Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою, в якій просить визнати недійсним контракт № 0511147, укладений між ним та відповідачем ЗАТ Філдес Україна(тепер ПАТ Філдес Україна), стягнути з відповідача в його користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 36903 грн. 02 коп., моральну шкоду у розмірі 5000 грн., а також понесені судові витрати у справі та витрати за надання правової допомоги. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 24.11.2007 року між ним та відповідачем був укладений вказаний контракт про надання послуг, згідно якого він, ставши учасником групи, обравши базову модель автомобіля, принцип обчислення внесків, сплативши вступний і поточний місячні внески, взяв на себе зобовязання здійснювати щомісячні внески та отримати автомобіль, а відповідач у свою чергу взяв на себе зобовязання надати учасникам системи послуг із створення груп, акумулювати кошти від учасників груп, придбати автомобіль та передати його клієнту. Під час його укладення він не ознайомлювався з його змістом, оскільки продавець послуг повідомила, що із змістом контракту він зможе ознайомитись лише після його підписання та сплати вступного внеску. При цьому, остання запевнила, що він зможе вже у місячний термін отримати автомобіль марки ВАЗ-11183, тобто такий, який замовляє. Після сплати вступного внеску та підписання контракту йому надали можливість ознайомитися з його змістом. Ознайомившись з таким, він побачив, що контракт містить умови, які є несправедливими та такими, що на його думку порушують його права та суперечать принципу добросовісності. Так, для нього, як споживача послуг, встановлені жорсткі обовязки, а відповідач в свою чергу, при наданні послуги керується власним розсудом. Важливим є і той факт, що відповідальність відповідача за спірним контрактом стосовно його зобовязань значно обмежена, а сам він, як споживач, ні до підписання контракту, ні під час його укладення не мав реальної інформації про такий стан речей, як і щодо послуги, яка йому надається. Найбільш обурливим вважає той факт, що вже після сплати значної частини внесків відповідачу, останній зазначив, що моделі автомобіля, який він замовляв і який обумовлений у контракті, вже немає у наявності і що він у примусовому порядку мусить змінити марку автомобіля, зокрема вибрати таку, яка є у наявності. Зазначивши відповідачу, що він не має наміру цього робити, оскільки за іншу модель автомобіля потрібно доплачувати, йому у телефонному режимі повідомлено, що у такому разі контракт буде розірвано в односторонньому порядку, а його кошти не повернуться, що безпосередньо зазначено у контракті. Після такого, він був змушений написати відповідну заяву. Таким чином вважає, що його завідомо поставили у вкрай невигідне становище, що суперечить чинному договірному законодавству. Коли він, звернувшись у листопаді 2009 року до Печерського районного суду м. Києва із позовом про розірвання контракту та відшкодування збитків, перестав оплачувати внески, у грудні цього ж року відповідач в односторонньому порядку розірвав його, мотивуючи це тим, що таке право останнього було також зазначено у контракті і він його підписав. При цьому, оплачені кошти у розмірі 36903 грн. 02 коп. за ненадані послуги йому не повернені і відповідач не має наміру цього робити. У звязку з вказаним, він був змушений звернутися в суд із даним позовом про захист його права, як споживача послуг, відшкодування матеріальної шкоди у вказаному розмірі, а також моральних збитків, які він оцінює у розмірі 5000 грн.. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просять позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, а також письмових поясненнях на заперечення проти позову (а. с. 104-107). Додатково надали пояснення, згідно з якими підприємницька практика, яку здійснює відповідач, є такою, що вводить в оману всіх його споживачів, в тому числі і позивача, оскільки під час пропонування своїх послуг споживачам відповідна інформація надається у нечіткій, незрозумілій формі, і це вже після підписання контракту. Також наголошують на тому, що у даному випадку позивач, як сторона контракту, не просить його розірвати, як це стверджує відповідач, а просить визнати його недійсним, що не залежить від виконання, невиконання чи неналежного виконання сторонами умов цього контракту. