Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що шлюб укладений у виконкомі Поляницької сільської ради 03.10.1987 року, виявився невдалим з вини відповідача. Останній часто зраджує їй, підтримуючи близькі стосунки з іншими жінками, принижує та зневажає її, іноді наносить побої. Спільне життя з відповідачем є неможливим, а тому просить суд шлюб розірвати. В судовому засідання позивачка підтримала свої вимоги викладені в позовній заяві. Додатково вказала, що відповідач бив її, з приводу чого вона зверталася в міліцію і чоловіка притягали до адміністративної відповідальності. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечував. Суд, вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши письмові докази в справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 03 жовтня 1987 року сторони уклали шлюб у виконкомі Поляницької сільської ради Івано-Франківської області, актовий запис № 9, в якому народилося троє дітей: дочка Мар`яна, 25.10.1987р.н., яка вже є повнолітньою, син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO] Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей, інші обставини справи. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з пояснень позивача, як підставу своїх вимог вона вказувала на те, що відповідач зраджує їй, вчиняє бійки та скандали, принижує та ображає її, що негативно впливають на атмосферу в домі та на емоційний розвиток дітей. Суд визнав, що через таку неправомірну поведінку відповідача, позивачка втратила почуття любові, поваги до нього, між сторонами немає взаєморозуміння, тобто тих основ, на яких утримується міцна сімя. А подальше проживання з відповідачем, який не змінив своєї поведінки, неодмінно викличе психологічні стреси, від яких необхідно вберегти не тільки позивачку, але й дітей. Суд вважає, що із за такої поведінки відповідач не може забезпечити сімї нормальних умов життя. Згідно ч.1 ст. 24 СК шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 цього ж Кодексу дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної поваги, любові, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. А за ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушення прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. При таких обставинах, враховуючи поведінку відповідача в сімї його згоду на розірвання шлюбу, категоричність дій позивачки та її заперечення можливості примирення, суд, враховуючи інтереси кожного з подружжя, їх дітей, приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно, а тому шлюб слід розірвати. На підставі наведеного, ст.ст.110-112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved