Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Уманського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], в якому зазначила, що на підставі Договору дарування, посвідченого нотаріально 01.11.1978 р., р.№ 1-7579, вона являється власником 41/100 частин будинковолодіння № 61 по вул. Суворова в м. Умані Черкаської обл. Інші 59/100 частин вказаного будинковолодіння належать відповідачці за позовом - [PERSON]. На основі Проекту благоустрою території, який погоджено з Управлінням містобудування та архітектури м. Умані, Відділом комунального господарства міста, управлінням водопровідно-каналізаційного господарства, ВАТ «Уманьгаз», ВАТ «Черкасиобленерго» Уманські енергетичні мережі, - вона побудувала на прилеглій до будинку території по вул. Суворова, 61 м. Умань, яка знаходиться в комунальній власності, стоянку для автомобіля (карман). Відповідно до Талону дозволу № 69/2010 р. від 02.08.2010 р., виданого Відділом комунального господарства Уманської міської ради, їй дозволяється виконувати роботи по благоустрою території згідно доданого проекту. Його вартість нею була оплачена в сумі 779,59 грн., що підтверджується Квитанцією від 01.07.2010 р. Відповідно до Довідки Управління містобудування та архітектури м. Умані від 04.03.2010 р. № 1181 облаштування благоустрою прилеглої території по вул. Суворова, 61 в м. Умань спеціальне рішення сесії Уманської міської ради по відведенню земельної ділянки та дозволу на виконання будівельних робіт, не потребує, так як існує розроблений проект благоустрою, що погоджений з інженерними службами міста. Даний об'єкт був побудований нею в першу чергу в громадських інтересах, зокрема для того, щоб мати вільний під'їзд спеціального транспорту (швидкої допомоги, пожежників та ін.), а також для особистого користування. Вже після його побудови, 06.08.2010 р., коли вона поверталась додому, то виявила, що побудована нею стоянка для автомобіля кимось була зруйнована. Як з'ясувалося згодом, це зробила інша співвласниця будинку - відповідачка [PERSON] Внаслідок наведеного того ж дня позивач звернулась з письмовою заявою до Уманського МВ ГУМВС України в Черкаській області з проханням відреагувати на такі протиправні дії. За результатами перевірки її звернення була винесена Постанова від 11.08.2010 р. №2031 про відмову в порушенні відносно [PERSON] кримінальної справи по факту вчинення останньою злочинів, передбачених ст.ст. 194, 296 КК України, хоча даною Постановою і був встановлений, як беззаперечний, факт причетності [PERSON] до згаданого руйнування. Цією ж Постановою їй було рекомендовано вирішити існуючий між нею з відповідачкою цивільний спір у судовому порядку. Зазначене й спричинило її звернення до суду з позовом. Для встановлення вартості завданих протиправною поведінкою [PERSON] збитків позивачкою було замовлено будівельно-технічне дослідження, згідно Висновку якого № 14/БУД від 25.08.2010 р. вартість відновлювальних робіт зруйнованого об'єкту згідно кошторисної документації становить 1364,00 грн., вартість будівельних матеріалів, необхідних для ремонтно-відновлювальних робіт, становить 663,00 грн. Оплачена позивачкою вартість цього Висновку становить 400,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 27.07.2010 р.) Оскільки відповідачкою їй, як особі, що понесла витрати з благоустрою території міста, заподіяні вище згадані збитки, мусить ставити перед судом питання про стягнення їх вартості. Вартість заподіяних їй матеріальних збитків складає: вартість будівельних матеріалів - 663, 00 грн.; вартість відновлювальних робіт - 1364, 00 грн.; вартість проекту - 779,59грн.; вартість будівельно-технічного дослідження - 400, 00 грн.. Разом - 3206,59 грн. Поруч з матеріальною їй заподіяно і моральну шкоду, тобто такі втрати немайнового характеру, що сталися внаслідок моральних страждань, заподіяних їй, як фізичній особі, незаконними діями винної сторони. Внаслідок руйнування зведених нею споруд вона зараз постійно зазнає моральних страждань, що полягають у порушенні звичного для неї укладу життя, вимагаючи додаткових зусиль для його організації, порушують звичні для неї стосунки і життєві зв'язки, обмежують її у раніше існуючих можливостях користування стоянкою, знижують її життєву активність, викликають зайве психологічне навантаження моральне приниження, а також просто створюють загальний душевний дискомфорт та завдають душевних мук. Просить стягнути з відповідачки [PERSON] на її користь: 663,00 грн. вартості будівельних матеріалів; 1364,00 грн. вартості відновлювальних робіт; 779,59 грн. вартості проекту; 400,00 грн. вартості будівельно-технічного дослідження; а разом - 3206,59 грн. заподіяних їй збитків, пов'язаних з руйнуванням стоянки та необхідністю її відновлення; стягнути з відповідачки [PERSON] на її користь 1500,00 грн. заподіяної моральної шкоди; стягнути з відповідачки на її користь понесені витрати на оплату правової допомоги в сумі 200,00 грн.; покласти на відповідачку судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила, що у червні 2010 року вона розпочала будівельні роботи для облаштування сходів до подвіря будинку та стоянки для автомобілів. Так як відповідач проти цього заперечувала, тому замовила проект на проведення робіт щодо облаштування прилеглої до будинку території, який погодила з інженерними службами міста. Після чого продовжила будівельні роботи, які виконувались найманими працівниками. 