Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-07 00:00:00

До Рівненського міського суду надійшла позовна заява від [PERSON] до АКІБ «УкрСиббанк» про визнання недійсними договорів. В обґрунтування позовних вимог вказала, що при видачі кредитів за Договорами відповідачем не було отримано відповідної індивідуальної ліцензії для надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті на території України як засобу платежу. При наданні відповідачем та отриманні позивачем кредитів у євро, а також здійснення позивачем платежів по погашенню кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у євро, були порушені норми закону: ст.. 99 Конституції України, згідно якої грошовою одиницею України є гривня; ст.. 524 ЦК України, яка визначає, що зобов'язання повинно бути визначено в грошовій одиниці України - гривні; ст.. З Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», яка визначає, що гривня, як грошова одиниця (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними та юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України; ст.ст. 6,7 Постанови Національного Банку України № 200 від ЗО травня 2007 року «Про затвердження Правил використання готівкової іноземної валюти на території України», які чітко встановлюють випадки використання фізичними та юридичними особами (резидентами України) іноземної валюти, як засобу платежу, у розрахунках на території України та ст.. З Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», яка встановлює, що валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено валютним законодавством України. Крім того, вказувала на порушення принципів справедливості, добросовісності та розумності, закріплених ст. З ЦК України. На підставі викладеного, просила суд визнати недійсними визнання недійсним кредитний договір від 06 березня 2007 року № 11125942000, договір про надання споживчого кредиту від ЗО липня 2007 року № 11190897000 та договір про надання споживчого кредиту від 12 грудня 2007 року № 11267493000. Позивач та представник позивача в судовому засіданні повністю підтримали пояснення викладені у позовній заяві. Представник позивача додатково пояснив, що відповідно до ст.. З ЦК України при укладенні договору необхідно керуватися принципом справедливості. При укладенні оспорюваних договорів даний принцип не був дотриманий, а саме всі ризики по виконання договорів були покладені на його довірительку. [PERSON] несе всі ризики, атому такі умови кредитних договорів не є зовсім справедливими, положення сторін не є рівними. Просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнути судові витрати по справі. Представник відповідача надав суду письмові заперечення проти позову, в яких вказав, що АТ «УкрСиббанк» заявлені вимоги не визнає. Вказав, що основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до статті 5 Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Згідно статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст.ст.47.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківські установи мають право здійснювати кредитні операції, у тому числі розміщувати залучені кошти від свого імені, па власних умовах та на власний ризик, на підставі банківської ліцензії. Відповідно до ст.2 цього Закону кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Таким чином законодавство України чітко визначає правомочність банків на підставі відповідних ліцензій надавати кредити та бути суб'єктом кредитних зобов'язань. Що стосується доводів позивача щодо недотримання Банком вимог пунктів в,г ч.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», то слід зазначити, що п.в ч.4 ст.5 Декрету передбачає вимогу щодо отримання індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення операцій щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, проте законодавством не встановлені терміни і суми кредитів в іноземній валюті. Що стосується необхідності отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти як засобу платежу на території України згідно вимог п.г ч.4 ст.5 Декрету, то слід зазначити, що порядок видачі індивідуальних ліцензій визначаються Положенням про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу (затверджене постановою правління НБУ від 14.10.2004 року № 483). Відповідно до п.1.5 Положення визначено, що використання іноземної валюти як засобу платежу на території України без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями). Таким чином ¦гаї єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст.5 Декрету є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій. В судовому засіданні повністю підтримав пояснення викладені у письмових поясненнях, додатково вказав, що при укладенні кредитних договорів із позивачем банком були дотримані всі вимоги чинного законодавства України, просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову по справі в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, представник позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов не обгрунтований та безпідставний, а тому в його задоволенні слід відмовити. Судом встановлено, що 19 лютого 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та гр.. [PERSON] було укладено Кредитний договір за № 11125942000 у відповідності до якого Позичальник отримав кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 60000 євро, що на день укладення кредитного договору складало за курсом НБУ 364014,90 грн. Відповідно до п. 1.2.2 Договору Позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни встановлені графіком погашення кредиту, але не пізніше 01 березня 2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього договору на підставі будь-якого з п.п. 2.2., 2.4, 5.3,5.5, 5.6, 5.9; 5.10, 5.11, 7.4 цього договору. Згідно з договором за використання кредитних коштів у межах установленого терміну кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 11,9 % річних, відповідно до п. 1.3.2 Договору проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих Банком Позичальнику згідно умов даного договору, за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність Банку та у відповідності до п. 1.3.3 Договору нарахування процентів здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця. Період нарахування процентів починається з дня фактичного надання кредитних коштів в перший період, а наступному - з першого календарного дня поточного місяця, і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються «факт/факт», відповідно до Постанови Правління НБУ від 18 червня 2003 року за № 255. при цьому проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані Банком Позичальнику і які ще не повернуті останнім відповідно до умов даного Договору. Для розрахунку процентів день надання та день погашення кредиту вважається одним днем. 12 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та гр.. України [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту за № 11267493000, у відповідності до якого Позичальник отримав кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 40000 євро, що на день укладення кредитного договору складало за курсом НБУ 296374,40 грн. Відповідно до п. 1.2.2 Договору Позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни встановлені графіком погашення кредиту, але не пізніше 29 листопада 2017 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений Нг ПІДСТМ Додатково" угоди сторін або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього договору на підставі будь-якого з п.