Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування позову додав, що працював на різних посадах ВАТ «КЗРК» понад 30 років у шкідливих умовах. Висновком МСЕК від 07 квітня 2006 р. позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 20%, безстроково, професійне захворювання хронічне обструктивне захворювання легень першого ступеню (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст. ФЛП першого другого ст.). Протипоказана важка праця, робота в умовах пилу, несприятливого мікроклімату, підземно. Причиною професійного захворювання є робота в умовах шкідливого фактору, що перевищує нормативи: запиленість повітря робочої зони пил з вмістом вільного двооксиду кремнія від 10 до 70% в концентраціях від 5, 2 до 32, 5 мг./м3 при гранично допустимої концентрації 2,0 мг/м3. Вважає, що несприятливими умовами праці відповідач завдав моральну шкоду яку він оцінює у 152\~482, 00 гривень. Моральні страждання виражені у постійному болю та обмеження руху, задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель, загальну слабкість, підвищену пітливість та втомлюваність, головний біль, запаморочення. Такий стан здоров'я не дає можливості спокійно спати ночами, займатись фізичною роботою. Для виконання важкої праці по дому позивач змушений звертатися за допомогою до своїх сусідів, родичів, знайомих. Всі ці обставини змушують позивача докладати додаткових зусиль для організації свого життя. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на ті самі підстави. У судовому засіданні представник відповідача[PERSON] акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі ВАТ «КЗРК») - [PERSON] позовні вимоги позивача не визнала, та просила суд у задоволені позовних вимог відмовити оскільки вважає, що вимоги не мають законодавчого підґрунтя відсутній факт моральної шкоди та порушений строк звернення до суду. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за таких підстав. У судовому засіданні встановлено позивач працював в умовах шкідливого фактору, що перевищує нормативи: запиленість повітря робочої зони пил з вмістом вільного двооксиду кремнія від 10 до 70% в концентраціях від 5, 2 до 32, 5 мг./м3 при гранично допустимої концентрації 2,0 мг/м3. на підприємствах відповідача ВАТ «КЗРК» - понад 30 років, що видно з акту розслідування хронічного захворювання на виробництві та трудової крижки позивача. Висновком МСЕК від 07 квітня 2006 року позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 20 %, при переогляді МСЄК 16 жовтня 2010 року, відсоток втрати працездатності встановлено в розмірі 25 % з 24 вересня 2007 року. Встановлене професійне захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень першого ступеню (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст. ФЛП першого другого ст.). Протипоказана важка праця, робота в умовах пилу, несприятливого мікроклімату, підземно. Причиною професійного захворювання є робота в умовах шкідливого фактору, що перевищує нормативи: запиленість повітря робочої зони пил з вмістом вільного двооксиду кремнія від 10 до 70% в концентраціях від 5, 2 до 32, 5 мг./м3 при гранично допустимої концентрації 2,0 мг/м3. Згідно рекомендацій МСЕК він потребує медикаментозного лікування, ВМП. По факту професійного захворювання було проведене розслідування, про що був складений акт розслідування хронічного професійного захворювання від 02 березня 2006 року. Причиною професійного захворювання є робота на протязі довгого часу в умовах шкідливого фактору, що перевищує нормативи. Запиленість повітря робочої зони, час перебування в умовах шкідливих факторів більше 80% від загального продовження зміни, що відмічено у п.17 акту. Згідно з п. 19 вказаного акту профзахворювання виникло з вини керівництва ВАТ «КЗРК» та порушили ст. 13 Закону України «Про охорону праці». Внаслідок професійного захворювання, позивачу заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, погіршилися відносини з оточуючими людьми, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, тобто позивачу заподіяна моральна шкода. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що, саме з вини відповідача, які порушували норми з безпеки праці та не забезпечили безпечні умови роботи, позивач частково втратив працездатність, і як наслідок втрати здоров'я, була спричинена моральна шкода. Відповідно до ст. 1167 Цивільного Кодексу України, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України вбачається, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних грав призвело до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, позивач отримав професійне захворювання під час виконання трудових обов'язків, то заподіяна йому моральна шкода випливає з трудових правовідносин, і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці, і тому позивачем вірно визначений належний відповідач. Суд встановив, що обставини, заподіяння позивачу моральної шкоди, викладені в позовній заяві, так і в судовому засіданні, повністю підтверджуються наданими письмовими доказами, з чого слід зробити висновок про те, що неправомірними діями відповідача, позивачу дійсно заподіяно моральну шкоду, яка повинна компенсуватися в грошовому вигляді. Підприємства, на якому працював позивач, порушували діюче законодавство, зокрема, ст. 153 КЗпП України, не створив нешкідливі і безпечні умови праці, протягом тривалого часу не приймали мір до усунення і зменшення шкідливих виробничих факторів. У зв'язку з виявленими у позивача професійних захворювань змінилися, його образ і якість життя, що завдає йому моральних страждань. Стаття 23 Цивільного Кодексу України, вказує на те, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях через фізичний біль. Позивач постійно задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель, загальну слабкість, підвищену пітливість та втомлюваність. Такий стан здоров'я не дає можливості спокійно спати ночами, займатись фізичною роботою. Для виконання важкої праці по дому змушений звертатися за допомогою до своїх сусідів, родичів, знайомих. Не може у повній мірі виконувати батьківські обовязки. Всі ці обставини змушують позивача докладати додаткових зусиль для організації свого життя. У позивача викликає душевні страждання і відчуття провини перед дружиною, так як за станом здоровя е може обробляти дачну ділянку. Суд, не приймає доводи відповідача щодо відсутності факту заподіяння позивачу моральної шкоди, так як органами МСЄК, відповідно до «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесено ушкодження здоровя, повязане з виконанням трудових обовязків» встановлено, що даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату працездатності, в той час, позивачу за висновком МСЄК встановлено втрату працездатності. Рішення Конституційного Суду від 27 січня 2004 року громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і переносить значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності. У відповідності зі ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя й здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві й професійних захворюваннях. Щодо доводів відповідача відповідно до строку позовної давності, суд зазначає, що згідно до ст. 9 ЦК України, положення цього кодексу застосовується до трудових відносин, якщо вони не регулюються іншими актами законодавства. Таким чином, виходячи з положень п.3 ч.1 ст. 286 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю. З документів медичних установ, встановлено, що позивачу протипоказаний важка фізична праця, уникати переохолоджень. Він повинен періодично проходити курс оздоровлення та лікування. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позовній заяві, про заподіяння моральної шкоди, знаходять доказове підтвердження, а також з огляду на те, що настали важкі наслідки для позивача, а саме: втрата працездатності 20%, безстроково, та відбулися зміни в стані його здоров'я, викликані профзахворюванням, говорить про те, що позивачу завдано моральні страждання. Суму заподіяної моральної шкоди позивач оцінює в розмірі 152\~482, 00 грн. Суд вважає, що розмір моральної шкоди слід встановити з урахуванням ступеня втрати професійної працездатності встановленої позивачу, та пропорційно часу відпрацьованого на підприємстві та безстрокової втрати працездатності, у сумі 20\~000, 00 грн. Вказана сума стягується з відповідача на корить позивача в рахунок відшкодування моральних страждань. Згідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються судові витрати на користь держави у розмірі державного мита 8,50 гривень, витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи - 15 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial