Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-03 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~6 грудня 2011 року [PERSON], як спадкоємець свого померлого 29 грудня 2010 року чоловіка [PERSON], звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] боргу в сумі 2 381 610 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 грн. та судового збору в сумі 1700 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Мотивуючи свої позовні вимоги, позивачка вказує, що 7 квітня 2009 року її чоловік [PERSON], на підставі усного договору, позичив відповідачам [PERSON] і [PERSON] 300 000 доларів США. За цим договором відповідачі [PERSON] і [PERSON] виступили як солідарні боржники. На виконання умов договору, [PERSON] передав, а [PERSON] і [PERSON] прийняли вказану суму грошей. На підтвердження отримання в борг зазначеної суми грошей, відповідачі [PERSON] і [PERSON] надали [PERSON] розписки у формі заяв, посвідчених 7 квітня 2009 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, згідно яких вони ( відповідачі) зобов»язалися повернути борг не пізніше 1 січня 2010 року, але взяті на себе зобов»язання не виконали. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Посилаючись на те, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] на момент отримання в борг у [PERSON] коштів, перебували в шлюбі і витратили ці кошти на потреби своїх сімей, позивачка вимагає притягнути в якості співвідповідачів по справі їхніх дружин [PERSON] і [PERSON]. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги і просять їх задовольнити повністю, та пояснили суду, що від покійного [PERSON] їм було відомо, що він дійсно дав відповідачам [PERSON] і [PERSON] в борг 300 000 доларів США на будівництво або придбання автозаправочної станції. Наявність у [PERSON] такої великої суми грошей вони пояснюють тим, що він окрім своєї основної роботи на посаді завідуючого Кривоозерської філії державного ощадбанку займався підприємницькою діяльністю у вигляді вирощування зернових сільськогосподарських культур на орендованих землях та їх заготівлею і збутом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позов не визнали і просять суд відмовити позивачці в його задоволенні. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~[PERSON] пояснив суду, що з чоловіком позивачки [PERSON] він знайомий з 2006 року. [PERSON] працював керуючим Кривоозерським ощадбанком, а він, як підприємець, займався реалізацією ГСМ. По домовленості з [PERSON] він брав для себе кредити, які оформлялись на його родичів та знайомих без їх відома за що він, крім сплати відсотків за користуванням кредитом, віддавав особисто [PERSON] певну суму грошей, залежно від розміру кредиту. Спочатку кошти від кредитів він використовував для розвитку бізнесу, а в подальшому - тільки на погашення попередніх кредитів, оскільки отриманого від сбуту ГСМ прибутку не вистачало для цього. Згодом він по пропозиції [PERSON] знову взяв кредит в сумі 600 000 грн. під заставу свого житлового будинку, з якого він 100 000 грн. віддав особисто [PERSON], а частину сплатив в ощадбанк у вигляді комісійних та інших виплат. Решту суми 400 800 грн. він використав для погашення попередніх кредитів та цього кредиту. Таким чином, він попав в безвихідну ситуацію. І тоді [PERSON] винудив його дати йому довіреності на право розпоряджатися його житловим будинком та автомобілем, а також дві заяви на позику у нього ( у [PERSON]І.) коштів одну на 115 000 , а другу на185 000 доларів США, пообіцявши допомогти знайти для нього ці кошти, чи взяти кредит в ощадбанку на придбання, або будівництво АЗС для того, щоб отримати від цієї АЗС прибуток і потім використати для погашення всіх боргів. Погодившись на умови [PERSON], він зі своїм сином відповідачем [PERSON] 07.04.2009 року завірили у нотаріуса і віддали [PERSON] ці документи дві заяви, в яких вказали, що взяли у борг у [PERSON] 300 000 доларів США ( окремо 185 000 і 115 000 доларів США), які зобов»язалися повернути до першого січня 2010 року. Фактично ці кошти ні син ні він не брали у [PERSON]. При оформленні у нотаріуса цих заяв і довіреностей на їхнє майно [PERSON] не було. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Крім цих заяв він пізніше дав [PERSON] і власноручно написану ним розписку в присутності своєї сестри [PERSON] в якій підтвердив, що дійсно отримав в борг від [PERSON] 300 000 доларів США \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Вказані заяви і довіреності на їхнє майно [PERSON] взяв у них і зберігав у своєму службовому кабінеті, як гарантію на випадок того, якщо він ( [PERSON]Г.) не буде гасити взяті в ощадбанку кредити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Його дружина [PERSON] і дружина сина [PERSON] не знали про оформлення ними і передачу [PERSON] цих заяв і довіреностей. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач [PERSON] дав суду аналогічні свідчення і підтвердив, що ні він ні його батько відповідач [PERSON] не брали у [PERSON] в борг вказані у їхніх заявах і розписці кошти. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідачки [PERSON] і [PERSON] пояснили суду, що до подачі позову [PERSON] їм не було відомо про те, що відповідачі дали [PERSON] заяви про отримання у нього в борг 300 000 доларів США та довіреності на розпорядження їхніми житловими будинками та автомобілем. Про те, що їхні чоловіки брали в борг таку суму грошей, їм також нічого не відомо. В сім»ю вони ці кошти не приносили, тому вони не можуть бути відповідачами по справі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~З»ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив слідуюче. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У квітні місяці 2009 року між чоловіком позивачки [PERSON] і відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено усний договір позики, за якими останні ( [PERSON] і [PERSON]В.) виступили солідарними боржниками і на підставі якого [PERSON] дав їм в борг 300 000 ( триста тисяч) доларів США, які відповідачі зобов»язані повернути до 1 січня 2010 року. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Факт отримання відповідачами [PERSON] і [PERSON] в борг від [PERSON] 300 000 тисяч доларів США відповідачі підтвердили нотаріально посвідченими 7 квітня 2009 року двома заявами. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Так, в заяві від 07.04.2009 року. яка виготовлена друкованим шрифтом, на спеціальному нотаріальному бланку серії ВМС № 385539 зареєстрованій в реєстрі за № 1067, адресованій «Всім кого це стосується»вказано, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] цією заявою повідомляють, що дійсно ними отримано від [PERSON] кошти у сумі 115 000 ( сто п»ятдесят тисяч ) доларів США, які зобов»язуються повернути до 1 січня 2010 року. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У другій заяві виготовленій друкованим шрифтом на такому ж бланку серії ВМС № 385534 від 07.04.2009 року теж адресованій «Всім кого це стосується»вказано, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] цією заявою повідомляють, що ними дійсно отримано від [PERSON] грошові кошти в сумі 185 000 ( сто вісімдесят п»ять тисяч) доларів США, які зобов»язуються повернути до 1 січня 2010 року. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Крім цього, відповідач [PERSON] 31 травня 2009 року в присутності своєї сестри [PERSON] дав [PERSON] власноручно написану ним розписку в якій підтвердив, що дійсно, згідно вказаних вище заяв, зайняв у останнього ( у [PERSON]І.) триста тисяч доларів США, які зобов»язався повернути йому до 1 листопада 2009 року. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Дану розписку відповідач [PERSON] та його сестра [PERSON] завірили своїми підписами. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У день засвідчення у нотаріуса зазначених заяв про отримання від [PERSON] боргу в сумі 300 000 доларів США, відповідачі [PERSON] і [PERSON] надали [PERSON] довіреності на право купівлі-продажу належних одному і другому відповідачу житлових будинків, розташованих в смт Врадіївка Врадіївського району Миколаївської області по вулиці Дзержинського, 20 та по вул.. Чкалова, 31 та на право управління та технічне обслуговування належним [PERSON] автомобілем [NUMBER]. ( довіреності на бланку серії ВМС № 385533 від 07.04.2009 року реєстраційний № 1066, та на бланку серії ВМС № 385532 від 07.04.2009 р.; реєстраційний № 1065 і на бланку серії ВМС № 385531 від 07.04.2009 р., реєстраційний № 1064). 29 грудня 2009 року позичальник [PERSON] помер ( свідоцтво про смерть серії 1-ФП № 107782 видане 04.01.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кривоозерського РУЮ Миколаївської області). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії 1-ЖД № 307200 виданого 20.04.1974 року Ізмаїльським відділом ЗАГСу позивачка [PERSON] та покійний [PERSON] 20.04.1974 року зареєстрували між собою шлюб, в якому позивачка перебувала на момент смерті з останнім. Згідно довідки Кривоозерської державної нотаріальної контори № 105/02/4 від 10.11.20010 року та наданого нею ( нотаріальною конторою) витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі, позивачка [PERSON] являється єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON]. Судом встановлено, що інші відповідачі по справі- дружина відповідача [PERSON] [PERSON] та дружина відповідача [PERSON] [PERSON], взагалі не знали про факт позики їхніми чоловіками 300 000 доларів США у [PERSON] Надходження та використання цих коштів в інтересах їхніх сімей, судом не встановлено. Встановлені судом факти вказують на те, що між сторонами виник спір та правовідносини щодо стягнення боргу за договором позики, який регулюється ст..ст. 218, 512, 1046, 1047, 1210, 1218 ЦК України. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами та добуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що заявлений позивачкою [PERSON] позов підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав. Відповідно до ст..ст. 1046, 1047 ЦК кодексу України, договір позики є укладеним з моменту передачі грошей, або інших речей, визначених родовими ознаками. За визначенням вказаної норми закону на підтвердження укладання договору позики та його умови може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості грошей. Згідно ст.. 1047 ЦК України, як правило, договір позики укладається у письмовій формі, якщо сума не менш, як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Але разом з тим, ст.. 218 ЦК України передбачено, що не додержання сторонами письмової форми правочину, не має наслідків його недійсності, крім випадків, встановлених законом.. Факт укладання договору позики між чоловіком позивачки [PERSON] з однієї сторони, та відповідачами [PERSON] і [PERSON] Віталієвичем з другої сторони, суд вважає доведеним, оскільки він підтверджується представленим позивачкою [PERSON] двома нотаріально посвідченими заявами позичальників ( відповідачів) [PERSON] та [PERSON], зареєстрованими в реєстрі 07.04.2009 року під № 1067 і № 1068 в яких вказано, що останні разом дійсно отримали від [PERSON] грошові кошти двома частинами в сумі 185 тисяч доларів США та 115 тисяч доларів США, що складає всього ( 185+115=300) 300 тисяч доларів США. Наявність такого договору та факт передачі [PERSON] відповідачам [PERSON] та [PERSON] за цим договором коштів в сумі 300 тисяч доларів США також підтверджується і власноручно написаною відповідачем [PERSON] розпискою від 31 травня 2009 року., в якій останній, посилаючись на вищезазначені заяви про позику, ще раз підтвердив факт отримання від [PERSON] в борг вказаної суми грошей. Те, що договір позики між [PERSON] та відповідачами [PERSON] і [PERSON] відбувся, свідчить і той факт, що останні в забезпечення виконання умов договору про повернення взятих у [PERSON] в борг коштів в сумі 300 тисяч доларів США, дали довіреності на розпорядження своїм майном, тобто своїми житловими будинками та автомобілем. Виходячи з цього, суд вважає доводи відповідачів [PERSON] та [PERSON] про те, що вони не отримували у [PERSON] ці кошти не є обґрунтованими. Суд вважає, що наведені вище письмові докази є безпірним підтвердженням того, що між [PERSON] з однієї сторони та відповідачами [PERSON] і [PERSON] дійсно відбувся договір позики, згідно якого останні отримали від [PERSON] в борг кошти в сумі 300 ( триста) тисяч доларів США, які за умовами договору мали повернути йому до 1 січня 2010 року, але взяті на себе зобов»язання не виконали, вказану суму боргу не повернули позичальнику. Згідно ст..ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов»язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.. 524 ЦК України зобов»язання мають бути виражені у грошовій одиниці України, якою є гривна. Отже і стягнення боргу здійснюється в гривнях в еквіваленті до іноземної валюти. Станом на 25 листопада 2010 року згідно з курсом національного банку України на момент звернення до суду 300 ( триста тисяч) доларів США становило 2 381 610 грн. У ході дебатів позивачка підтвердила свою вимогу про стягнення з відповідачів вказаної суми боргу. Таким чином сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідачів становить 2 381 610 грн.. Враховуючи те, що притягнуті позивачкою в якості відповідачів [PERSON] та [PERSON] не були сторонами вказаного договору позики і те, що позичальники взяли в борг вказану суму для здійснення підприємницької діяльності, а не для побутових потреб сімей, суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] є неналежними відповідачами, а тому борг по договору позики повинен бути стягнутий на користь позивачки тільки з [PERSON], та [PERSON].\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: partial