [PERSON] в рівних частинах. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті. Таким чином, при наявності заповіту спадкування повинно здійснюватися виключно за заповітом. В жовтні 1995 року до Козятинської державної нотаріальної контори звернулася відповідачка [PERSON], яка надала документи, що підтверджують факт того, що вона є дочкою спадкодавця. В той же день, без витребування заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, незважаючи на те, що [PERSON] раніше подавала заяву про прийняття спадщини за заповітом, державним нотаріусом було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на ? часки спадкового майна, яке складається з жилого дерев'яного - валькованого будинку з господарськими будівлями, які знаходиться в с. Вернигородок, Козятинського району, Вінницької області, вул. Шкільна, 23. З письмових пояснень нотаріуса [PERSON], яка видала вищевказане свідоцтво на ім'я [PERSON], в ході перевірки її скарги Міністерством юстиції України, вбачається, що державний нотаріус [PERSON] зробила це для того, щоб [PERSON] не зверталася до суду, так як в заповіті помилково було написано «по-батькові» [PERSON], а саме, вказано по-батькові «Петрівна», а правильно - «Пилипівна», а тому, відповідно до вимог на той час чинного законодавства державний нотаріус повинен був відмовити [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину і рекомендувати звернутися до суду. Якщо взяти до уваги, що спадкодавцем була рідна мати позивача, і вона має право на спадкування за законом, то у випадку спадкування за законом до спадкування повинні закликатися всі спадкоємці першої черги, які мають право на прийняття спадщини на момент її відкриття. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу на спадкування за законом мають діти, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки, тобто, ? частки в спадковому майні, яке залишилося після смерті [PERSON], в порядку спадкування за законом повинна була бути розподілена між нею та [PERSON] по ? частки. Фактично після смерті [PERSON] їй повинно належати, з урахуванню спадкування за заповітом та законом - ? частки спадкового майна, а [PERSON] відповідно - ? частки. Факт існування інших спадкоємців на майно [PERSON] був відомий державному нотаріусу [PERSON] на момент видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] Таким чином, свідоцтво про право на спадщину, видане за законом на користь [PERSON] повинно бути визнане частково недійсним, так як видане з порушенням норм чинного законодавства. Відповідно до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо їх частка є незначною і не може бути виділена в натурі. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Вважає, що її права порушенні і просить їх захистити за судовим рішенням. В судовому засідання позивачка [PERSON] позов підтримала і підтвердила обставини викладенні в ньому. Відповідачка [PERSON] та представник відповідача - Козятинської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявились, хоча належним чином повідомлялись про день і час слухання справи. На підставі ст. 225 ЦПК України, суд ухвалив, справу розглядати в заочному порядку. Заслухавши позивачку, давши оцінку письмовим доказам, суд вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що 29 серпня 2007 року, під час розгляду Козятинським міськрайонним судом Вінницької області справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину будинку за набувальною давністю та стягнення матеріальної та моральної шкоди, остання дізналася, що [PERSON] 25 жовтня 1995 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом при наявності заповіту. При цьому встановлено, що 4 квітня 1995 року померла [PERSON], яка залишала заповіт на все належне майно на імя своїх дітей: [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) В.П. в рівних частинах. 6 жовтня 1995 року позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частки спадкового майна після смерті матері. 12 вересня 1995 року до Козятинської державної нотаріальної контори звернулася відповідачка [PERSON], яка надала документи, що підтверджують факт того, що вона є дочкою спадкодавця. 25 жовтня 1995 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину, без витребування заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, незважаючи на те, що [PERSON] раніше подавала заяву про прийняття спадщини за заповітом, державним нотаріусом було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на ? часки спадкового майна, яке складається з жилого дерев'яного - валькованого будинку з господарськими будівлями, які знаходиться в с. Вернигородок, Козятинського району, Вінницької області, вул. Шкільна, 23. Як встановлено з відповіді Головного управління юстиції у Вінницькій області державний нотаріус [PERSON] (в даний час померла), яка видала вищевказане свідоцтво на ім'я [PERSON], зробила так для того, щоб [PERSON] не зверталася до суду, так як помилково було написано в заповіті «по-батькові» [PERSON], а саме, вказано по батькові «Петрівна», а правильно - «Пилипівна», а тому, відповідно до вимог на той час чинного законодавства державний нотаріус повинен був відмовити [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину і рекомендувати звернутися до суду. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР, який діяв на момент відкриття спадщини, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Таким чином, при наявності заповіту спадкування повинно здійснюватися виключно за заповітом. Оскільки спадкодавцем була рідна мати позивачки, то вона має право на спадкування за законом, і у випадку спадкування за законом до спадкування повинні закликатися всі спадкоємці першої черги, які мають право на прийняття спадщини на момент її відкриття. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР у першу чергу в рівних частках на спадкування за законом мають діти, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки, тобто, ? частки в спадковому майні, яке залишилося після смерті [PERSON], в порядку спадкування за законом повинна була бути розподілена між позивачкою та відповідачкою - [PERSON] Фактично після смерті [PERSON] позивачці, повинно належати, з урахуванню спадкування за заповітом та законом - ? частки спадкового майна, а [PERSON] відповідно - ? частки. Таким чином, свідоцтво про право на спадщину за законом видане на користь [PERSON] має бути визнане частково недійсним, так як видане з порушенням діючого на той час норм чинного законодавства. Відповідно до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: їх частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. [PERSON] має незначну частку - 1/4, вона не може бути виділена, що підтверджено висновком судової будівельно технічної експертизи № ОС-18 від 26 жовтня 2010 року, спільне володіння і користування майном є неможливим, оскільки із-за поділу спадкового майна сестри перебувають у тривалих неприязних відносинах, крім того, у [PERSON] є своє постійне місце проживання, а також, позивачка, попередньо внесла на депозитний рахунок суду необхідну суму коштів для сплати грошової компенсації за ? частки належної [PERSON] Тому, є всі підстави припинити [PERSON] право власності на ? частину житлового дерев'яного - валькованого будинку з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: Вінницька область, Козятинський район, с. Вернигородок, вул. Шкільна, 23 з виплатою останній грошової компенсації вартості цієї частини, в сумі 1870 гривень.

Outcome: approved