Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-19 00:00:00

08.12.2010 року позивач звернувся до суду з позовом і просив: 1) встановити факт проживання однією сімєю з відповідачем в період з квітня 2008 року по травень 2010 року; 2) визнати спільною сумісною власністю сторін: кухонний гарнітур (диван, стіл, 4 стільці) вартістю 800 грн, кухонний рукомийник вартістю 120 грн, тумбу під рукомийник вартістю 800 грн, тумбу кухонну вартістю 200 грн, дві навісних кухонних шафи загальною вартістю 600 грн, набір ножів вартістю 60 грн, штору з каркасом вартістю 50 грн, ноутбук вартістю 4500 грн, пять віконних жалюзі загальною вартістю 1000 грн, мікрохвильову піч вартістю 800 грн, шафу для передпокою вартістю 900 грн, комод вартістю 800 грн, а всього на загальну суму 10630 грн; 3) виділити у власність позивача: кухонний гарнітур (диван, стіл, 4 стільці) вартістю 800 грн, тумбу кухонну вартістю 200 грн, дві навісних кухонних шафи загальною вартістю 600 грн, ноутбук вартістю 4500 грн, комод вартістю 800 грн, а всього на загальну суму 6900 грн; 4) виділити у власність відповідача: кухонний рукомийник вартістю 120 грн, тумбу під рукомийник вартістю 800 грн, набір ножів вартістю 60 грн, штору з каркасом вартістю 50 грн, пять віконних жалюзі загальною вартістю 1000 грн, мікрохвильову піч вартістю 800 грн, шафу для передпокою вартістю 900 грн, а всього на загальну суму 3730 грн; 5) витребувати з незаконного володіння відповідача: банний халат вартістю 300 грн, скляну каструлю вартістю 70 грн, вазу для фруктів вартістю 100 грн, соковидавлювач вартістю 600 грн, картину Гладіолусивартістю 15000 грн, диван вартістю 2500 грн, два крісла вартістю 1000 грн, пральну машину вартістю 1200 грн, витяжку кухонну вартістю 180 грн, ліжко вартістю 1000 грн, а всього на загальну суму 21950 грн. В обґрунтування позову зазначив, що в період з квітня 2008 року по травень 2010 року проживав з відповідачем однією сімєю в її квартирі за адресою: [ADDRESS]. Він перевіз до її квартири належне йому майно, а саме: банний халат вартістю 300 грн, скляну каструлю вартістю 70 грн, вазу для фруктів вартістю 100 грн, соковидавлювач вартістю 600 грн, картину Гладіолусивартістю 15000 грн. Крім того, під час спільного проживання за його особисті кошти було придбано: диван вартістю 2500 грн, два крісла вартістю 1000 грн, пральну машину вартістю 1200 грн, витяжку кухонну вартістю 180 грн, ліжко вартістю 1000 грн, на що витрачено 5880 грн. З відповідачем існувала домовленість, що вказане майно розміщується в її квартирі тимчасово, але з правом спільного користування. За період спільного проживання було придбано: кухонний гарнітур (диван, стіл, 4 стільці) вартістю 800 грн, кухонний рукомийник вартістю 120 грн, тумбу під рукомийник вартістю 800 грн, тумбу кухонну вартістю 200 грн, дві навісних кухонних шафи загальною вартістю 600 грн, набір ножів вартістю 60 грн, штору з каркасом вартістю 50 грн, ноутбук вартістю 4500 грн, пять віконних жалюзі загальною вартістю 1000 грн, мікрохвильову піч вартістю 800 грн, шафу для передпокою вартістю 900 грн, комод вартістю 800 грн, а всього на загальну суму 10630 грн. У звязку з погіршення стосунків з відповідачем позивач був змушений повернутися до своєї колишньої дружини. Втім, відповідач відмовилася повернути майно, яке належить йому на праві особистої власності та добровільно вирішити питання поділу майна, яке являється їхньою спільною сумісною власністю, що змусило звернутися за захистом порушених майнових прав до суду. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав і наполягав на їх задоволенні. Відповідач позов не визнала. Вона підтвердила, що протягом певного часу мала з позивачем інтимні стосунки. Позивач приходив до неї в гості, інколи надавав допомогу у виконанні хатньої роботи як то доставку і встановлення побутової техніки, підвозив її разом з іншими членами її сімї до дачі, але за умови оплати вартості бензину тощо. Втім, їхні стосунки носили епізодичний характер, а сам позивач ніколи був членом її сімї. Відповідач підтвердила, що все перелічене у позовній заяві майно, крім банного халату, скляної каструлі, вази для фруктів, соковидавлювача і картини Гладіолуси, знаходиться в її квартирі. Проте, зазначене майно придбано за її особисті кошти, а також кошти, що надавали їй батьки і сестра. Одного разу позивач допоміг доставити на своєму автомобілі Тавріяпральну машину і кухонну витяжку до місця її проживання та встановити зазначені побутові прилади. Фінансову участь позивача у придбанні спірного майна відповідач категорично заперечує. