Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] у якому просить розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх його доходів, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог послалась на те, що внаслідок відсутності спільних поглядів на життя, між ними виникали постійні сварки, із жовтня 2010 року фактично шлюбні відносини припинились, спільне господарство не ведеться, примирення і збереження шлюбу не можливе та суперечить інтересам позивачки. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], 04.05.2008 р. н. Відповідач інших осіб на утриманні не має, проживає окремо, дитина знаходиться на її утриманні, тому вважає, що відповідач повинен приймати участь в утриманні сина до досягнення ним повноліття. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позов та просила суд його задовольнити з підстав у ньому зазначених. Відповідач [PERSON] позов визнав частково. Позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнав повністю. Заперечив проти стягнення з нього аліментів у визначеній позивачем частці та просив визначити аліменти у розмірі 1/8 частини його заробітку. Суд, заслухавши пояснення позивачки, показання свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінюючи зібрані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з огляду на таке. У відповідності до ч.2 ст. 112 СК України «Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення». Виходячи з положень ч.4 ст.174 ЦПК України: У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову... За даними свідоцтва про шлюб серії 1-КЕ № 009261, 12.11.2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Згідно свідоцтва про народження 1-КЕ № 068632, від 14.05.08., [PERSON] зазначений батьком, а [PERSON] матірю [PERSON], [INFO]. Відповідно ксерокопії паспорту КО №630966,від 27.11.2005, позивачка [PERSON] із 24.11.2005 року зареєстрована [INFO], селища Решетилівка, Полтавської області. Виходячи з даних ксерокопії паспорту КН 000317 від 28.08.1995 р., відповідач [PERSON] із 16.12.2008 року зареєстрований у [INFO]. У судовому засіданні зясовано, що подальше спільне життя вказаного подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки [PERSON], що має істотне значення. За таких обставин суд приймає визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог про розірвання шлюбу, оскільки це не суперечить закону, не порушує чиї - небудь права, свободи та інтереси і вважає, що позов у цій частині підлягає задоволенню повністю. Малолітнього [PERSON], [INFO] слід залишити проживати з матірю, оскільки на даний час він проживає із нею та перебуває на її утриманні та із цього приводу заперечень від батька дитини не надійшло. Правилами от. 180 СК України, передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Водночас, відповідно до от. 183 СК України: „Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти, визначаються судом. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.. З цих положень, обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Тому при визначенні розміру аліментів суд також зважає на особистий обовязок матері на утримання дитини, виходячи із її розумних потреб щомісяця. Як пояснила позивачка [PERSON] середньомісячні витрати на утримання дитини [PERSON] з урахуванням повноцінного харчування, оплати проживання, одягу, дитячого садка, лікування складають 1500-2000 грн., а відповідач [PERSON] добровільно матеріальної допомоги не надає. Окрім того, пояснила, що дитина часто хворіє на простудні захворювання, у звязку з чим потребує придбання ліків. На даний час позивачка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3 років, винаймає квартиру у м. Полтава та несе додаткові витрати. Дитина проживає із нею, на її повному утриманні. Свідок [PERSON] показала, що на протязі останнього року подружнього життя між сторонами часто виникали сварки. Зазначила, що відповідач [PERSON] добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, усі витрати несе вона та позивачка [PERSON] Вказала, що із жовтня 2010 року сторони проживають окремо, а їх дитина знаходиться на утриманні позивачки, часто хворіє. Підтвердила середньомісячні витрати на дитину у визначеному позивачкою розмірі. З довідки № 02-24/1488, від 11.11.2010 року, виданої ТУ ДСА України в Полтавській області, вбачається, що відповідач [PERSON] працює в ТУ ДСА в Полтавській області на посаді заступника начальника управління, його середня заробітна плата на місяць із травня по жовтень 2010 року складала 4738 грн. 13 коп. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] має регулярний дохід, задовільне матеріальне становище та стан здоровя, інших осіб на утриманні не має. Даних, які б свідчили про зворотнє відповідачем не надано, а зважаючи на принципи змагальності сторін та права учасника сімейних відносин на таємницю особистого життя, суд з власної ініціативи додаткової інформації не витребовував. Водночас, суд вважає, що позивачкою не надано достатньо належних та допустимих доказів необхідності стягнення із відповідача саме ? частки його заробітку (доходу) в якості аліментів на утримання дитини, оскільки на думку суду перевищує розумні потреби дитини на місяць, з урахуванням даних про заробітну плату відповідача та обовязку матері на утримання дитини. Крім того, враховуючи, що розмір аліментів визначений позивачкою у частці заробітку батька, суд рахує, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину, відповідно до ч.2 ст.182 СК України (в ред. Закону №2901-IV, від 22.09.05) не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а не 1 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, на що заперечень від позивачки не надійшло. За встановлених обставин справи, із максимально можливим врахуванням інтересів дитини та виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства, суд визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви -15.11.2010 і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів в межах місячного платежу, відповідно до п. 1ч. 1 ст.367 ЦПК України, слід допустити до негайного виконання. Судові витрати у справі, відповідно до ст.88 ЦПК України, слід покласти на відповідача. Вимоги позивачки про стягнення на її користь судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки ці витрати документально не підтверджені. Державне мито при реєстрації шлюбу в органах реєстрації цивільного стану із відповідача також не підлягає стягненню, бо не передбачене законодавством на час розгляду справи.

Outcome: partial