Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом, який було уточнено під час судового засідання про спонукання відповідачів до виконання умов договору оренди квартири №45 розташованої в б.4, по вул. Азовський житловий масив в м. Маріуполі з правом викупу №06/02 від 06.02.1997 року, які передбачені п.10, 10.1, 10.2,11 вказаного договору, а також визнати право власності на вказану квартиру. Стягнувши з неї суму вартості квартири, яка вказана в договорі №06/02 від 06.02.1997 року і яка складає 21\~126 гривень 00 копійок. Відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом в якому він просив визнати недійсними п.6.4,10,11 договору оренди з правом викупу №06/02 від 06.02.1997 року квартири №45 розташованої в б.4, по вул. Азовський житловий масив в м. Маріуполі, який було укладено між АКБ СР «Укрсоцбанк», в особі керівника Маріупольського відділення [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого боку. Просив також стягнути з позивачки за основним позовом та відповідачки за зустрічним позовом судові витрати по сплаті ІТЗ судового процесу та судового збору. Позивачка за основним позовом та відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] основний позов підтримали , зустрічний позов не визнали, в судовому засіданні в обґрунтування вимог вказаних в позовній заяві, та заперечень на зустрічний позов, суду пояснили наступне. Між позивачкою [PERSON], яка є працівником Маріупольського відділення АКБ Укрсоцбанк та АКБ СР «Укрсоцбанк», в особі керівника Маріупольського відділення Укрсоцбанка [PERSON] було укладено договір оренди №06/02 від 06.02.1997 року , квартири №45 розташованої в б.4, по вул. Азовський житловий масив в м. Маріуполі , з подальшим правом викупу .Строк дії оренди 15 років (з 6 лютого 1997 року по 06 лютого 2012 року). Відповідно до п.6.4 та п.10.1 вказаного договору, позивачки за спливом трьох років користування квартирою, сплачуючи орендну плату мала право викупити вказану в договорі квартиру за ціною, яка була вказана в п.2 договору, та яка складає 21\~126 гривень. На протязі всього часу дії договору позивачка сумлінно виконували свої зобовязання, які були передбачені умовами договору: користувалась майном у відповідальності до призначення майна, сумлінно відносилась до майна, щомісячно до 10 числа місяця сплачувала орендну плату та комунальні послуги . На протязі останніх двох років, позивачка зверталась письмово до керівництва банку про виконання умов договору та дозволити їй провести викуп квартири, але відповідач проігнорував її звернення. Вважає, що відповідач навмисно не бажає виконувати умови договору, в односторонньому порядку відмовляється від його виконання. В звязку з тим, що дана квартира є єдиним житлом для неї та її сімї, іншого житла у позивачки немає, а відповідач ігнорує її звернення про виконання умов договору, вона вимушена була звернутись до суду за захистом свого порушеного права. З посиланням на ст.ст. 525, 526, 629 ,777 ЦК України просили основний позов задовольнити у повному обсязі, в зустрічному позові відмовити. Просили звернути увагу суду на те, що відповідач за основним позовом та позивач за зустрічним позовом звернувся до суду з позовом з порушенням строків позовної давності. Представник відповідача за основним позовом та позивача за зустрічним позовом позов [PERSON] не визнала, зустрічний позов підтримала. В обґрунтування вимог свого зустрічного позову та заперечень на основний позов надала суду наступні пояснення. 06 лютого 1997 року, дійсно , між [PERSON] та АКБ СР «Укрсоцбанк» було укладено договір оренди №06/02 від 06.02.1997 року , квартири №45 розташованої в б.4, по вул. Азовський житловий масив в м. Маріуполі , з подальшим правом викупу. Свої зобовязання , передбачені п.4 та п.5 вказаного договору сторони виконують, розмір орендної плати відповідач позивачці не збільшує.