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 64 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Отже, умовою виникнення права спільної сумісної власності на майно жінки та чоловіка, які не перебувають в шлюбі, є доведення факту проживання жінки та чоловіка однією сімєю та не перебування їх при цьому в шлюбі з іншими особами. Згідно положень частини 2 статті 3 цього Кодексу сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Періодичні зустрічі чоловіка та жінки з метою спілкування або задоволення сексуальних потреб, з огляду на вимоги закону не вважається створенням сімї, якщо при цьому вказаних осіб не обєднує спільне проживання, побут, а також наявність взаємних прав і обовязків. В силу положень частини 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Звертаючись з даним позовом до суду позивач зобовязаний був надати належні докази на підтвердження спільного проживання з відповідачем однією сімєю. Втім, у справі такі докази відсутні, а з доданого позивачем до позовної заяви особистого листування з відповідачем (а.с. 7, 8, 10, 11) зазначеного не вбачається. Доводячи обґрунтованість своїх позовних вимог позивач лише просив суд допитати в якості свідків: - [PERSON] (брат позивача), для підтвердження факту доставки ним до місця проживання відповідача пральної машини і кухонної витяжки; - [PERSON] (колишня дружина позивача), для підтвердження факту придбання сторонами в магазині Лагрос пральної машини і кухонної витяжки, оскільки в цей час вказана особа перебувала в магазині Лагросі таємно спостерігала за сторонами; - [PERSON] (сусід відповідача), для підтвердження факту надання позивачем відповідачу допомоги в облаштування її квартири; - [PERSON] (сусід відповідача), для підтвердження факту доставки позивачем меблів до квартири відповідача. Судом вказане клопотання було відхилено з тих підстав, що підтвердження факту доставки позивачем до місця помешкання відповідача пральної машини, кухонної витяжки та деяких меблів відповідачем не заперечується, у той же час не являється доказом придбання спірного майна за спільні кошти сторін, а надання позивачем допомоги у встановленні побутової техніки в квартирі відповідача та у виконанні певних робіт по її облаштуванню не свідчить про створення сторонами сімї. Суд вважає, що позивач не довів факт проживання з відповідачем однією сімєю в період з квітня 2008 року по травень 2010 року, а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. У звязку з тим, що виникнення права спільної сумісної власності на майно сторін залежить від доведення факту їхнього проживання однією сімєю, а також факту придбання спірного майна (кухонного гарнітуру вартістю 800 грн, кухонного рукомийнику вартістю 120 грн, тумби під рукомийник вартістю 800 грн, тумби кухонної вартістю 200 грн, двох навісних кухонних шаф загальною вартістю 600 грн, набору ножів вартістю 60 грн, штори з каркасом вартістю 50 грн, ноутбука вартістю 4500 грн, пяти віконних жалюзі загальною вартістю 1000 грн, мікрохвильової печі вартістю 800 грн, шафи для передпокою вартістю 900 грн, комоду вартістю 800 грн, дивану вартістю 2500 грн, двох крісел вартістю 1000 грн, пральної машини вартістю 1200 грн, витяжки кухонної вартістю 180 грн, ліжка вартістю 1000 грн) саме в період такого проживання, в задоволенні вимог про визнання справа спільної сумісної власності на вказане майно та його поділ слід також відмовити. Передача позивачем відповідачу на зберігання банного халату вартістю 300 грн, скляної каструлі вартістю 70 грн, вази для фруктів вартістю 100 грн, соковидавлювача вартістю 600 грн та картини Гладіолусивартістю 15000 грн нічим по справі не підтверджено, при цьому заперечується самим відповідачем, у звязку з чим відсутні підстави для витребування цього майна з незаконного володіння відповідача і задоволенню позову в цій частині.

Outcome: dismissed