Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-12 00:00:00

29. 09. 2009 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про відшкодування майнової шкоди за лікування та медикаменти в сумі 9704, 76 грн., придбання ортопедичного взуття в сумі 1101, 54 грн., втрачений заробіток в сумі 11458, 00 грн., а всього 22316, 30 грн., а також відшкодування моральної шкоди в сумі 100000, 00 грн., стягнення суми додаткових витрат на протезування та санаторно-курортне лікування довічно. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що 12 лютого 2006 року біля 8 години 30 хвилин водій [PERSON], який керував автомобілем КАМАЗ-53212 д.з. 131-48 НІ, розпочинаючи рух з лівого узбіччя автодороги Кіровоград- Миколаїв в межах с. Веселе, Єланецького району в порушення п. 10.1 Правил Дорожнього Руху, не переконавшись у безпечності свого маневру, виїхав на смугу зустрічного руху та створив небезпеку для автомобілю ГАЗ - 2705 д.з. 866-60 Щ, яким керував позивач та рухався у зустрічному напрямку по своїй смузі руху. Відбулась дорожньо- транспортна пригода, в результаті якої позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження і був доставлений до Єланецької ПРЛ. Органами міліції Єланецького району [PERSON] було притягнуто до кримінальної відповідальності згідно ст. 286 ч. 2 КК України, а 09. 09. 2009 Єланецьким районним судом визнано винним та засуджено за вище вказаною статтею КкУкраїни. Згідно з п."в" ст.1 Закону України " Про амністію" від 12. 12. 2008 [PERSON] від покарання був звільнений. Позовна заява до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди залишена судом без розгляду. Позивачу рекомендовано звернутися з позовом до суду за місцем проживання відповідачів згідно цивільного судочинства. Після ДТП позивач тривалий час лікувався в різних лікарнях, йому було зроблено кілька операцій на правій нозі, до цього часу позивач не може рухатись на ногах. В результаті травми, отриманої під час вказаного ДТП, позивачу було надано 2-гу непрацездатну групу інвалідності - безстроково (довідка до акту огляду МСЕК № 015609). Відповідно висновку МСЕК мені було рекомендовано ортопедичне взуття, автомобіль з ручним керуванням, санаторно- курортне лікування. В результаті ДТП мені було завдано матеріальних збитків та моральну шкоду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що транспортним засобом за довіреністю керував відповідач [PERSON], тому всі позовні вимоги повинні бути звернені до [PERSON], у задоволенні позовних вимог до [PERSON] просив відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти задоволення позову в частині стягнення з нього витрат на лікування позивача, призначене лікарем, експертизою, чи іншими компетентними органами, в сумі 6116, 82 грн., в іншій частині позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечував, пояснюючи, що позивачем не надано суду доказів, підтверджуючих його витрати в зв'язку з пошкодженням здоров'я та втрачений заробіток на суму 22316, 30 грн. Зазначав, що позивач просить відшкодувати йому витрати на ортопедичне взуття в сумі 1101 грн. 54 коп., посилаючись на довідку Миколаївського державного експериментального протезно-ортопедичного підприємства, однак зі змісту вказаної довідки не вбачається, що вказана сума сплачена позивачем за ортопедичне взуття. В позові не надано розрахунку коштів, витрачених на лікування та медикаменти в сумі 9704 грн. 76 коп., оскільки вказані витрати повинні підтверджуватися призначеннями лікаря, записами в історії хвороби про призначення та використовування цих ліків хворим. Моральна шкода позивачем не обгрунтована. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14. 02. 2006 трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів під керуванням позивача [PERSON] та [PERSON] за наступних обставин. Відповідач [PERSON] згідно довіреності керував технічно справним автомобілем марки «Камаз-5321», реєстраційний номер [NUMBER], з полупричепом марки «ГКБ-8350», реєстраційний номер 149-55, який належить на праві приватної власності [PERSON], та рухався по проїзній частині покритої льодом автодороги «Кіровоград-Миколаїв», де при проїзді 155 км. + 640 метрів автодороги, яка проходила на території с. Веселе Єланецького району Миколаївської області зупинив автомобіль з метою відпочити. Близько 8 годин 30 хвилин того ж дня [PERSON] став виїжджати на проїзну частину дороги з метою продовжити рух в напрямку м. Миколаїв. В цей в зустрічному для нього напрямку з допустимою швидкістю в напрямку м. Кіровоград рухався технічно справний автомобіль марки «ГАЗ-2705», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] [PERSON] при виїзді на проїзну частину порушив вимогу п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, тобто проявив неувагу до дорожньої обстановки та її зміни, не контролював свій рух, хоча мав можливість, перед початком виїзду на проїзну частину не переконався у відсутності транспортних засобів, не врахував ширину проїзної частини та габарити свого транспортного засобу, не переконався в безпеці та не пропустив автомобіль марки «ГАЗ-2705», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався назустріч, виступав для нього перешкодою та складав реальну небезпеку для руху. [PERSON] не відмовився від своїх дій, хоча мав таку можливість, а продовжив рух вперед, при цьому в безпосередній близькості від автомобіля марки «ГАЗ-2705», зупинив свій транспортний засіб на проїзній частині, внаслідок чого [PERSON] об'єктивно не маючи технічної можливості зупинити транспортний засіб до місцезнаходження автомобіля «Камаз», та передньою частиною свого автомобіля допустив зіткнення з передньою лівою частиною автомобіля «Камаз». В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач [PERSON], згідно висновку судово-медичної експертизи № 74 від 29. 03. 2006, отримав тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя. Органами міліції Єланецького району [PERSON] було притягнуто до кримінальної відповідальності згідно ст. 286 ч.2 КК України, а постановою Єланецького районного суду від 09. 09. 2009 визнано винним та засуджено за вище вказаною статтею КкУкраїни. Згідно з п."в" ст.1 Закону України " Про амністію" від 12. 12. 