Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-21 00:00:00

Публічне акціонерне товариство „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк(надалі позивач) звернувся до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що між позивачем та [PERSON] було укладено Договір про відступлення права вимоги від 9 грудня 2008 року, за умовами якого Позивач відступає, а відповідач [PERSON] набуває права вимоги, належне первісному кредиторові у відповідності до умов кредитного Договору №2-3/02 від 20 січня 2006 року (надалі „основний договір) укладеного між первісним кредитором (надалі Банк) та Відкритим акціонерним товариством „Агроспецмонтаж. Відповідно до п.1.2. Договору, новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошових коштів в розмірі, визначеному в п.2.1. цього договору в сумі 525773 грн.35 коп., яку новий кредитор зобовязаний сплатити до 19 січня 2009 року перерахувати на користь первісного кредитора. Зазначену в п.2.1. Договору суму відповідач [PERSON] в строк 19 січня 2009 року, Банку не повернув, тому позивач вважає, що вказані обставини є порушенням відповідачем, як новим кредитором норм чинного законодавства України і є підставою для розірвання договору про переуступку права вимоги. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідачем порушено норму ч.2 ст.651 ЦК України, що є істотною умовою порушення стороною договору і дає підстави для його розірвання. Представник відповідача та відповідач просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач сам не виконав п.4.2. Договору і тому не має підстав для розірвання договору. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову виходячи із слідуючих підстав. Судом встановлено, що 9 грудня 2008 року між позивачем та відповідачем укладено договір про відступлення права вимоги, що підтверджується копією даного договору (а.с.12). Відповідно п.1.1 договору, відповідач [PERSON] набуває права вимоги, належне первісному кредиторові у відповідності до умов кредитного Договору №2-3/02 від 20 січня 2006 року (надалі „основний договір) укладеного між первісним кредитором (надалі Банк) та Відкритим акціонерним товариством „Агроспецмонтаж. Відповідно до п.1.2. Договору, новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошових коштів в розмірі, визначеному в п.2.1. цього договору в сумі 525773 грн.35 коп., яку новий кредитор зобовязаний до 19 січня 2009 року перерахувати на користь Банку. Відповідно до основного договору від 20 січня 2006 року позивач с клав кредитний договір з ВАТ „Агроспецмонтаж в особі голови правління [PERSON] про надання кредитної суми 500 000 ( пятсот тисяч ) гривень з кінцевим терміном повернення 19 січня 2009 року., що підтверджується копією договору (а.с.71-75). Допитаний в судовому засіданні нотаріус [PERSON], пояснив, що 9 грудня 2008 року був заключений договір про відступлення права вимоги за участю представника Банку та [PERSON], за взаємною згодою сторін. Допитаний в судовому засіданні керуючий філією ,.Відділення ПАТ промінвестбанку [PERSON], пояснив, що представниками ВАТ „Агроспецмонтаж було запропоновано укласти договір про відступлення права вимоги. Банк як первісний кредитор письмового повідомлення для боржника про відступлення права вимоги новому кредитору не направляв. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] як представник ВАТ „Агроспецмонтаж , пояснив, що за ініціативою Банку був укладений вказаний договір, письмового повідомлення боржнику від Банку про відступлення права вимоги не надходило. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язані може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язані вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов»язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредитору є належним виконанням. За таких обставин, враховуючи, що про заміну кредитора боржник не був письмово повідомлений, про вказану обставину не заперечував в судовому засіданні представник позивача, суд вважає , що виконання боржником свого обов`язку за кредитним договором від 20 січня 2006 року №2-3/02 є належним виконанням зобов»язання перед первісним кредитором, тобто Банком. Відповідно до п. 3.2. Договору про відступлення права вимоги, з моменту набрання чинності цим Договором у позивача виникає право вимоги до відповідача щодо сплати заборгованості за кредитним Договором №203/02 від 20 січня 2006 року, в сумі 525773 грн.35 коп. вразі не перерахування відповідачем до 19 січня 2009 року вказаної суми. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Спірним договором не передбачено отримання позивачем сплати заборгованості за договором в сумі 525773 грн.35 коп., а лише встановлюється його обовязок права вимоги до відповідача, щодо сплати заборгованості за кредитним договором № 2-3/02 від 20 січня 2006 року, в разі не перерахунку вказаної суми до 19.01.2009 року як предмета кредитного договору. На порушення обовязку із доказування позивачем та його представником не було надано належних та допустимих доказів того, що спірним договором передбачено одержання плати позивачем заборгованості за кредитним договором № 2-3/02 від 20 січня 2006 року. Тому враховуючи вищезазначені обставини, у позивача не має правових підстав для розірвання спірного договору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed