Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-29 00:00:00

У березні 2011 року [PERSON] (надалі за текстом позивач) звернувся до суду з позовом до закритого акціонерного товариства «Київська міжобласна спеціальна науково-реставраційна проектно-виробнича майстерня» (надалі за текстом відповідач), про стягнення нарахованої але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримку розрахунку, компенсацію за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди. Позивач зазначив, що він 10.12.2001 року був прийнятий на роботу до відповідача на посаду водія 2 класу, місце знаходження якого за адресою: м. Київ, вул. Фрунзе, 1-3, Код ЄДРПОУ 02497708. 09.04.2009 року позивач був звільнений з роботи за власним бажанням. При розрахунку в день звільнення позивачу на його вимогу не було надано наказу про звільнення та не виплачена заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку. На день звільнення, відповідно до наданої відповідачем довідки, заборгованість по заробітній платі складала 6 597 грн. 74 коп. за період роботи з 01.01.2009 року по 09.04.2009 року. На день подання позову заборгованість складає 51 534 грн. 38 коп., з яких: 6 597 грн. 74 коп. заборгованість по заробітній платі; 39 536 грн. 40 коп. середній заробіток за час затримки розрахунку; 2 400 грн. 24 коп. компенсація за невикористану відпустку; 3 000 грн. компенсації моральної шкоди. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з тих же підстав, просив стягнути заборгованість та судові витрати. Відповідач в судове засідання не зявилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 10.12.2001 року позивач був прийнятий на посаду водія 2 класу до відповідача, місце знаходження якого за адресою: м. Київ, вул. Фрунзе, 1-3, Код ЄДРПОУ 02497708 (а.с. 5). 09.04.2009 року позивач був звільнений за власним бажанням. На день звільнення, відповідно до наданої відповідачем довідки, заборгованість по заробітній платі складала 6 597 грн. 74 коп. за період роботи з 01.01.2009 року по 09.04.2009 року (а.с. 6). На день подання позову заборгованість складає 51 534 грн. 38 коп., з яких: 6 597 грн. 74 коп. заборгованість по заробітній платі; 39 536 грн. 40 коп. середній заробіток за час затримки розрахунку; 2 400 грн. 24 коп. компенсація за невикористану відпустку, що розраховувались позивачем відповідно до Порядку обчислення заробітної плати, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року за № 100 та [PERSON] Праці та соціальної політики України від 30.09.2008 року за № 10338/0/14-08/13 «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2009 рік», від 25.08.2010 року за № 9111/04/14-07/13 «Про розрахунок норм тривалого робочого часу на 2010 рік», від 25.08.2010 року за № 9111/04/14-10/13 «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2011 рік»; 3 000 грн. заявлена позивачем компенсація за спричинену моральну шкоду. Розрахунки позивача відповідачем спростовані не були. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 21 Кодексу законів про працю України (надалі за текстом - КзпП України) трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обовязки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна),умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Згідно із п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 23 КЗпП України безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Статтею 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. У відповідності до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях,яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди, визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 237-1 з КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачем обґрунтовується вимога про відшкодування моральної шкоди тим, що були порушені нормальні життєві та ділові звязки, що в свою чергу призвело до вимушених змін укладу життя та втрат нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд приходить до висновку, що позивач обґрунтував та довів факт спричинення йому моральної шкоди, належними та допустимими доказами, однак, з урахуванням характеру порушення прав позивача, глибини фізичних та душевних страждань, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню в розмірі 1 500 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного-процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. На основі повно та всебічно зясованих обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а з відповідача слід стягнути на користь позивача загальну суму в розмірі 51 534 грн. 38 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а відтак з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача 51 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а відтак, з відповідач підлягають стягненню на користь позивача державне мито в розмірі 493 грн. 84 коп. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial