Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-18 00:00:00

У лютому 2009 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до філії Полтавського обласного центру ЗАТ «Страхова компанія «Українська страхова група»», у якому зазначила, що на підставі доручення від [PERSON] є володільцем (із правом користування та розпорядження) автомобілю [NUMBER]. 18.09.08 року о 9-30 у м. Полтаві на вул. Кагамлика поруч із буд. № 64/6 трапилося зіткнення автомобілю Hyundai Tucson р/н BI 94AE під керуванням [PERSON] та автомобілю [NUMBER] під керуванням ПУСТОВОГО С.В., унаслідок чого належний їй технічний засіб отримав технічні ушкодження, усунення яких коштує за висновком експерта товарознавця 22\~618 грн. Постановою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15 жовтня 2008 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України по факту зазначеної ДТП. Цивільно правова відповідальність порушника [PERSON] застрахована відповідачем, проте у страховому відшкодуванні він відмовив. Просила стягнути із відповідача 22\~118,84 грн. страхового відшкодування і судові витрати. У травні 2010 року позивачка просила застосувати до простроченого грошового зобовязання ст. 625 ЦК України та стягнути страхове відшкодування із урахуванням індексації 27\~316,77 грн. та 995,35 грн. як 3% річних а усього 28\~312,12 грн. Рішенням Октябрьського районного суду м. Полтави від 22 лютого 2011 року позов задоволено. Стягнуто із філії Полтавського обласного центру ЗАТ «Страхова компанія «Українська страхова група»» 28\~312,12 грн. у відшкодування матеріальної шкоди і судові витрати. У апеляційній скарзі порушене питання про скасування рішення з підстав неповне зясування обставин справи, невідповідності висновків суду обставинам справи і неправильного застосування норм матеріального і процесуального права. Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання підлягає задоволенню частково. Виходячи з ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права а також процесуального, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Згідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. Судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини укладення договору обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власника наземних транспортних засобів № ВВ/5813453 між [PERSON] і відповідачем та зіткнення 18.09.08 року автомобілю, належного позивачці та автомобілю Hyundai Tucson р/н BI 94AE під керуванням [PERSON] з вини останнього. Належне вчинення усіх дій, необхідних для отримання страхового відшкодування з боку страхувальника і позивачки відповідачем не заперечувалося. Місцевим судом дана належна оцінка доказам у справі а висновок суду про необхідність стягнення страхового відшкодування відповідає чинному законодавству і матеріалам справи. Проте, задовольняючи позов, суд першої інстанції поклав цивільно правову відповідальність за невиконання зобовязання на філію Полтавського обласного центру ЗАТ«Страхова компанія «Українська страхова група»». Між тим, з таким висновком суду погодитися не можна. На підставі ч.2 ст. 30 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути лише фізичні, юридичні особи або держава. Ухвалою попереднього судового засідання Октябрьського районного суду м. Полтави від 2 квітня 2009 року до участі у справі як співвідповідача притягнуто ЗАТ«Страхова компанія «Українська страхова група»». Ухвалою Октябрьського районного суду м. Полтави від 22 квітня 2010 року первісного відповідача ЗАТ «Українська страхова група» замінено на ПрАТ«Страхова компанія «Українська страхова група»». Таким чином, покладаючи обовязок виплати страхового відшкодування на особу, яка за законом не може бути відповідачем у справі, суд першої інстанції допустив порушення процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи. Крім того, фактично задовольнивши у резолютивній частині доповнені позовні вимоги позивачки (а.с.144-145) щодо застосування до вчасно не сплаченої страхової суми ст. 625 ЦК України, місцевий суд не обговорив цього застосування у частині мотивувальній. З огляду на ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив зобовязання повинен на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення а також три проценти річних від простроченої суми. Із справи убачається, що з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення страхової виплати із жовтня 2008 року по 31 травня 2010 року - дату збільшення позовних вимог на користь позивачки слід стягнути 22\~118,84 х 123,5% = 27\~316,77 грн. суми страхового відшкодування. Також на користь позивачки слід стягнути 22\~118,84 х 4,5% = 995,35 грн. три проценти річних за час прострочення платежу (а.с.144-146). Також стягненню на користь позивачки підлягають судові витрати: 2\~000 грн. за оплату праці адвоката, 500 грн. за проведення авто товарознавчого дослідження, 282 грн. судового збору і 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. З урахуванням викладеного на користь позивачки необхідно стягнути суму страхового відшкодування 28\~312,12 грн. За таких обставин рішення місцевого суду підлягає скасуванню із постановленням нового по суті заявлених вимог. Доводи апелянта про порушення правил підсудності не ґрунтуються на ч.7 ст. 110 ЦПК України (а.с.8,35-44). Твердження апелянта про необґрунтовану відмову у призначенні судової транспортно-трасологічної та трасологічної експертиз не відповідають обставинам справи (а.с.84,119). Самі учасники ДТП ані механізму ані кількості та характеру ушкоджень транспортних засобів не оспорювали. Із справи убачається, що на час вирішення клопотань автомобіль Hyundai Tucson відремонтовано, а автомобіль AUDI-80 продано. Крім того, відповідач просив призначити проведення судових експертиз саме той установі, яка раніш висловлювала свою думку з приводу обставин пригоди, на підставі цієї думки позивачці відмовлено у виплаті страхового відшкодування, тому ця установа не могла бути неупередженої при проведенні експертиз. За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заявлених клопотань. З урахуванням викладеного посилання на порушення правил підсудності та неповідомлення про час і місце розгляду справи свідчать про недобросовісне ведення справи та зловживання процесуальними правами з боку відповідача. Решта доводів апеляційної скарги є несуттєвими і не спростовують висновків місцевого суду. За таких обставин рішення місцевого суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Outcome: partial