Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-12 00:00:00

У лютому 2011 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Оздоровчий центр «Ярина», треті особи без самостійних вимог: генеральний директор ПАТ «Оздоровчий центр «Ярина» [PERSON], [PERSON] про стягнення заробітної плати за виконану роботу, про поновлення на роботі, та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в якому зазначав, що він влаштувався працювати в ЗАТ «Оздоровчий центр «Ярина» 01.07.2009 року з окладом 1200 грн. за один місяць згідно наказу № 25(п) від 01.07.2009 року. Наказом № 29 від 01.11.2009 року його було переведено на неповний робочий місяць, про це його не було повідомлено, чим було порушено ч. 3 ст. 32 КЗпП України. Він як і раніше працював повний робочий місяць. 25.06.2010 року ЗАТ «Оздоровчий центр «Ярина» було змінено найменування на ПАТ «Оздоровчий центр «Ярина». 16.10.2010 року генеральний директор товариства [PERSON] зателефонувала йому і повідомила, що він більше в товаристві не працює, при цьому не надала йому жодних пояснень про підстави його звільнення, заяви на звільнення за власним бажанням він не писав. В його трудовій книжці здійснили запис про те, що він звільнений відповідно до наказу № 11 від 01.08.2010 року за власним бажанням. З цим записом він не згідний, так як фактично працював по 16.10.2010 року, заяву про звільнення за особистим бажанням він не писав і звільнятися не збирався. Його звільнення позивач вважає незаконним. З 01.08.2010 року він працює, так як трудову книжку йому не видали 24.01.2011 року в звязку з цим він не мав змоги працевлаштуватися. Весь час з 01.08.2010 року по 24.01.2011 року трудова книжка знаходилася в ПАТ «Оздоровчий центр « Ярина». З 01.02.2010 року по 01.08.2010 року заробітну плату йому не виплачували з невідомих причин. Таким чином ПАТ «Оздоровчий центр «Ярина» заборгував йому заробітну плату за шість місяців. Борг становить 5820 грн., також йому не виплатили грошову компенсацію у розмірі 970 грн. за невикористану щорічну відпустку. На час подання позовної заяви відповідач заборгував йому 6790 грн., а також заборгував йому середній заробіток за шість місяців в розмірі 5820 грн. У звязку із зазначеними обставинами позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 6790 грн. Поновити його на роботі на посаді охоронця, та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток в розмірі 5820 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Відповідачі та треті особи в судове засідання не зявилися, про день розгляду справи повідомлені. За згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи, та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. У відповідності до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався, або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Як вбачається із матеріалів справи, зокрема трудової книжки позивача, останній на підставі наказу № 25 (п) від 01.07.2009 року був зарахований на посаду охоронця ЗАТ «Оздоровчого центру «Ярина». Наказом №11 від 01.08.2010 року ПАТ « Оздоровчого центру «Ярина» позивач звільнений з посади за особистим бажанням на підставі ст.. 38 КЗпП України. [PERSON] звернувся до суду з позовом 04.02.2011 року, тобто з пропуском строку встановленого ст.. 233 КЗпП України, поважних причин пропуску цього строку не надав, тому суд відмовляє в позові в частині вимог щодо поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у звязку з пропуском строку на звернення з вказаним позовом до суду. Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості по заробітній платі в розмірі 6790 грн. є недоведеними в силу ст.. 60 ЦПК України тому в їх задоволенні суд також відмовляє.

Outcome: dismissed