Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-01 00:00:00

У січні 2011 року до суду звернулася [PERSON] з позовною заявою, у якій просила розірвати шлюб з [PERSON], зареєстрований 11 липня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис №64. Посилалась на те, що спільне життя з відповідачем не склалося в силу психологічної несумісності, в результаті чого між ними постійно виникають сварки, які призвели до відчуженості. З часу реєстрації шлюбу відповідач легковажно ставився до сім'ї, ніде не працював і не збирався цього робити. На час звернення до суду проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Оскільки сім'я фактично розпалась, просила не надавати строк для примирення і розірвати шлюб. У судове засідання позивач не з'явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про визнання позову і розгляд справи за його відсутності. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.31 ЦПК України протягом усього часу розгляду справи позивач має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. За правилом ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. 3матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про шлюб, копія якого долучена до справи, [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 11 липня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 64. Після реєстрації шлюбу дружина взяла собі прізвище чоловіка [PERSON], чоловік залишив своє дошлюбне прізвище. Згідно свідоцтва про народження, копія якого долучена до справи, подружжя має дочку [PERSON], [INFO]. Зі змісту позовної заяви вбачається, що між подружжям за час шлюбу систематично виникали непорозуміння та конфлікти, чоловік не займався вирішенням сімейних проблем, не дбав про її добробут, не займався вихованням дитини, що призвело до погіршення особистих стосунків між подружжям, припинення взаємоповаги та підтримки, спільних інтересів між подружжям немає, між ними виникла відчуженість, подружжя припинило спільне проживання та ведення спільного господарства, тобто сім'я фактично розпалась і шлюб не може бути збережений. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Про місце проживання дитини після розірвання шлюбу спору немає. Дитині залишається проживати з матір'ю, а з відповідача за рішенням суду стягуються аліменти на її утримання. За таких обставин немає підстав для неприйняття визнання відповідачем позову і його необхідно задовольнити, оскільки подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя. У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно письмової заяви позивача після розірвання шлюбу дружина бажає відновити своє дошлюбне прізвище [PERSON]. На підставі ст..88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягають понесені позивачем судові витрати.

Outcome: approved