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву від 21.01.2011 року (а. с. 50-55), просить у задоволенні позову відмовити. Додатково надав пояснення, згідно з якими укладений контракт у повному обсязі відповідає загальним засадам цивільного законодавства, а оскільки такий вид діяльності, як адміністрування придбання в групах не врегульований нормами чинного законодавства, тому у спірному контракті були детально викладені всі його умови, якими б несприятливими їх не вважав позивач. Що стосується тверджень позивача про не ознайомлення його із змістом контракту, зобовязавши перед цим внести перший внесок, то такі вважає надуманими, а сам позивач міг відмовитись від його підписання. Також заперечує твердження позивача та його представника з того приводу, що діяльність товариства підпадає під ознаки фінансової діяльності, оскільки діяльність, яку здійснює товариство, на даний час не регламентована на законодавчому рівні. Вважає надуманими і твердження позивача з приводу того, що товариство в обовязковому порядку зобовязувало останнього щодо написання заяви про зміну марки автомобіля, а сам позивач, написавши відповідну заяву, лише використав своє право вибору іншої моделі, що і передбачено контрактом. Також просить звернути увагу суду на те, що рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі № 2-675/10 р. у справі за позовом [PERSON] до ПАТ Філдес Українапро розірвання договору та стягнення збитків вже встановлено факт невиконання позивачем умов контракту, у звязку з чим йому у вказаному позові було відмовлено, а товариство у односторонньому порядку розірвало контракт, так як позивач порушив виконання його умов, а саме перестав сплачувати внески. Оскільки позивач порушив виконання контракту, а товариство такого не вчиняло, тому і немає підстав для повернення позивачу сплачених ним внесків у розмірі 36903 грн. 02 коп., так як матеріальна шкода у відповідності до норм чинного ЦК України відшкодовується лише у разі порушення стороною контракту взятого на себе зобовязання. Щодо відшкодування моральної шкоди, то таку вимогу також вважає безпідставною, оскільки у позовній заяві та доданих до неї документах позивач не зазначив, якими доказами він доводить наявність у нього такої шкоди, а ті обставини, що наведені, жодним чином не стосуються правових відносин, які склалися між сторонами контракту. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення представника відповідача, давши належну оцінку доказам по справі, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають до часткового задоволення. Так, у судовому засіданні встановлено, що 24.11.2007 року між позивачем [PERSON] та ЗАТ Філдес Україна, правонаступником якого є ПАТ Філдес Україна, було укладено контракт № 0511147 (а. с. 9-16) про надання послуг, за умовами якого клієнт, обравши базову модель автомобіля, принцип обчислення внесків, сплативши вступний і поточний місячний внески, взяв на себе зобовязання здійснювати щомісячні внески та отримати автомобіль, а відповідач, в свою чергу, взяв на себе зобовязання надати учасникам системи послуг зі створення груп, акумулювати кошти від учасників груп, придбати автомобіль та передати його клієнту. Для виконання вимог спірного контракту позивач у листопаді 2007 року здійснив оплату вступного внеску у розмірі 1517 грн. 88 коп. і на протязі майже двох років, а саме до серпня 2009 року включно здійснював щомісячні платежі на загальну суму 36903 грн. 02 коп., що підтверджується копіями наданих позивачем квитанцій № 42 від 24.11.2007 року на суму 1517 грн. 88 коп., № 51 від 01.04.2008 року на суму 729 грн. 75 коп., № 12 від 21.04.2008 року на суму 21892 грн. 50 коп., № 4 від 12.05.2008 року на суму 1720 грн. 80 коп., № 5 від 12.05.2008 року на суму 729 грн. 75 коп., № 8 від 06.06.2008 року на суму 729 грн. 75 коп., № 11 від 08.07.2008 року на суму 643 грн. 71 коп., № 23 від 07.08.2008 року на суму 643 грн. 71 коп., № 19 від 09.09.2008 року на суму 643 грн. 71 коп., № 3 від 09.10.2008 року на суму 643 грн. 71 коп., № 10 від 07.11.2008 року на суму 630 грн. 24 коп., № 5 від 09.12.2008 року на суму 643 грн. 71 коп., № 13 від 12.01.2009 року на суму 643 грн. 71 коп., № 6 від 09.02.2009 року на суму 780 грн. 77 коп., № 5 від 10.03.2009 року на суму 780 грн. 77 коп., № 3 від 09.04.2009 року на суму 705 грн. 71 коп., № 1 від 08.05.2009 року на суму 705 грн. 71 коп., № 3 від 09.06.2009 року на суму 705 грн. 71 коп., № 5 від 10.07.2009 року на суму 705 грн. 71 коп. та № 13 від 10.08.2009 року на суму 705 грн. 71 коп. (а. с. 20-24). З ідентифікатора контракту № 0511147 від 24.11.2007 року (а. с. 17), яка є його невідємною частиною, вбачається, що позивач, як клієнт системи, замовив автомобіль марки ВАЗ 11183 з ціною базової моделі 45500 грн., який у відповідності до ст. 12 контракту відповідач мав передати у розпорядження позивача протягом девяноста робочих днів за умовою, що обрана модель є у наявності у дилера, а також після виконання позивачем ряду умов, зокрема внесення збору, сплати запропонованих внесків, підписання додатку до дійсного контракту та оплата всіх платежів. Правовідносини, які склалися між позивачем та відповідачем у звязку із укладенням вказаного вище контракту, підпадають під ознаки тих, які регулюються Законом України Про захист прав споживачів, з положень якого суд насамперед виходить, вирішуючи даний спір. Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачівспоживачем, права якого захищаються вказаним вище Законом, є лише громадянин (фізична особа), котрий замовляє або має намір замовити послуги для власних потреб, яким і є позивач [PERSON]. При цьому, Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією або ж фізичною особою-підприємцем, які надають послуги незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва, яким і є відповідач ПАТ Філдес Україна. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ат ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Із спірного контракту вбачається, що відповідач здійснює діяльність по адмініструванню придбання в групах і такий контракт пов'язаний із наданням відповідачем зазначених послуг. На час ухвалення даного рішення суду, здійснення фізичними особами-підприємцями чи юридичними особами послуг по адмініструванню придбання в групах, а також укладення з цього приводу контрактів (договорів), на законодавчому рівні не врегульоване, у звязку з чим суд керується згаданими вище нормами ЦК України, беручи за основу право сторін укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає його загальним засадам і право сторін врегульовувати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Про це йдеться також і у пунктах 2 та 3 згаданої вище Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів, згідно яких відносини щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які йому не суперечать, а вирішуючи питання про характер правовідносин між споживачем та виконавцем послуг, про наявність підстав і умов їх виникнення, про права і обовязки сторін за договором, суд виходить як із норм Закону України Про захист прав споживачіві прийнятих згідно з ним актів законодавства, так і з відповідних норм ЦК України та іншого законодавства, що регулює ті ж питання. Надаючи у судовому засіданні оцінку спірному контракту, суд дійшов до висновку, що такий, хоч і спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків сторін у ньому, проте укладений із грубим порушенням порядку його укладення, який ґрунтувався би на вільному виборі сторін, вільному визначенні умов цього контракту та врахуванням всіх обовязкових вимог цивільного законодавства. Так, позивач, як сторона у спірному контракті і споживач послуг під час його укладення не мав реальної інформації про послуги, що йому будуть надаватися і, відповідно, не міг здійснити свідомий вибір, що зокрема підтверджується поясненнями позивача у судовому засіданні, згідно з якими він підписав спірний контракт лише після сплати першого внеску 24.11.2007 року у розмірі 1517 грн. 88 коп. і лише після підписання та проведення зазначеної оплати зміг ознайомитися із змістом даного контракту та детальною інформацією, яка у ньому міститься. Вказане не відповідає вимогам п. 4 ст. 4, ч. 2 ст. 19 та ч. 1 ст. 21 Закону України Про захист прав споживачів, які повинні бути врахованими та застосовуватися при укладенні будь-яких видів договорів (контрактів) про надання послуг. При укладенні спірного контракту про надання послуг не були враховані також і інші норми згаданого Закону, зокрема зміст ст. 18, яка забороняє включати у договори із споживачами умови, що є несправедливими. Так, спірний контракт містить жорсткі обовязки позивача, як споживача послуг поряд із обовязками відповідача (пункти а і б ст. 5 та пункти а, б, в, г, д, є, ж ст. 12 контракту для позивача і жодного пункту для відповідача), а також санкції за невиконання зобовязань за контрактом (пункти а, б, в, г, д ст. 17 контракту для позивача і лише пункти а, б, в ст. 17 контракту для відповідача); відповідач наділений правом не повертати кошти (внески), сплачені позивачем, у разі розірвання контракту з власної ініціативи (п. б ст. 17 контракту); встановлення у контракті умов, з якими позивач не мав реальної можливості ознайомитися перед його укладенням (статті 7, 8, 9, 11 і інші контракту); обмеження відповідальності відповідача стосовно прийнятих ним зобовязань (весь контракт сформований так, що у випадках порушення взятих на себе зобовязань, відповідач не буде нести відповідальності, або ж буде нести незначну відповідальність, яка полягає у сплаті невеликого розміру штрафів). Важливим є і той факт, що більшість положень спірного контракту не містять чітких тверджень, а в таких зазначаються додаткові умови, що робить даний контракт нечітким, незрозумілим і складним для сприйняття клієнтів, у тому числі і позивача. Таким чином, у даному випадку має місце порушення принципу рівності сторін контракту (договору), обмеження певним чином права на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про послуги, що у відповідності із ч. 1 ст. 21 Закону України Про захист прав споживачівє порушенням права споживача. До того ж, як виявилося згодом і знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, модель автомобіля, яку замовляв позивач, була відсутня, і останній змушений був подати заявку на автомобіль іншої марки, що було ним зроблено 09.05.2008 року (а. с. 56). Це повязано з тим, що знову ж таки спірним контрактом зазначені вкрай несприятливі умови для клієнтів при закупівлі автомобілів, вибору моделі, а також зміни або припинення виробництва моделі (статті 10, 12 контракту), що ще раз підтверджує твердження позивача і спростовує твердження представника відповідача про несправедливість умов контракту та надання послуг неналежної якості. Вказане вище безперечно підтверджує той факт, що зміст спірного контракту суперечить нормам чинного ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, зокрема і Закону України Про захист прав споживачів, хоча додержання відповідної вимоги у відповідності з п. 1 ст. 203 ЦК України, є обовязковим для чинності правочину. При цьому немає значення, до яких видів послуг відноситься діяльність відповідача і чи виконувалися зобовязання сторонами спірного контракту належним чином. Тому твердження обох сторін з вказаного приводу суд не бере до уваги. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України недодержання у момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 цього Кодексу, є підставою недійсності такого правочину, у звязку з чим контракт № 0511147 про надання послуг, укладений 24.11.2007 року між позивачем та відповідачем слід визнати недійсним. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків. У разі недійсності правочину кожна сторона зобовязана повернути іншій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Якщо у звязку із вчиненням недійсного правочину другій стороні завдано моральної шкоди, вона підлягає відшкодуванню. З огляду на вказане, з відповідача в користь позивача підлягають стягненню кошти, а саме вступний та щомісячні внески, які були сплачені останнім на виконання контракту, у сумі 36903 грн. 02 коп.. Що стосується завданої позивачу моральної шкоди, то така підлягає відшкодуванню частково у розмірі 1500 грн.. При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу, суд виходить із того, що негативні наслідки укладеного контракту з відповідачем, можливість втрати значної суми коштів та взагалі можливості придбати автомобіль у майбутньому, вкрай несприятливі умови контракту не могли не призвести до душевних хвилювань, страждань та численних стресів, що і було підтверджено самим позивачем у судовому засіданні, у звязку з чим суд дійшов до висновку про необхідність часткового відшкодування відповідачем моральної шкоди. У звязку із задоволенням позовних вимог, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача у користь позивача понесені останнім судові витрати у справі, а саме 120 грн. оплачених коштів за інформаційно-технічне забезпечення розгляду позовної заяви згідно квитанції № 475.155.1 від 15.10.2010 року (а. с. 2) та 2000 грн. за надання правової допомоги згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 119/2010 від 27.12.2010 року (а. с. 101), а всього 2120 грн.. Таким чином загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача у користь позивача, становить 40523 грн. 02 коп. (36903 грн. 02 коп. + 1500 грн. + 2120 грн. = 40523 грн. 02 коп.).

Outcome: partial