Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду 16.06.2010 року з позовом до відповідача про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди та компенсації витрат за послуги адвоката. В позовній заяві послалася на те, що з 30.10.1975 року працювала електромонтером, а з 09.01.2001 року інженером електриком відділу головного енергетика у Відкритому Акціонерному Товаристві Полтавахіммаш. 24.02.2010 року її звільнили з роботи на підставі п.3 ст.40 КЗпП України у звязку із систематичним невиконанням без поважних причин обовязків покладених на неї трудовим договором. Вважає звільнення незаконним, оскільки звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України допускається тільки за наявності вини працівника, при тій умові, що згаданою нормою закону принцип вини закріплений не прямо. Розірвання трудового договору може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкового органу. Наказом №65 в від 06.03.2009 року позивачу винесено догану за невиконання завдання з корегування місячних лімітів на споживання електроенергії, однак в порушення вимог ст.149 КЗпП України від порушника, згідно наказу, не було відібрано пояснень. Вдруге позивачу була винесена догана наказом від 21.09.09 за номером 204 в за невиконання завдання стосовно укладення договору з ДП Державний інститут комплексних техніко економічних досліджень. Позивач вказує на те, що посадовою інструкцією інженера електрика укладання договір взагалі не передбачено, що є порушенням вимог ст.31 КЗпП України щодо заборони вимагати виконання роботи, не обумовленої договором. Крім того позивач просив поновити строки звернення до суду у звязку з тим, що наказ про звільнення нею не був отриманий, крім того остання зверталася до державних органів з метою зясування питання щодо законності звільнення. Просила поновити строк звернення та поновити на роботі на посаді інженера електрика відділу головного енергетика ВАТ Полтавахіммаш. В доповненнях до позовної заяви, поданих 23.12.2010 року просила, окрім раніше викладеного, стягнути з відповідача 4281,54 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 1500 грн. витрат за послуги адвоката та 5000 грн. моральної шкоди. В судових засіданнях позивач та його представник повністю підтримали позовні вимоги, викладені в поданих до суду заявах, посилаючись на викладених в них обставини. Позивач та її представник в судовому засіданні послалися на те, що в день звільнення позивач звернулась до лікарського закладу та отримала лікарняний лист непрацездатності, що також підтверджує незаконність її звільнення. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач працювала на ВАТ Полтавахіммашна час звільнення на посаді інженера електрика відділу головного енергетика (а.с. 4). Посадовою інструкцією інженера електрика відділу головного енергетика, яка затверджена Генеральним директором ВАТ Полтавхіммаш20.09.2007 року, як обовязок передбачено впроваджувати у виробництво заходи по економії електроенергії та компенсації реактивної потужності. (а.с.54). Позивач була ознайомлена з інструкцією 14.09.2007 року. Згідно з положеннями ст.235 КЗпП України працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу. Судом встановлено, що згідно акту від 06.03.2009 року, який складений заступником начальника відділу кадрів [PERSON]В, начальником ВПтаЗП [PERSON], начальником юридичного відділу [PERSON] [PERSON] відмовилась від дачі письмових пояснень з приводу завдання по корегуванню місячних лімітів на споживання електроенергії. Згідно наказу №65-в від 06.03.2009 року в.о. головного енергетика [PERSON] за невиконання завдання по корегуванню місячних лімітів на споживання електроенергії було оголошено догану. Судом також встановлено, що згідно акту від 18.09.2009 року, який складений в.о. начальника ОТиЗ [PERSON], В.о. начальника відділу кадрів [PERSON], в.о. головного енергетика [PERSON] [PERSON] відмовилась від дачі пояснень щодо неоформлення договору с ДП Державний інститут комплексних техніко економічних досліджень в строк до 17.09.2009 року (а.с.56). Наказом №204-в від 21.09.2009 року [PERSON] було оголошено догану у звязку з невиконанням дорученого завдання. Згадані дисциплінарні стягнення позивачем [PERSON] оскаржені не були. Згідно наказу на виробничому засіданні 19.02.2010 року інженеру електрику відділу головного енергетика [PERSON] було дано завдання в термін до 25.02.2010 року оформити договір №699 від 23.03.2009 року з ВАТ Полтаваобленерго про спільне використання технологічних електричних мереж, проект якого був направлений ВАТ Полтаваобленергона адресу ВАТ Полтавхіммаш04.03.2009 року. Оформлення даного договору належить до посадових обовязків [PERSON] інженера електрика відділу головного енергетика. Станом на 11.00 год. 24 лютого 2010 року [PERSON] до виконання завдання не приступила. (а.