Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] сільської ради, співвідповідача [PERSON] та просить: визнати рішення [PERSON] сільської ради Дубровицького району від 12.12.2008 року за №198 про виділення земельної ділянки площею 0,17 га по вул.Шевченка в с.Сварицевичі Дубровицького району Рівненської області для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд -неправомірним; скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ №214612 в розмірі 0,17 га по вул.Шевченка в с.Сварицевичі Дубровицького району Рівненської області на [PERSON] виданого [PERSON] сільською радою Дубровицького району Рівненської області; анулювати запис державного акта на право власності на земельну ділянку виданого [PERSON], який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010958900001. Крім того, просить стягнути з відповідача [PERSON] сільської ради Дубровицького району майнову шкоду в розмірі 30000 грн. та моральну шкоду 10000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 16 лютого 2009 року рішенням Дубровицького районного суду визнано за ним, в порядку спадкування за законом, право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими спорудами по вул.Шевченка в с.Сварицевичі Дубровицького району. Однак рішенням [PERSON] сільської ради №146 від 07 травня 2008 року [PERSON] було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул.Шевченка в с.Сварицевичі у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідачем безпідставно був зроблений державний акт на земельну ділянку в с.Сварицевичі по вул.Шевченка у розмірі 0,17 га. У результаті незаконних дій відповідача йому завдана майнова шкода на загальну суму 30000 грн. Внаслідок такої поведінки він втратив спокій, погіршився стан його здоров"я, а тому він оцінює моральну шкоду у 10000 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Пояснив, що він неодноразово письмово звертався із заявами у [PERSON] сільську раду про те, що він фактично прийняв спадщину свого померлого батька [PERSON] і що буде юридично оформляти спадкове майно, яке знаходиться по вул.Шевченка в с.Сварицевичі Дубровицького району. Однак, за відсутності його матері, по вказівці сільського голови [PERSON] сільської ради, був розібраний будинок померлого батька, зрізані 8 фруктових дерев, знята огорожа (металева сітка) 18 м2 висотою 1 м. Незважаючи на його неодноразові звернення до відповідача не приймати ніяких дій по будівництву до тих пір, поки не вирішиться питання в судовому порядку, [PERSON] на сьогоднішній день зроблений фундамент, повністю розбитий фундамент житлового будинку, на половину розібраний погріб. Внаслідок таких дій йому була завдана моральна шкода. Просить позов задоволити в повному обсязі. Відповідач - представник [PERSON] сільської ради [PERSON] та співвідповідач [PERSON] позов не визнали. Просять в задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Вислухавши сторони, свідків та дослідивши докази по справі, суд позов задовольняє частково з наступних підстав. Рішенням [PERSON] сільської ради №76 від 25.04.2007 року (а.с.34) було відмовлено в наданні дозволу на складання проекту відводу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку в с.Сварицевичі по вул.Шевченка гр.[PERSON] у зв"язку з тим, що на даній земельній ділянці знаходиться житлова будівля, неоформлена спадщина. Незважаючи на ту обставину, що на земельній ділянці знаходиться житлова будівля, рішенням [PERSON] сільської ради №146 від 07.05.2008 року (а.с.12) було надано дозвіл гр.[PERSON] на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в с.Сварицевичі по вул.Шевченка в розмірі 0,17 га. Відповідно до ч.1 ст.1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Частиною 5 ст.1277 ЦК України передбачено, що спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до ст.1283 цього Кодексу, згідно якої охорона спадкового майна здійснюється в інтересах спадкоємців, відказоодержувавчів та кредиторів спадкодавця з метою збереження його до прийняття спадщини спадкоємцями. Із заяви [PERSON] від 10.07.2008 року (а.с.10) вбачається, що земельна ділянка, яка була надана під забудову [PERSON], належала його рідні і на даний час там знаходяться погріб, колодязь і дана земельна ділянка огороджена та має адресу вул.Шевченка будинок №4 в с.Сварицевичі Дубровицького району Рівненської області.. Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с.15) власником житлового будинку №4 по вул.Шевченка в с.Сварицевичі є [PERSON]. Відповідно до п.п.1.1. п.1 Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах здебільшого голова домогосподарства є власником житлового будинку і/або земельної ділянки (ділянок). Як вбачається із свідоцтва про смерть (а.с.33) [PERSON] помер 28 серпня 1998 року. Рішенням Дубровицького районного суду від 16.02.2009 року (а.с.14) за [PERSON] визнано право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок №4 з господарськими спорудами по вул.Шевченка в с.Сварицевичі Дубровицького району Рівненської області. Всупереч вимогам закону, без визнання спадщини відумерлою після смерті [PERSON], рішенням [PERSON] сільської ради №198 від 12.12.2008 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр.[PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул.Шевченка в с.Сварицевичі Дубровицького району Рівненської області в розмірі 0,17 га на яку претендував спадкоємець [PERSON] Даним рішенням [PERSON] сільської ради також вирішено надати у власність гр..[PERSON] земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул.Шевченка в с.Сварицевичі Дубровицького району Рівненської області в розмірі 0,17 га за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови [PERSON] сільської ради. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] сільської ради [PERSON] не заперечив той факт, що спір йде про земельну ділянку та господарські споруди, які розташовані після господарства [PERSON] та перед господарством [PERSON] і власником якої є [PERSON]. Згідно рішення №148 від 04.12.2009 року господарству [PERSON] присвоєно поштову адресу вул.Шевченка,74 с.Сварицевичі Дубровицького району та господарству [PERSON] - присвоєно поштову адресу вул.Шевченка,78 с.Сварицевичі Дубровицького району. Із наведеного вище, суд вбачає, що заява [PERSON] від 27.03.2009 року, реєстровий № 40 від 27.03.2009 року (а.с.8) про присвоєння поштової адреси житловому будинку згідно із записом погосподарської книги №5 особовий рахунок №401 по вул.Шевченка в с.Сварицевичі Дубровицького району безпідставно [PERSON] сільською радою залишена без розгляду. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що спірна земельна ділянка знаходиться після господарства [PERSON] та перед господарством [PERSON], а тому логічно повинна була мати поштову адресу вул.Шевченка,76 с.Сварицевичі Дубровицького району. А так як сільською радою такої поштової адреси господарським будівлям [PERSON] не присвоєно, суд визнає попередню адресу вул.Шевченка,4 с.Сварицевичі Дубровицького району. На цю ж земельну ділянку по «вул.Шевченка,4»с.Сварицевичі без вказання номера жилого будинку прийнято рішення №198 від 12.12.2008 року Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №214612 на ім»я [PERSON] (кадастровий номер земельної ділянки 5621886900010010107), який підлягає скасуванню. Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно ч.1 п.2 ч.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно п.9 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року від №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема, враховується стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках. З матеріалів справи суд не вбачає будь-якого підтвердження обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач та вимушених змін у його життєвих стосунках. Даний факт лише частково знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, суд при визначенні розміру моральної шкоди виходив із засад розумності, виваженості та справедливості та переконується в тому, що позовні вимоги в цій частині слід задоволити частково.

Outcome: approved