п. 2.2., 2.4, 5.3,5.5, 5.6, 5.9, 5.10, 5.11, 7.4 цього договору. Згідно з п. 1.3.1. Договору за використання кредитних коштів у межах установленого терміну кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 13,4 % річних, відповідно до п. 1.3.2 Договору проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих Банком Позичальнику згідно умов даного договору, за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність Банку та у відповідності до п. 1.3.3 Договору нарахування процентів здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця. Період нарахування процентів починається з дня фактичного надання кредитних коштів в перший період, а наступному - з першого календарного дня поточного місяця, і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються «факт/факт», відповідно до Постанови Правління НБУ від 18 червня 2003 року за № 255. При цьому проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані Банком Позичальнику і які ще не повернуті останнім відповідно до умов даного Договору. Для розрахунку процентів день надання та день погашення кредиту вважається одним днем. Також, 30 липня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та гр.. України [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № [NUMBER] у відповідності до якого Позичальник отримав кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 238000 євро, що на день укладення кредитного договору за курсом НБУ складало за курсом НБУ 164071,36 грн. Відповідно до п. 1.2.2 Договору Позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни встановлені графіком погашення кредиту, але не пізніше 27 липня 2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього договору на підставі будь-якого з п.п. 2.2., 2.4, 5.3,5.5, 5.6, 5.9, 5.10, 5.11, 7.4 цього договору. Згідно з договором за використання кредитних коштів у межах установленого терміну кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 11,9 % річних, відповідно до п. 1.3.2 Договору проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих Банком Позичальнику згідно умов даного договору, за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність Банку та у відповідності до п. 1.3.3 Договору нарахування процентів здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця. Період нарахування процентів починається з дня фактичного надання кредитних коштів в перший період, а наступному - з першого календарного дня поточного місяця, і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються «факт/факт», відповідно до Постанови Правління НБУ від 18 червня 2003 року за № 255. при цьому проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані Банком Позичальнику і які ще не повернуті останнім відповідно до умов даного Договору. Для розрахунку процентів день надання та день погашення кредиту вважається одним днем. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Позивач посилається на підставу недійсності правочинів, а саме на недотримання в момент вчинення правочинів ч. 1 ст. 205 ЦК України, а саме правочин не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Судом в судовому засіданні не встановлено порушення будь-яких вимог статті 203 ЦК України під час укладення кредитних договорів, а тому позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими з наступних підстав. Суд не приймає до уваги посилання позивача про те, що виключно в національній валюті повинне бути укладене кредитне зобов'язання між нею та банком. Статтею 192 Цивільного кодексу України передбачено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. З ст. 533 ЦК України використання Іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Пункт 1.3. Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління НБУ Хе 49 від 08.02.2000 року, визначає, що використання іноземної валюти як засобу платежу - це розрахунок за продукцію, роботи, послуги, об'єкти права інтелектуальної власності та інші майнові права. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором Банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи викладене, виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором в частині отримання кредитних коштів, повернення суми кредиту та сплати процентів у іноземній валюті не є використанням іноземної валюти як засобу платежу, відповідно, дія статей 192 та 533 Цивільного кодексу України на дані правовідносини банку та позичальника не розповсюджується. При цьому, слід зазначити, що чинне законодавство України не забороняє надання кредиту в іншій валюті, ніж валюта України. Статтею 47 Закону «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі банківські операції: приймання вкладів (депозитів) від юридичних і фізичних осіб; відкриття та ведення поточних рахунків клієнтів і банків-кореспондентів, у тому числі переказ грошових коштів з цих рахунків за допомогою платіжних інструментів та зарахування коштів на них; розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банк, крім перелічених у частині першій цієї статті операцій, має право здійснювати, зокрема, операції з валютними цінностями. Судом встановлено, що АКІБ «УкрСиббанк» має всі необхідні ліцензії, щоб здійснювати валютні операції відповідно до вимог'Закону України «Про банки і банківську діяльність» № 2121 -III від 07.12.2000 р. та Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993 р.. Статтями 6, 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони у договорі можуть відступати від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, з врахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто, Цивільний кодекс закріпив принцип свободи договору. Змістом договору є ті умови, на яких сторони погодились виконувати договір. Кредитний договір кредитний договір від 06 березня 2007 року № 11125942000 укладений саме на суму 60000 євро, договір про надання споживчого кредиту від 30 липня 2007 року № 11190897000 - 40000 євро, та договір про надання споживчого кредиту від 12 грудня 2007 року № 11267493000 - 238000 євро. В кредитних договорах визначено, що Позичальник зобов'язується здійснювати їх погашення в євро, позивальник взяла на себе зобов'язання повертати заборгованість по кредитах у конкретні строки і саме в євро. Виходячи із змісту статей 1046, 1054 ЦК України, відповідальність за валютні ризики лежать саме на позичальнику. Відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, як це передбачено статтею 617 ЦК України. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). Отже, позивач зобов'язана виконувати кредитні договори у відповідності до їх умов та законодавства. Таким чином, судом встановлено, що кредитні договори відповідають вимогам діючого цивільного законодавства. Після досягнення згоди по всім істотним його умовам вони були підписані сторонами і жодних заперечень позивачем на момент укладення договору не було висловлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed