Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Новопсковського районного суду з позовом до Новопсковського районного комунального підприємства «Комунальник», про скасування наказу про скорочення штату підприємства № 31 від 13.05.2010 року та наказу № 7-к від 19.07.2010 року про звільнення згідно п.1 ст. 40 КЗпП України, стягнення заборгованості по заробітній платі при звільненні, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та завданої моральної шкоди. Під час судового розгляду справи позивач наполягала на задоволенні позовних вимог, уточнила їх та доповнила, і просить суд скасувати наказ № 31 від 13.05.2010 року про скорочення штату підприємства, скасувати наказ № 7-к від 19.07.2010 року про звільнення її за ч.І ст. 40 КЗпП України у зв»язку з скороченням штату, поновити на посаді бухгалтера Новопсковського районного комунального підприємства «Комунальник», стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки заробітної плати при звільненні у сумі'949,28 грн., стягнути з відповідача 1000 грн. моральної шкоди. В обгрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що 05.07.2007 року була прийнята відповідачем на роботу на посаду бухгалтера. 13.05.2010 року відповідач видав наказ № 31 про скорочення штату підприємства у зв»язку із зменшенням об»ємів роботи та важким фінансовим положенням. Даний наказ позивачка вважає необгрунтованим та безпідставним, так як фінансове становище підприємства не погіршилося і об»єм роботи не змінився. 19.07.2010 року наказом № 7-к позивачка була звільнена з займаної посади за п.1 ст. 40 КЗпП України (скорочення штату). З 14.05.2010 року по 19.07.2010 року відповідач в порушення ч.2 ст. 40 КЗпП України не запропонував позивачці іншу роботу та не погодив її звільнення з профспілковим комітетом. В порушення ст. 116 КЗпП України при звільненні відповідач письмово не повідомив позивача про суму належних їй коштів при звільненні, повний розрахунок здійснений не був. У зв»язку з незаконним звільненням позивачка зазнала моральних страждань, які виразилися у хвилюванні, вона втратила єдине джерело існування. Просить позовні вимоги задовольнити повністю. Представник відповідача позов визнала частково в частині виплати середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати в сумі 949,28 грн., зазначивши, що за останні півроку підприємство є збитковим та жодна з професій, на які були прийняті працівники не підходила позивачці згідно до її диплому та кваліфікації. Позивач була ознайомлена з наказом, заперечень з її боку не було. Відносно твердження позивачки про те, що вона мала переважне право залишитися на посаді бухгалтера, представник відповідача заперечувала, пояснивши, що згідно зі ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників переважне право на залишенні на роботі мають працівники з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці. На підставі вищезазначеного просила суд у задоволенні позову відмовити. Третя особа по справі [PERSON] позов не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] Судом встановлено, що [PERSON] з 05.10.2007 року працювала на посаді бухгалтера Новопсковського районного комунального підприємства «Комунальник», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.7). 13.05.2010 року відповідачем було видано наказ № 31 «Про скорочення штату підприємства» (а.с.5). 19.07.2010 року наказом № 7-к [PERSON] була звільнена з займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення штату) (а.с.93). З метою захисту права громадян на працю підстави звільнення працівника з роботи чітко визначені в Кодексі законів про працю України. Загальні для всіх працівників підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника чи уповноваженого органу передбачені ст. 40 КЗпП України Звільнення працівника за ініціативою власника чи уповноваженого ним органу дозволяється законом у зв»язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідацією, реорганізацією, перепрофілюванням підприємства (установи, організації), скороченням чисельності або штату працівників (п.1 ст. 40 КЗпП України). Відповідно до ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності або штату працівників переважне право на залишення на роботі надається працівникам із більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. За рівних показників продуктивності праці і кваліфікації перевага щодо залишення на роботі надається таким працівникам: сімейним - за наявності у них двох і більше утриманців; особам, у сім»ї яких немає інших працівників із самостійним заробітком; працівникам, які мають тривалий безперервний стаж роботи на даному підприємстві (в установі, організації), та інше. Позивач не має на утриманні неповнолітніх дітей, особи, які залишилися працювати бухгалтерами Новопсковського районного комунального підприємства «Комунальник» мають на утриманні неповнолітню дитину та більш значний трудовий стаж. Судом встановлено, що відповідачем про розірвання трудового договору позивача було повідомлено під розписку своєчасно - за два місяці до звільнення, що підтверджено наказом № 31 від 13.05.2010 року (а.с.5). Відповідно до ст. 42-1 КЗпП України, працівники, звільнені у зв»язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі реорганізацією, перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату, протягом одного року з моменту звільнення мають право на поворотне прийняття на роботу, укладення трудового договору, якщо власник проводить набір працівників аналогічної кваліфікації. Судом встановлено, що відповідачем було проведено набір працівників, з них: З працівника прийнято на постійну основу: 1- прибиральник виробничих приміщень, 2 - штукатура, 8- працівників на сезонній роботі на такі посади: підсобні робочі, майстри, каменярі, сантехніки, чистильник димоходів. Позивач, згідно запису в особовій картці має спеціальність «бухгалтер», тобто жодна професія позивачеві не підходить відповідно до її диплому та кваліфікації. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Факт незаконного звільнення [PERSON] не знайшов підтвердження в судовому засіданні, тому суд вважає, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, вимоги позивача про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, бо суд задовольняє вимогу позивача про стягнення на її користь з відповідача середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог фізичних та юридичних осіб і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 252 КЗпП України зміна умов трудового договору, оплати праці. притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових ,органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації, його керівників, крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки. Судом встановлено, що згода щодо звільнення [PERSON] відповідачем була запитана, що підтверджено протоколом № 10 від 23.11.2010 року «Про скорочення чисельності працівників підприємства». Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів » від 06.11.1992 року № 9, ст. 252 КЗпП України, згода профспілкової організації працівників Новопсковського районного комунального підприємства «Комунальник» має бути попередньою, суд бере до уваги лише таку згоду, оскільки іншого законом не передбачено. Згода до звільнення [PERSON] одержана була, тому суд зазначає її наявність. Таким чином, на підставі всього вищезазначеного суд приходить до висновку, що звільнення [PERSON] - законне. Суд вважає, що з Новопсковського районного комунального підприємства «Комунальник» на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за весь час затримки заробітної плати при звільненні у розмірі 949 грн. 28 коп. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Факт незаконного звільнення [PERSON] не знайшов підтвердження в судовому засіданні, але факт несвоєчасної виплати заробітної плати призвів до моральних страждань позивача, вона втратила нормальні життєві звязки, порушення її законних прав вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, тому суд вважає, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, вимоги позивача про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial