Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] 3/4 частини вартості придбаного ними в шлюбі автомобіля марки «Ніссан Альмера», д.н.з. ВС 60-23, 2006 року випуску. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач є її колишнім чоловіком. За час спільного подружнього життя ними у кредит було придбано вказаний транспортний засіб. Від даного шлюбу у них 18.11.2003 р. народився син [PERSON]. У судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги, просить стягнути з відповідача 3/4 частини від вартості автомобіля, а саме ? частини від суми кредиту отриманого на придбання транспортного засобу, що еквівалентно 16 675 доларів США. В обґрунтування позовних вимог пояснила, що за час спільного подружнього життя з відповідачем було придбано в кредит транспортний засіб марки «Ніссан Альмера», який є спільною власністю подружжя. 25.10. 2007 р. шлюб між ними було розірвано. Оскільки неповнолітній син залишився проживати разом з нею, просить збільшити її частку у спільній сумісній власності подружжя. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Суд приймає до уваги пояснення представника відповідача [PERSON], що діє згідно довіреності від 12.03.2010 р., дані ним в попередніх судових засіданнях. Представник відповідача проти позову заперечив та пояснив, що спірний автомобіль марки «Ніссан Альмера»був придбаний сторонами 21.07.2006 р. в кредит. 25.10.2007 р. шлюб між сторонами рішенням Сихівського районного суду м. Львова розірвано. Отже, вказаний транспортний засіб перебував у спільній сумісній власності подружжя лише 15 місяців. За даний час його довірителем сплачено за умовами кредитного договору 8 385,23 доларів США платежів, з яких тіло кредиту становить 4 186,58 доларів США. Після розірвання шлюбу відповідач сам сплачує платежі за даним договором. Вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки до спільної сумісної власності подружжя належить лише майно, набуте за час перебування у шлюбі. Відповідно, позивачу належить лише частка автомобіля, кредит за яким був сплачений під час шлюбних відносин. Представник третьої особи [PERSON], що діє згідно довіреності від 09.04.2010 р., у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог та пояснив, що ВАТ «Кредитпромбанк»21.07.2006 р. надано відповідачу кредит у розмірі 16 675 доларів США на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів. 27.02.2008 р. з ним укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, згідно якої [PERSON] надано кошти на оплату страхового платежу у розмірі 5079,44 грн. З метою забезпечення виконання вказаних зобов»язань спірний транспортний засіб передано банку у заставу. Зазначив, що останній вже тривалий час не сплачує платежів та не вживає ніяких заходів, що свідчать по намір виконати зобов»язання. Тому просить в позові відмовити, оскільки спірний автомобіль є предметом застави. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши представлені по справі докази, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 вересня 1997 року між сторонами зареєстровано шлюб, який згідно рішення Сихівського районного суду м. Львова розірвано –25 жовтня 2007 року та розірвання шлюбу зареєстровано в органах РАЦСу згідно свідоцтва від 08.11.2007 року (а.с.106,107). Від даного шлюбу у сторін згідно копії свідоцтва про народження (а.с.6) народився син [PERSON], [INFO] Як вбачається з копії кредитного договору № 064706-А від 21.07.2006 р. ВАТ «Кредитпромбанк»(зараз ПАТ «Кредитпромбанк») надано відповідачу кредит у сумі 16 675 доларів США на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів строком до 20.07.2011 р. Зазначені кошти [PERSON] отримав у встановленому порядку згідно заяви на видачу готівки (а.с.56,70-75,114). Вказаний транспортний засіб марки Nissan, модель Almera , 2006 р. випуску на виконання вказаного договору відповідачем передано банку у заставу (а.с.76-79). Таким чином, майно було придбано сторонами під час шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як вбачається з офіційної довідки ПАТ «Кредитпромбанк»від 15.11.2010 року [PERSON] в період з 21.07.2006 р. (з часу отримання кредитних коштів) по 25.10.2007 р. (по час розірвання шлюбу) було сплачено 6 154,69 доларів США в рахунок погашення заборгованості по кредиту (а.с.61). Таким чином, саме вказана вище сума, яка була сплачена під час перебування сторін у шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними в рівних частках. При цьому суд звертає увагу, що транспортний засіб є неподільною річчю і за згодою сторін залишається у власності відповідача та з часу розірвання шлюбу [PERSON] сплачує заборгованість по кредиту із своїх особистих коштів. Відтак, у суду відсутні правові підстави для стягнення на користь позивача коштів виходячи з усієї суми кредиту отриманого на придбання транспортного засобу. Наведені вище мотиви спростовують заперечення представника ПАТ «Кредитпромбанк»з приводу стягнення з відповідача частини коштів на користь позивача. Окрім цього, покликання на те, що спірний автомобіль є предметом застави не є підставою для відмови в позові та порушенні законних майнових прав [PERSON], яка будучи в шлюбі несла спільно з відповідачем витрати по сплаті отриманих подружжям кредитних коштів. З огляду на викладене, слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 3077,345 центів, що згідно курсу НБУ еквівалентно 24 425,81 грн. –як частину вартості вказаного транспортного засобу, який є спільним майном подружжя, залишивши автомобіль у власності [PERSON] Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні вимог про збільшення частки у майні позивача у зв’язку з перебуванням на її утриманні сина, з таких мотивів. Відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони отримують, недостатній для забезпечення їх фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно з копіями розписок, наданих позивачем відповідачу (а.с.63-65), та копій квитанцій (а.с.68-69) [PERSON] сплачував аліменти на утримання сина. Однак, всупереч вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивач не довела, що такі кошти є недостатніми для забезпечення належного розвитку та рівня життя дитини. Тому суд вважає вимоги позивача про збільшення її частки у спільній сумісній власності подружжя у зв»язку з перебуванням на її утриманні неповнолітньої дитини безпідставними та відмовляє у їх задоволенні. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача сплачені нею та письмово підтверджені судові витрати (а.с.2,3,11).

Outcome: partial