Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання договору купівлі - продажу дійсним та про визнання права власності, вказавши наступне. 04 лютого 1996 року Позивач уклала з відповідачем [PERSON] усний договір купівлі-продажу гаража №4, який розташований у дворі будинку №59 по вул. 40 років Радянської України у м. Запорожжі. За цим договором Позивач придбала зазначений гараж у власність за суму, еквівалентну 1500 (одна тисяча п'ятсот) доларів США. За словами [PERSON], зазначений гараж був придбаний ним у гр. [PERSON]. Площа гаража становить 16,5 кв.м. Угода купівлі-продажу гаража не була укладена в письмовій формі та не була засвідчена нотаріально, оскільки, за словами відповідача [PERSON], він на той час не встиг оформити на гараж всіх необхідних документів. При цьому, [PERSON] зобов'язався оформити всі необхідні документи на гараж до 11 лютого 1996 року. Однак, після отримання від Позивача грошових коштів відповідач [PERSON] від укладання письмового договору купівлі-продажу гаража та його нотаріального засвідчення ухилявся. За таких умов Позивач, придбавши гараж у [PERSON] та реально користуючись ним, не може у повній мірі скористатись притаманними власнику повноваженнями: володіти, користуватись та розпоряджатись належним майном. Позивач зазначає, що 04 лютого 1996 року сторони домовились щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу (предмет договору - купівля-продаж гаражу, ціна - сума, еквівалентна 1500 дол. США, строк виконання - до 11 лютого 1996р.), відбулось також повне виконання договору: Позивач передала [PERSON] грошові кошти, а він - ключі від гаражу. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] ухиляється від нотаріального засвідчення договору купівлі-продажу гаражу, Позивач змушена звернутись до суду із позовом про захист права власності та просить суд визнати договір купівлі-продажу гаражу від 04 лютого 1996 року дійсним та визнати право власності на гараж. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просить позов задовольнити у повному обсязі. Позивач пояснила суду, що з відповідачем вони уклали усний договір купівлі-продажу гаражу, однак він не був оформлений так як у відповідача на той момент були відсутні правовстановлюючі документи, які він зобов'язався оформити у строк до 11.02.1996 року, однак цього зроблено не було та Відповідач уникає зустрічей з нею. На даний час позивач не може вільно розпорядитись належним їй майном, тому просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з'явився, причину неявки суду не сповістив, про день і час слухання справи завчасно повідомлявся у встановленому законом порядку, заперечень на позов суду не надав, у зв'язку з чим, на підставі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Позивач не заперечує проти вирішення справи у порядку заочного розгляду. Представник третьої особи ОП «ЗМБТІ»до судового засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, заперечень на позов суду не надав. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом встановлено, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради від 28.03.1991 року № 113\\2, вирішено продати гараж по вул. 40 Років Радянської України, 59 [PERSON]. 26.04.1991 року між виконкомом Оржонікідзевської районної Ради народних депутатів м.Запоріжжя та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу гаражу площею 16,5 кв.м за адресою вул.40 Років Радянської країни, 59. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 03.09.2008 року визнано дійсним договір купівлі продажу гаражу, площею 16,5 кв.м. за адресою вул.40 Років Радянської України, 59, укладений між виконкомом Оржонікідзевської районної Ради народних депутатів м.Запоріжжя та [PERSON] 26.04.1991 року. Відповідно до розписки від 04.02.1996 року, [PERSON] отримав гроші у розмірі 1500 доларів США в рахунок оплати гаража, та зобов'язався у випадку не оформлення документів на гараж у строк до 11.02.1996 року повернути гроші. Однак, з матеріалів справи вбачається, що перехід права власності на гараж № 4 по вул.40 Років Радянської України, 59 у м.Запоріжжя не зареєстрований в ОП «ЗМБТІ», оскільки відповідно до листа ОП «ЗМБТІ» від 23.02.2011 року № 2717, право власності на гараж № 4 за адресою: вул.40 років Радянської України, 59 у м.Запоріжжі зареєстровано за місцево радою на підставі рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 30.06.1993 року р.№ 270. Зазначене також підтверджується копією технічного паспорту на гараж № 4 по вул. 40 Років Радянської України, 59. Згідно із ч.2 ст.220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи даний спір, суд враховує, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню й державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов'язків для сторін. При вирішенні даного спору суд повинен перевірити, чи не існує передбачених законом перешкод для нотаріального посвідчення договору, зокрема відсутність будь-яких правовстановлюючих документів, які свідчать про наявність у продавця права власності на відчужуваний об'єкт нерухомості, невідповідність цих документів вимогам чинного законодавства тощо. Об'єкти нерухомого майна мають особливий правовий режим, який полягає, зокрема, у тому, що дані об'єкти, а також права на них підлягають спеціальній державній реєстрації відповідним органом, що встановлено ст. 182 ЦК України та Законом України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень". Відповідно до ст. 2 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно -це офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно. Позивач не надала суду доказів щодо укладення між сторонами договору купівлі-продажу гаражу № 4 по вул. 40 Років Радянської України, 59, щодо досягнення сторонами домовленості щодо всіх його істотних умов. Також у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини щодо належності Відповідачу [PERSON] на час передачі грошових коштів права власності на гараж № 4 по вул. 40 Років Радянської України, 59 За викладених обставин суд вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed