overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рогатинського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримала повністю. Пояснила, що 12 липня 1991 року між нею та відповідачем по справі у виконавчому комітеті Конюшківської сільської ради Івано-Франківської області було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис за №14. Від спільного проживання в шлюбі в них 24 травня 1994 року народилася дочка [PERSON], яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні та вихованні. Спільне проживання між нею та відповідачем склалося невдало. Різні погляди на життя стали причиною непорозумінь між ними. Більше як півтора року спільно не проживають і проживати разом не бажають обоє. Примирення між ними неможливе. Відповідач створив іншу сімю, де в нього народилася дитина. Просила шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач в судове засідання не прибув і про причину своєї неявки суд не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачкою, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши доводи позивача, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серія І-НМ №493439, виданого виконавчим комітетом Конюшківської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області 12 липня 1991 року було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], про що було зроблено актовий запис за №14. Після одруження обом з подружжя присвоєно прізвище [PERSON]. Від спільного проживання в шлюбі 24 травня 1994 року в подружжя народилася дочка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-НМ №252670, виданим 01 липня 1994 року відділом реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міськвиконкому. Відповідно до вимог ст.112 СК України при розірвані шлюбу суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову. Бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що сторони спільно не проживають, не підтримують шлюбних відносин. За наданий судом трьохмісячний термін для примирення і збереження сімї сторони не помирилися. У позивача наявне стійке волевиявлення, направлене на припинення сімейних відносин. Викладені обставини свідчать про те, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що має істотне значення, а тому позов підлягає до задоволення. На підставі ст.ст.109, 110, 112 ч.2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду і просить суд, стягнути з відповідача борг за кредитним договором і судові витрати, мотивуючи тим, що 20 лютого 2006 року між Банком та відповідачем, був укладений кредитний договір, згідно якого позивач зобовязався надати відповідачу кредит в розмірі 2700 грн. 00 коп., строком на 24 місяці, а відповідач прийняв на себе зобовязання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 0.10 відсотків річних Відповідач порушив умови кредитного договору, наслідком чого було звернення банку до суду із позовною заявою, про стягнення суми боргу за кредитним договором в сумі 5488.77 гривень. Рішенням суду від 03.07.2009 року, позов задоволено, рішення набрало законної сили. За період з дати винесення рішення та до повного його добровільного виконання, за кредитним договором утворилась заборгованість із нарахованих але не сплачених відповідачем відсотків за користування кредитними коштами та штрафних санкцій за порушення строків виконання грошових зобовязань. Сума заборгованості складає 2018.93 грн. Представник позивача позовні вимоги підтримав, просить задовольнити позов. Відповідач позов не визнав і суду пояснив, що на даний час є рішення суду про стягнення з нього боргу за кредитним договором, і звернення до суду із тим самим предметом позову незаконно. Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до кредитного договору від 20.02.2006 року позивач надав кредит відповідачу в розмірі 2700.00 грн. строком на 24 місяці (а.с.4) із нарахуванням процентів за користування кредитом. Рішенням суду від 03.07.2009 року із [PERSON] стягнуто на користь позивача борг за кредитним договором в сумі 5488.77 грн. Рішення набрало законної сили 14 липня 2009 року, (а.с.10). Відповідно до ст.. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання. Встановлено, що з дати винесення рішення суду та до повного й( добровільного виконання утворилась заборгованість із нарахованих, але сплачених відповідачем відсотків за користування кредитними коштами штрафних санкцій за порушення строків виконання грошових зобовязань. Дострокове присудження до виконання основного зобовязання в нат; не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішення суду і виключає стягнення процентів, пені і збитків та інших штрафних санкц передбачених угодою, до дня фактичного задоволення, повного розрахунку. Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум кредитним договором у звязку з порушенням умов договору, ЗГІДНО 4.2 СТ.10 ЦК України не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідю невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірн зобовязань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника, подальшому при невиконанні рішення суду у кредитора виникає пра стягувати суми, передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобовязаль правовідносини не припинялися. У ст.. 599 ЦК України зазначено, і зобовязання припиняються його виконанням, проведеним належним чином, не в силу ухвалення рішення суду. Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-05 00:00:00

У серпні 2009 р. [PERSON] звернувся з вказаною заявою до суду, посилаючись на те, що його брат [PERSON], [INFO] є інвалідом II групи загального захворювання, яка йому встановлена в 1994 році, а з 01.10.2004 р. безтерміново. Він стоїть на Д обліку у лікара-психіатра Каховської ЦРЛ з приводу хронічного психічного захворювання з 1992 року. Відповідно до психічного стану здоровя потребує постійного стороннього догляду. За станом здоровя він не може розуміти значення своїх дій і керувати ними, потребує опіки, у звязку з чим просив визнати останнього недієздатним і встановити над ним опіку. В судовому засіданні заявник на заявлених вимогах наполягав. Представник третьої особи - управління праці та соціального захисту населення Каховської міської ради проти задоволення заявлених вимог не заперечував. Вислухавши пояснення заявника, третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, заявник по справі є братом [PERSON], який проживає разом з ним, що підтверджується довідкою про склад сімї (а.с.8). Останній є інвалідом II групи загального захворювання, безтерміново, внаслідок психічного розладу, про що свідчить довідка огляду у МСЕК (а.с.6). Перебуває на Д обліку у лікаря- психіатра Каховської ЦРЛ з 1992 року (а.с.7). За висновком проведеної амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 164 від 17.03.2010 р. [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням - шизофренією, параноідної форми з вираженим дефектом психіки. В силу цього захворювання він не може розуміти значення своїх дій і керувати ними. Рекомендується визнати його недієздатним з встановленням опіки (а.с.16-18). У відповідності до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою в разі визнання її недієздатною. Таким чином, оскільки визнання фізичної особи недієздатною підтверджується відповідними доказами і її брат має всі підстави бути призначеним опікуном, то заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування своїх вимог зазначила, що 01 квітня 2003 року померла її мати [PERSON] Аполінарія Миколаївна, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку №11, який розташований в с.Старошийка по вул.Мічуріна, Житомирського району. Оформлення права власності після померлої [PERSON] в нотаріальній конторі було відмовлено, у зв'язку з тим що первинна реєстрація права власності на нерухоме майно не була проведена, а правовстановлюючий документ відсутній. Встановлення факту прийняття спадщини позивачці необхідний для оформлення спадщини, що стало підставою для її звернення до суду. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі з підстав зазначених в ньому. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Житомирського району подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Суд перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вивчивши матеріали справи, судом було встановлено, що 01 квітня 2003 року в с.Старошийка, Житомирського району померла [PERSON] Аполінарія Миколаївна (а.с.6). Фактично спадщину у шестимісячний термін після смерті матері прийняла [PERSON]М , оскільки вступила у володіння спадковим майном - користується будинком, відремонтувала огорожу, користується земельною ділянкою. Факт прийняття спадщини має для позивачки юридичне значення є підставою для надання їй статусу спадкоємця [PERSON] Аполінарія Миколаївна і визнання за нею права власності на житловий будинок №11, який розташований в с.Старошийка по вул.Мічуріна, Житомирського район

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після померлої 18 квітня 2007 року [PERSON], яка є її матір'ю. В шестимісячний термін позивачка не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, так як після смерті матері користувалася квартирою, крім того не була обізнана про термін прийняття спадщини. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримала вказаний позов з підстав зазначених в ньому. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Житомирського району надав суду листи з клопотаннями про розгляд справи у його відсутність та не заперечують проти задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 18 квітня 2007 року в смт.Новогуйвинське, Житомирського району померла [PERSON] (а.с.6). Після смерті матері [PERSON] позивачі фактично прийняли спадщину, а саме проводили поточний ремонт в квартирі, тривалий час займалася зібранням документів необхідних для оформлення спадщини у зв'язку з чим зверталася до відповідних органів. Відповідно до ч.З ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку, що позивачка пропустили строк визначений для прийняття спадщини з поважних причин, тому приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому вказав, що в липні місяці 2010 року року, з вини відповідача, який мешкає поверхом вище над квартитрою позивача, за адресою: м.Попасна вул.Артемівська 8-а/10, в результаті незакритого водяного крана, сталося затоплення його квартири за адресою: м.Попасна вул.Артемівська 8-а/7, чим була спричинена шкода його майну а саме: пошкоджена шафа-купе в коридорі, розбухли кухонні меблі, вхідні двері, відклеїлись шпалери у коридорі. Позивач, посилаючись на те, що в добровільному порядку відповідач відмовився сплатити йому вартість шафи-купе, просить стягнути з відповідача суму вартості зазначеної шафи - 6900грн., а також передати у власність вІдпвоідачу зазначену шафу- купе. Також позивач просить стягнути із відповідача суму судових витрат 189 грн., понесені ним при зверненні до суду. У судовому засідання позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач позов не визнав, пояснив, що його вини у спричиненні шкоди позивачу немає, в його квартирі не було ніяких поломок водяного крану. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши письмові матеріали справи вважає, що поданий позов не підлягає задоволенню за наступних підстав. Так, згідно ст.10 п.3 та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.,1166 ЦК України матеріальна шкода, що спричинена неправомірними діями особи або шкода спричинена майну іншої особи, відшкодовується тією особою, що його спричинила. В судовому засіданні без заперечень встановлено, що в квартирі позивача сталося залиття водою із квартири сусідів зверху, внаслідок чого в квартирі позивача пошкоджені : шафа-купе в коридорі, кухонні меблі та вхідна дверь. що зафіксовано в [PERSON], що складені представниками Попаснянського ЖКО та міським депутатом /а.с.7,8/. При цьому суд зазначає, що у вищезазначених [PERSON] відсутні відомості про те, з якої саме квартири зверху була втеча води і не встановлені будь-які інші причини залиття квартири позивача. Свідки працівники Попаснянського ЖКО [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також депутат міської ради [PERSON], які склали вищеіцащначені [PERSON], в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] складені ними на прохання позивача та його дружини з їх слів, квартиру відповілача вони не обстежували, причину втечі води також не встановлювали, як і не встановлено саме дата, коли сталося залиття квартири позивача. До цього ж, із представленої позивачем квітанції на /а.с. б/ відсутні відомості щодо покупця, строка - від кого прийнята сума б 900 грн. - порожня і тому ствердження позивача про те, що він купив шафу-купе за 6 900грн. спростовуються. Ніяких інших доказів щодо встановлення вини відповідача у спричиненні пошкодження своєму майну, позивач суду не надав і тому суд вважає позовні вимоги позивача не доведеними, як того вимагає цивільно-процесуальне законодавство. Таким чином, позивач не довів в судовому засіданні заявлених позовних вимог, в зв»язку з чим поданий ним позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст.,1166 ЦК України,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свій позов тим, що вона перебуває в зареестрованому шлюбі з відповідачем з 02.09.2005 року, актова запис № 241. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], 02.04.2007 , який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо, працює, і ухиляється від утримання неповнолітньої ини, матеріальної допомоги добровільно не надає. Позивачка прохає суд задовольнити позов і стягнути з відповідача на її користь на имання дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 850 гривень щомісячно, іинаючи з дня подачі заяви і до її повноліття дитини. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала прохала їх задовольнити. Відповідач позов визнав не заперечує проти його задоволення. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає іоволенню. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею вноліття. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі від якого ють неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], який оживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо, ацює, і добровільно відмовляється утримувати дитину. Суд вважає, що необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти в в ердій грошовій сумі в розмірі по 850 гривень щомісячно, і до повноліття дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те що відповідач є батьком дитини, однак ухиляється від обовязку щодо її утримання, не надає у добровільному порядку матеріальної допомоги. Тому позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі в розмірі 1000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судовому засідання позивачка уточнила розмір аліментів та просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти в розмірі ? частини усіх виходів відповідача на утримання дитини. Відповідач у судовому засіданні визнав уточнені позовні вимоги, не заперечував щодо стягнення з нього аліментів в розмірі ? частини усіх видів доходів. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. 14 червня 2006 року народився [PERSON], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 30.06.2006 зроблено відповідний запис за № 432. У свідоцтві про народження батьками неповнолітнього [PERSON] зазначені [PERSON] та [PERSON]. Судом встановлено та сторони у справі не заперечували, що неповнолітній [PERSON] мешкає разом із матірю позивачкою у справі. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Однак відповідач ухиляється від добровільного утримання дитини. За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-05 00:00:00

ФОП [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати трудовий договір, укладений між нею та [PERSON], на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за здійснення прогулу. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона відповідно до укладеного 01.04.2006 трудового договору № 296 прийняла на роботу [PERSON] на невизначений строк з 01.04 2006; посадові обовязки перукар-модельєр. Однак з 02.08.2010 [PERSON] не зявлялась на робоче місце без поважних причин. Також з моменту укладення трудового договору [PERSON] була відсутня на робочому місці без поважної причини 11.10.2009, 13.10.2009, 27.12.2009, 09.03.2010, 25.03.2010. Позивач неодноразово направляла на її адресу телеграми з проханням пояснити причини відсутності на робочому місці, однак жодних даних про поважність причини відсутності на роботі працівника не отримала. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили розірвати трудовий договір. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Представник третьої особи Харківського міського центру зайнятості в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснила, що для реєстрації розірвання трудового договору між фізичною особою-підприємцем та її робітником до Центру зайнятості мають зявитися одночасно як робітник так і фізична особа підприємець. Виключно за таких обставин може бути проведено реєстрацію. У разі якщо хтось з них не зявиться, реєстрацію здійснити не можливо бо всі мають надати свої примірники договору в оригіналі. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: Між ФОП [PERSON] та [PERSON] 01.04.2006 укладено трудовий договір № 296, зареєстрований у Харківському міському центрі зайнятості, за умовами якого [PERSON] була прийнята на роботу за професією перукар-модельєр, з оплатою праці 360,00 грн. щомісячно. З 02.08.2010 [PERSON] не зявлялась на робочому місці без поважних причин. Відповідно до ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу, в ому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин. Відсутність на робочому місці [PERSON] підтверджується поясненнями позивача, відповідачем не спростована. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ФОП [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з урахуванням досліджених доказів. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-05 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. В обґрунтування вимог вказав, що відповідач проживає в квартирі № 66 в будинку № 3-Ж на ж/м Комунар в м. Дніпропетровську, що є комунальною власністю [PERSON], будинок знаходиться на балансі позивача. Відповідач зобов'язана оплачувати квартплату щомісячно, проте платежі не проводить з 01.05.2006 по 01.05.2009 року. Сума заборгованості склала - 987,28 грн.. Відповідач, не дивлячись на неодноразові попередження, добровільно не бажає погасити заборгованість. Представник позивача надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, у заяві просила суд стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 987,28 грн. Відповідач у судове засідання не зявилась, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заперечень по справі не надала. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у справі, з'ясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають. задоволенню з наступних підстав: В ході судового розгляду встановлено, що відповідач проживає в квартирі № 66 в будинку № 3-Ж на ж/м Комунар в м. Дніпропетровську, що є комунальною власністю [PERSON], будинок знаходиться на балансі позивача. Відповідач зобов'язана оплачувати квартплату щомісячно, проте платежі не проводить з 01.05.2006 по 01.05.2009 року. Сума заборгованості склала - 987,28 грн.. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а у відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Згідно ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваним, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або домовленістю сторін. На підставі викладеного, суд вважає, що відповідач повинна сплатити суму заборгованості в розмірі 987,28 грн.. Дані висновки суду підтверджуються матеріалами справи.

Outcome: approved