Вважає,що позов [PERSON] не підлягає задоволенню у звязку з тим,що керівник Маріупольської філії не мав повноважень на укладення договорів по відчуженню майна АКБ «Укрсоцбанк». Вважає, що керівник філії привисив свої повноваження, які йому були надані довіреністю від 15.05.1996року та п.4.2 Положення про Маріупольську філію АКБ «Укрсоцбанк»,так як АКБ «Укрсоцбанк» не надавав керівнику філії таких повноважень, як розпорядження власністю банку. У відповідності до наказу керівника правління «Укрсоцбанк» від 15.08.2001року №110дозвіл регіональним філіям банку на продаж та безоплатне передавання житла надає тільки постійно діюча комісія. Листом від 17.08.2001року №4-141/30 - 1784 було затверджено Порядок продажу житла філіями банку, у відповідності до якого, в разі виникнення необхідності продажу майна , філії звертаються до центрального апарату АКБ «Укрсоцбанк» з клопотанням та відповідними документами , перелік яких встановлено в даному листі. Тільки після отримання дозволу вказаної комісії Головного офісу Банку на продаж майна, філії мають право укласти договір купівлі продажу. В звязку з чим наполягає на тому, що керівник філії не мав повного обєму цивільної дієздатності на укладення договору про відчуження майна. Представник позивача за зустрічним позовом та відповідача за основним позовом , також пояснила,що вартість майна , яка вказана в договорі не є дійсною на даний час,а банк не має можливості відчужити майно не за ринковою вартістю. З посиланням на ст.. 203,215,217 ЦК України просила задовольнити зустрічний позов ПАО «Укрсоцбанк» - визнати недійсними п.6.4,п.10,п.11 договору оренди №06/02 від 06.02.1997 року , квартири №45 розташованої в б.4, по вул. Азовський житловий масив в м. Маріуполі , з подальшим правом викупу та стягнути з [PERSON] на користь ПАО «Укрсоцбанк» суму судових витрат по сплаті ІТЗ судового процесу та судового збору. В задоволені основного позову просила відмовити. Суд заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи доказами, якими вони обґрунтовують свої вимоги та доводи, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі, у зустрічному позві ПАО «Укрсоцбанк» до [PERSON] необхідно відмовити . Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На порушення своїх обовязків, передбаченого ст. 10 ЦПК України, представник відповідача ПАО «Укрсоцбанк» [PERSON], щодо доведення підстави свого зустрічного позову, не довела тих обставин, на підставі яких документів було визнано дії керівника філії неправомірним з перевищенням повноважень. Більш до того, чому на протязі з 1997 року сторона не зверталась до суду про визнання недійсними пунктів договору, та не було звернень до правоохоронних органів про визнання дій керівника філії неправомірними, пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права. Судом встановлено, що 06.02.1997 року між [PERSON] та АКБ СР «Укрсоцбанк» було укладено договір оренди №06/02 квартири №45 розташованої в б.4, по вул. Азовський житловий масив в м. Маріуполі , з подальшим правом викупу, строком на 15 років. Межі дії договору з 06 лютого 1997року до 06 лютого 2012 року, передбачені п.3 вказаного договору (а.с.8-11) Того ж числа було підписано акт приймання передачі майна. (а.с.13) Даний договір був підписаний [PERSON] з одного боку, та керівником Маріупольської філії АКБ СР «Укрсоцбанк» [PERSON] з іншого боку. Повноваження керівника філії вказані в довіреності (а.с.12) умовами якої передбачено, що керівник філії має право підписувати наступні договори: -разрахунково- касовому та іншому банківському обслуговуванні; -о роботі з цінними паперами, в тому числі з векселями; -про здійснення діяльності депозитарія інвестиційного фонду або інвестиційної компанії; -про надання кредитів та їх забезпеченні (в тому числі і договори застави); -про господарську діяльність філії. Квартира належить на праві власності маріупольській філії АКББ СР «Укрсоцбанк» (а.с.14-19). 20 вересня 2007року,03 листопада 2008року позивачка у письмовому вигляді зверталась до керівника АКБ «Укрсоцбанк» в м. Київ та керівника донецької філії АКБ «Укрсоцбанк з проханням надати їй дозвіл на викуп квартири(а.с. 20-21). Ст.. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Ст.. 525 ЦК України передбачено,що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. П.6.4 спірного договору передбачено, що орендатор- Кирильченко Н.