Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання дійсним договору купівлі-продажу частини житлового будинку [ADDRESS] , посилаючись на таке. 25 травня 2010 року між позивачкою та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу частини житлового будинку [ADDRESS] , що складається з частини житлового будинку літ «А», житлового будинку літ «К», тамбуру літ «а», сараю літ «О». Вказаний житловий належав [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 19 березня 1991 року, який зареєстровано в КП «Білгород-Дністровське МБТІ» 13.05.1991 року за № 6172. Оскільки з невідомих позивачці причин відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення вищезазначеного договору, хоча за договором були повністю виконані всі умови угоди з обох сторін, а наслідком непосвідчення договору стала його недійсність, що на теперішній час спричиняє порушення її прав, [PERSON] просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з?явився, надав до суду заяву, згідно до якої позовну заяву визнав та просить розглянути справу за й ого відсутності. Позивачка в судове засідання не з?явилася, надала до суду заяву, згідно до якої позовну заяв у визнала та просить розглянути справу за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. У судовому засіданні встановлено, що 25 травня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу частини житлового будинку [ADDRESS] , що складається з частини житлового будинку літ «А», житлового будинку літ «К», тамбуру літ «а», сараю літ «О». Згідно договору купівлі-продажу від 19 березня 1991 року, який зареєстровано в КП «Білгород-Дністровське МБТІ» 13.05.1991 року за № 6172, спірний будинок належав відповідачеві на праві власності. Після укладення договору 25.05. 2010 року, сторони повністю виконали всі його умови. Відповідачем було передано, а позивачем прийнято у власність вищезазначений будинок. Факт передачі покупної ціни продавцю, відповідачу по даній справі, від покупця, позивача, підтверджується пунктом 2 умов зазначеного договору від 25 травня 2010 року, відповідно до якого продавцем отримана сума за відчужувану квартиру до підписання зазначеного договору. Підтвердженням виконання сторонами договору є видача покупцю екземпляру договору. Оскільки позивачу виданий один екземпляр зазначеного договору купівлі-продажу нерухомого майна - і наданий суду, спірне майно продавцем передано покупцеві, суд вважає, що до позивача перейшло право власності на частини житлового будинку [ADDRESS] , що складається з частини житлового будинку літ «А», житлового будинку літ «К», тамбуру літ «а», сараю літ. «О». До укладання зазначеного договору купівлі-продажу будинку він належав на праві власності відповідачу, тому відповідач вправі був здійснювати його відчуження. Так відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Таким чином, суд має визнати зазначений договір дійсним. На підставі викладеного,

Outcome: approved