с.48). Як вбачається з протоколу засідання профкому ВАТ Полтавхіммаш від 24.02.2010 року профкомом дано згоду на звільнення інженера електрика відділу головного енергетика [PERSON] (а.с.49). Наказом №52 К/1 від 24.02.2010 року припинено трудовий договір та звільнено 24.02.2010 року позивача [PERSON] з посади інженера електрика відділу головного енергетика за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на неї трудовим договором (а.с.18). З наказом позивач ознайомлена 09.03.2010 року. Відповідно до положень ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно постанови судді Київського районного суду м. Полтави від 19.05.2010 року було встановлено, що [PERSON], працюючи генеральним директором ВАТ Полтавхіммашдопустив порушення законодавства про працю, зокрема і при звільненні [PERSON] Постановою апеляційного суду Полтавської області від 24.12.2010 року постанова судді Київського районного суду м. Полтави від 19.05.2010 року про накладення адміністративного стягнення на [PERSON] скасовано, а провадження по справі закрито у звязку з недоведеністю його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП. Судом встановлено, що підставою для звільнення послугувало систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених трудовим договором на [PERSON], що підтверджується вище наведеним. Звільнення відбулось за згодою профкому ВАТ Полтавхіммаш. Таким чином судом встановлено, що звільнення [PERSON] відбулося з дотримання вимог ст.ст. 147 150 КЗпП України. Враховуючи викладене позовні вимоги про поновлення позивача на посаді інженера електрика відділу головного енергетика ВАТ Полтавхіммашне підлягають до задоволення. Не заслуговують на увагу і твердження позивача, щодо незаконності її звільнення у звязку з перебуванням останньої на прийомі у лікаря в робочий час і наявність в неї лікарняного листа. З службової записки на імя директора ВАТ Полтавхіммашвід 24.02.2010 року вбачається, що позивач [PERSON] знаходилась на території заводу з 8.00 год. по 16.30 год. та підприємство за цей час не залишала (а.с.62). По закінченню роботи пропуск [PERSON] не був отриманий (а.с.63). Згідно відповіді 3-ї міської лікарні листок непрацездатності серії АБГ №273767 від 24.02.2010 року, виданий [PERSON] лікарем невідкладної допомоги. Виклик додому зареєстровано в журналі реєстрації викликів хворих о 21 год. (а.с.66). Наявність запису про часи прийому лікаря 24.02.2010 року з 15.00 год. до 18.00 год. в амбулаторній картці позивача [PERSON] не підтверджує її перебування на прийомі у лікаря в робочій час.(а.с.98). Наведене свідчить, що позивачем [PERSON] лікарняний лист було отримано в неробочій час. Статтею 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Оскільки в судовому засіданні не встановлено підстав для поновлення позивача [PERSON] на посаді інженера електрика відділу головного енергетика ВАТ Полтавхіммаш, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є безпідставними та не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.237 КЗпП України власником, або уповноваженим ним органом моральна шкода відшкодовується працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд, вирішуючи справу в межах вимог та на підставі наданих до суду доказів, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи, приходить до висновку, що вимоги про відшкодування моральної шкоди, які є похідними позовних вимог позивача [PERSON] про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не підлягають до задоволення. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, не підлягає до задоволення і вимога щодо компенсації витрат за послуги адвоката. Крім того, відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно акту від 24.02.2010 року позивач [PERSON] відмовилась отримати трудову книжку та розрахункові кошти належні їй при звільненні (а.с.60). Трудова книжка була отримана позивачем 09.03.2009 року (а.с.16-17). З наказом про звільнення позивач ознайомлена також 09.03.2010 року. Позовна заява була подана до Київського районного суду м. Полтави 16.06.2010 року, а тому суд вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду, передбачений ст.233 КЗпП України. При цьому суд не приймає до уваги, як поважність причини пропуску строку звернення [PERSON] до державних органів та необхідність стороннього догляду за хворою матірю.

Outcome: dismissed