Д., має право викупити (повністю викупити) майно на умовах, в порядку та в строки,передбачені та встановлені даним договором. П.10 передбачені умови, порядок та строки викупу майна орендатором: - за спливом 3 років користування майном (п.10.1); - викуп передбачає сплату орендатором орендодавцю вартості майна, яка вказана в п.2 даного договору (п.10.2); - з часу придбання права на викуп майна, орендатор сплачує орендодавцю всю вартість майна, на протязі всього часу оренди, який залишився з часу придбання права на викуп та до кінця терміну дії договору. В П.2 вказаного договору вказано вартість майна 21\~126 гривень. Інших доповнень, додаткових угод договір не має. 26 листопада 2010 року позивачка за основним позовом та відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] , перерахувала вартість квартири №45 розташованої в б.4, по вул. Азовський житловий масив в м. Маріуполі, яка вказана в договорі 21\~126 гривень, на розрахунковий рахунок ДОФ ПАО «Укрсоцбанк»,що підтверджено квитанцією №av/2939510, яка долучена до матеріалів справи. Договір є обовязковим для виконання сторонами ст. 629 ЦК України. На протязі всього часу дії договору позивачка сумлінно виконували свої зобовязання, які були передбачені умовами договору: користувалась майном у відповідальності до призначення майна, сумлінно відносилась до майна, щомісячно до 10 числа місяця сплачувала орендну плату та комунальні послуги , які передбачені п.4 договору. П.1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою,шостою ст.. 203 ЦК України. Ст. 203 ЦК України п.п.1-3, 5,6 передбачено,що: -зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (п.1); -особа , яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (п.2); -волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (п.3); -правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків,що обумовлені ним (п.5) Суд вважає,що не один з пунктів даної статті не було порушено при укладені договору оренди з правом викупу №06/02 від 06.02.1997 року. Відповідно до ст. 57 ЦПК України - доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин,що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків , показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Ст. 58 ЦПК України передбачує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування - ст. 59 ЦПК України) Суд критично відноситься до посилання представника відповідача за основним позовом та позивача за зустрічним позовом на те, що керівник філії банку у м. Маріуполі не мав необхідний обсяг дієздатності. Даний факт спростовується наявністю довіреності на керівника філії [PERSON] , яка була підписана директором Донецької обласної дирекції АКБ СР «Укрсоцбанк» [PERSON] Посилання представника відповідача за основним позовом та позивача за зустрічним позовом на те, що керівник філії банку у м. Маріуполі діяв з перевищенням повноважень, теж нічим не обґрунтовано та не підтверджено доказами. До того ж ст. 257 ЦК України передбачений загальний строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права 3 роки. Ст.. 267 ЦК України передбачені наслідки спливу строку позовної давності, а саме - сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі,є підставою для відмови в задоволенні позову. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушено право підлягає захисту. Позивачка за основним позовом та відповідачка за зустрічним позовом, до винесення рішення судом, звернулась до суду з заявою про застосування наслідків пропуску позовної давності, та відмовити відповідачу за основним позовом та позивачу за зустрічним позовом у задоволені зустрічного позову. Представник відповідача за основним позовом та позивача за зустрічним позовом не заявляла клопотання про поновлення строку позовної давності , а тому суд вважає ,що відповідачем за основним позовом та позивачем за зустрічним позовом було порушено строки для звернення до суду , які передбачені ст.. 257 ЦК України, та не застосовує п.5 ст. 267 ЦК України. Враховуючи те ,що позивачка за основним позовом та відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] повністю виконала умови договору № 06/02 від 06.02.1997року - суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved