Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-08 00:00:00

24 лютого 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП НВКГ «Зоря- Машпроект» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 10.12.2004р. працював на посаді старшого інспектора - керівника групи управління кадрів ДП НВКГ «Зоря-Машпроект». Наказом від 24.01.2011 року його було звільнено з роботи за прогул без поважних причин на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України. Посилаючись на те, що його звільнено в порушення трудового законодавства, оскільки з 12.01.2011р. по 18.01.2011 року він хворів, про що йому було видано листок непрацездатності та на то, що у звязку з незаконним звільненням він проходив курс анонімного лікування у психіатра, просив суд визнати його звільнення незаконним, поновити його на роботі, стягнути заробіток за час вимушеного прогулу, оплатити листок непрацездатності та в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути 10 000 грн., крім того, зобовязати відповідача видати нову трудову книжку, оскільки відомості в ній порочать честь, гідність та ділову репутацію. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги та просив суд визнати дії відповідача неправомірними, скасувати наказ про звільнення як незаконний, зобовязати виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, оплатити листок непрацездатності, стягнути 1496,14грн. в рахунок витрачених ліків у звязку з лікуванням психологічно-нервового розладу депресії, отриманих в звязку з незаконним звільненням, в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути 10 000грн. та видати нову трудову книжку. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили про його задоволення та пояснивши, що 12.01.2011 р. за медичної допомогою звернувся безпосередньо до міської поліклініки, оскільки в медсанчастині підприємства була велика черга. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та заперечувала проти його задоволення, пояснивши, що звільнення проведено відповідно до норм трудового законодавства, оскільки листок непрацездатності [PERSON] виданий в порушення Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, крім того, за медичної допомогою позивач у медсанчастину яка існує на підприємстві не звертався. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно наказу №235-К від 10.12.2004 року [PERSON] був прийнятий інспектором управління кадрами ДП НВКГ «Зоря-Машпроект». Наказом №113-К від 30.03.2007 року [PERSON] з 02.04.2007 року було переведено старшим інспектором управління кадрів, а наказом №98-К від 14.03.2008р. з 03.03.2008р. було переведено на посаду старшого інспектора-керівника групи управління кадрів. Наказом № 13-К від 24.01.2011 року позивача звільнено з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причини. Згідно п.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до розяснень, що містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року, при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у звязку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобовязаний пропрацювати за призначанням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Невихід працівника на роботу в звязку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин. Працівник, який відмовився від переведення на більш легку роботу, якої він відповідно до медичного висновку потребував за станом здоровя, не може бути звільнений за п.З чи п.4 ст.40 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган можуть у звязку з цим розірвати трудовий договір за п.2 ст.40 КЗпП, якщо наявні передбачені ним умови. Як вбачається з матеріалів справи на імя [PERSON] з 12.01.2011р. по 18.01.2011р. міської поліклінікою №2 було видано листок непрацездатності серія АТБ №103497. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка, лікар [PERSON]А, підтвердив факт хвороби позивача та пояснив, що останній дійсно звертався за медичною допомогою у звязку з чим ним було видано листок непрацездатності. В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач посилається на акти, складені у період з 12.01.2011р по 17.01.2011р. згідно до яких позивач не міг пояснити причину відсутності його на робочому місці у зазначений вище період, не заслуговують на увагу оскільки спростовуються наданими доказами. Відповідно до повідомлення Міської поліклініки №2 від 13.05.2011р. [PERSON]. проживаючому за адресою: [INFO] з 12.01.2011р. по 18.01.2011р. видавався Листок непрацездатності №103497. Отже судом встановлено, що відсутність [PERSON] на роботі з 12.01.2011р. по 18.01.2011р. не може бути визнано прогулом, оскільки відбувалася з поважних причин через його хворобу. Твердження відповідача про те, що листок непрацездатності виданий в порушення Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, про що є повідомлення з міської поліклініки №2, а тому не є виправдовувальним документом щодо поважності причин відсутності позивача на робочому місці не можуть бути підставою для звільнення останнього та не призначення матеріального забезпечення. Згідно до ч.І ст.235 КЗпП України звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Враховуючи вище викладене та надані докази, суд вважає вимоги позивача про визнання звільнення незаконним, про поновлення на роботі та виплаті заробітної плати за час вимушеного прогулу та оплати листка непрацездатності є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. За такого, [PERSON] необхідно поновити на посаді старшого інспектора - керівника групи управління кадрів ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект» та стягнути середній заробіток за час вимушеног.о прогулу, за період з 24.01.2011 р. по 09.06.2011р. у розмірі 6863 грн. 88 коп. ( денний заробіток - 73,02 грн. х робочі дні - 94) з відрахуванням податків та зборів та оплатити Листок непрацездатності №103497 з 12.01.2011р. по 18.01.2011р.. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки відповідачем звільнення [PERSON] проведене, в порушення законних прав останнього чим завдало моральних страждань та душевних переживань. З урахуванням вказаного, суд вважає 1000грн. справедливою та розумною компенсацією цієї шкоди. Вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача 1496,14грн. в рахунок витрачених ліків у звязку з лікуванням психологічно-нервового розладу депресії, отриманих в звязку з незаконним звільненням, задоволенню не підлягають, оскільки доказів причинного звязку з хворобою та його звільненням позивачем суду не надано. Не підлягають також задоволенню й вимоги позивача про зобовязання відповідача видати нову трудову книжку, на підставі того, що відомості в ній порочать честь, гідність та ділову репутацію останнього, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 68,63грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.. Згідно до ст. 367 ЦПК України рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць слід допустити до негайного виконання. На підставі викладеного,

Outcome: partial