2008 [PERSON] від покарання був звільнений. Позовна заява до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди залишена судом без розгляду. Мені рекомендовано звернутися з позовом до суду за місцем проживання відповідачів згідно цивільного судочинства. Після дорожньо- транспортна пригоди позивач [PERSON] був доставлений до Єланецької ЦРЛ. Після ДТП позивач тривалий час лікувався в різних лікарнях. Йому було зроблено кілька операцій на правій нозі. В результаті травми, отриманої під час вказаного ДТП, позивачу було надано 2-гу непрацездатну групу інвалідності безстроково, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК № 015609. Відповідно висновку МСЕК мені було рекомендовано ортопедичне взуття, автомобіль з ручним керуванням, санаторно- курортне лікування. В результаті ДТП позивачу [PERSON] було завдано матеріальних збитків, з тверджень позивача на суму на суму 22316, 30 грн., з яких за лікування та медикаменти в сумі 9704, 76 грн., придбання ортопедичного взуття в сумі 1101, 54 грн., втрачений заробіток в сумі 11458, 00 грн. Однак, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду доказів, що підтверджують його витрати в зв'язку з пошкодженням здоров'я та втрачений заробіток на суму 22316, 30 грн. Позивач просить суд відшкодувати йому заробіток, втрачений внаслідок втрати загальної працездатності за весь час, починаючи з дня ДТП, в сумі 11458, 00 грн. Відповідно до ст.1197 ЦК України, п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27. 03. 1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо у зв'язку з ушкодженням здоров'я потерпілому призначено пенсію або збільшено ту, яку він одержував раніше, розмір відшкодування визначається за відрахуванням із утраченого заробітку відповідно суми призначеної пенсії або суми, на яку її збільшено. Судом встановлено, що позивач [PERSON] отримує пенсію по інвалідності, яка перевищує мінімальну заробітну плату, тому його вимоги в цій частині позову необгрунтовані. Позивач просить відшкодувати йому витрати на ортопедичне взуття в сумі 1101, 54 грн., посилаючись на довідку Миколаївського державного експериментального протезно-ортопедичного підприємства, однак зі змісту вказаної довідки не вбачається, що вказана сума сплачена позивачем за ортопедичне взуття. Позивачем не надано розрахунку коштів, витрачених на лікування та медикаменти в сумі 9704, 76 грн. Вказані витрати жодними доказами позивачем не підтверджуються. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27. 03. 1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо в потерпілого у зв'язку з ушкодженням здоров'я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується із зазначенням їх тривалості висновком МСЕК (або висновком судово-медичної експертизи), вони підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду. Оскільки додаткові витрати позивача на протезування, санаторно-курортне лікування не підтверджено висновком МСЕК або судово-медичної експертизи та немає їх розрахунку на підставі лікарських призначень вимога їх відшкодування не підлягає задоволенню. Таким чином позовні вимоги в частині відшкодування майнової шкоди підлягають задоволенню частково, у розмірі 6116, 82 грн. Відповідно Пленуму Верховного Суду України від 27. 03. 1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. На підставі ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі (право власності, договір оренди) володіє транспортним засобом. Відповідно до роз'яснень, вказаних в п. 4 Пленуму Верховного Суду України від 27. 03. 1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського ведення, оперативного управління або з інших причин (договір оренди, довіреність і інше). Судом встановлено, що транспортним засобом марки «Камаз-5321», реєстраційний номер [NUMBER], з полупричепом марки «ГКБ-8350», реєстраційний номер 149-55, який належить на праві приватної власності [PERSON], в день ДТП на підставі довіреності керував [PERSON], ДТП трапилася з його вини, вина встановлена судом, а тому вищевказані позовні вимоги по відшкодуванню майнової шкоди у розмірі 6116, 82 грн. підлягають стягненню з відповідача [PERSON] В частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою слід відмовити. Стягнення коштів в сумі мінімальної заробітної плати у вигляді щомісячного платежу довічно чинним законодавством не передбачено, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині суд вважає за необхідне слід відмовити. У відповідності зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода це шкода, заподіяна працівникові поведінкою особи, яку можна характеризувати як неетичну, таку, що суперечить системі поглядів і уявлень, які регулюють поведінку людей у суспільстві. Під моральною шкодою розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, щоспричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення стосунків з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Під моральною шкодою слід розуміти також втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п. З постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначити залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин. Суд при розгляді справи також взяв до уваги те що факт заподіяння моральної шкоди позивачу мав місце, що виразилось у порушенні звичного способу життя, фізичних стражданнях, повязаних із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, тривалому лікуванні,\~ втрати нормальних життєвих звязків, які\~ вимагають від [PERSON] додаткових зусиль для організації свого життя , а тому позивач у відповідності з ст. 237-1 КЗПП України має право на відшкодування відповідачем моральної шкоди. Суд, з огляду на ступінь, характер, термін й обсяг моральних переживань позивача, яких останній зазнав у звязку з протиправними діями відповідача, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості дійшов висновку про те, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково, і вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача компенсацію за заподіяну моральну шкоду у розмірі 70 000, 00 грн., у задоволенні решти позовних вимог позивачу слід відмовити. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК Україну з відповідача підлягає стягненню на користь держави судові витрати у розмірі 69, 67 грн. держмита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial