Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-28 00:00:00

У грудня 2010 року позивачка [PERSON] звернулася до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області про визнання права власності на самочинно збудований обєкт нерухомого майна - житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, розташований в с. Нова Дофінівка, по вул. Східна, 3, Комінтернівського району Одеської області. В обгрунтування заявлених вимог, в позовній заяві [PERSON] послалася на те, що згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] 21 вересня 2009 року, за реєстром 951 (на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №114870, зареєстрованого 11 вересня 2009 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010952400021) є власницею земельної ділянки, площею 0,099 га, розташованої на території Ново-Дофінівської сільської ради по вул. Східній, 3 (три) в с. Нова Дофінівка Комінтернівського району Одеської області. Користуючись даною земельною ділянкою за цільовим призначенням, вона збудували житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами використовується за призначенням, збудований згідно вимог закону та не порушує права та інтереси інших осіб. В даний час у звязку з відмовою органу місцевого самоврядування у неї виникла необхідність у визнанні в судовому порядку за нею права приватної власності на вищевказаний обєкт нерухомого майна, у звязку з чим вона була вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з обставин викладених в позовній заяві. Представник відповідача - Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області в судове засідання не зявився, однак голова Новодофінівської сільської ради надала до суду лист у якому визнає заявлені позовні вимоги та просить суд розглянути справу без участі представника сільської ради. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу, без участі представника відповідача. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, суд ухвалює рішення у попередньому судовому засіданні в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Згідно зі ст. 376 п.5 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує прав інших осіб. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. За наведених обставин та вимог цивільно-процесуального законодавства України суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Враховуючи, що позовні вимоги позивачки задоволено в повному обсязі, суд вважає можливим покласти на них оплату державного мита. Із матеріалів справи вбачається, що позивачами при зверненні до суду було сплачено судовий збір - 620,30 грн. (а.с. 3) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення - 120 грн. (а.с.2). Суд вважає за необхідне стягнути з позивачів солідарно недоплачену різницю державного мита на суму 1079, 70 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 182, 316, 376, 392 ЦК України,

Outcome: approved