6 серпня 2010 року, коли вона увечері поверталась додому, то виявила, що збудована стоянка зруйнована. Як зясувалось, стоянку зруйнувала її сестра відповідач по справі, так як вважала, що роботи були проведені без погодження з нею. Вважає, що діями відповідачки їй заподіяна матеріальна шкода, яка полягає у вартості матеріалів, відновлювальних робіт, вартості проекту та будівельного дослідження, а також моральна шкода. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] підтримали позовні вимоги свого довірителя та доповнили, що будівництво було проведено на підставі узгодженого проекту, витрати на будівництво несла позивач, а відповідач не мала ніякого права руйнувати не належне їй майно. В такому разі відповідач, якщо не згодна була з будівництвом, повинна була звернутись до суду, а не самочинно руйнувати збудоване, тим більше, що воно проводилось на законних підставах. Вартість грошового відшкодування встановлена експертом. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечила, зазначивши, що роботи по облаштуванню позивачем прилеглої території проводились в порушення встановлених норм, так як стоянка мала знаходитись якраз на газопроводі, що не допускається. Крім того, стоянка прилягала до її землі, а з нею ніхто питання будівництва не узгоджував. Визнає, що 6 серпня 2010 року зрушила з місця пару каменів, які були встановлені на місці майбутньої стоянки, а не в тому обсязі, на який вказує позивач. Представник відповідача адвокат [PERSON] підтримав позицію свого довірителя та зазначив, що позивачем не було винесено на розгляд сесії міської ради питання будівництва на землях комунальної власності, їй земля для будівництва рішенням сесії не надавалась, самі роботи були проведені з порушенням ДБН. Також зазначив, що висновок експертом, який було надано позивачем, складено 25 серпня 2010 року, тоді як руйнування збудованого обєкта, зі слів позивача відбулось 6 серпня 2010 року. Вважає, що за термін час з 6 по 25 серпня 2010 року обсяг руйнування міг збільшитись і не з вини відповідача, а пошкодження , які були станом на 6 серпня 2010 року нічим не зафіксовано. Також вважає, що позивач не має права звертатись з позовом про відшкодування збитків, так як обєкт будівництва їй на праві власності не належав, у експлуатацію, прийнятий не був, власністю позивача не був, так як роботи проводились з метою благоустрою території, що належить місцевій громаді. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], показала, що 7 червня 2010 року вона прийшла додому о 16 годині. Через півгодини до неї передзвонила її мати, відповідач за позовом, і повідомила, що біля її домоволодіння проводиться якесь будівництво. Коли свідок прийшла до матері, то на її запитання, що тут будується, [PERSON] повідомили, що будується стоянка для автомобілів. 8 червня 2010 року вона зранку спитала у людей, які проводили будівництво про документи, на підставі яких вони будують, однак ті їй нічого не надали. Особисто вона не бачила чи руйнувала її матір будівлі, які будували [PERSON], та їй в цьому не допомагала. Зазначила, що будівництво [PERSON] проводила з порушенням норм, так як фундамент стоянки мав знаходитись на газовій трубі без дотримання відповідних відстаней. Заслухавши позивача, представників позивача, відповідача, представника відповідача, покази свідка, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. При цьому суд виходить з наступного. Як встановлено судом, на підставі договору дарування від 1 листопада 1978 року [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар 41/100 частину жилого будинку №61 по вулиці Суворова м.Умані, який розташований на присадибній земельній ділянці розміром 600 кв.метрів. 2 серпня 2010 року відділом комунального господарства Уманської міської ради [PERSON] було надано талон дозволу №69/2010 виконувати роботи по благоустрою території згідно проекту на площі 20 кв.м за адресою вулиця Суворова, 61. Термін виконання робіт зазначений з 2 по 15 серпня 2010 року. Роботи виконувати у відповідності до слідуючих вимог: 1. перед початком робіт визвати на місце представників відповідальних служб та погодити умови виконання. 2. Забезпечити безпеку дорожнього руху, правил охорони праці, збереження мереж підземних комунікацій і елементів благоустрою, недопущення порушень умов життєдіяльності населення та створення аварійних ситуацій різного характеру на місці проведення робіт. 3. Ордер погодити з представниками ДАІ. Як вбачається з ордеру з працівниками ДАІ він не погоджувався. Як вбачається з проекту благоустрою території м.Умань вул.Суворова, 61, виготовленого ПП «Ханест» на замовлення [PERSON], проект погоджено 22 липня 2010 року з управлінням містобудування та архітектури м.Умані, 2 серпня 2010 року погоджений з відділом комунального господарства, 23 липня 2010 року погоджений з управлінням водопровідно-каналізаційного господарства, 23 липня 2010 року погоджено з ВАТ «Черкасиобленерго» Уманські енергетичні мережі, 23 липня 2010 року погоджено з ВАТ «Уманьгаз» з умовою забезпечити належну відстань від газопроводу і земляні роботи проводити в присутності представника ВАТ «Уманьгаз». Відмітки про погодження проекту з ВДАІ ГУ МВС України в Черкаській області у проекту немає. Згідно довідки головного архітектора міста, облаштування благоустрою прилеглої території по вулиці Суворова, 61 м.Умані, рішення сесії Уманської міської ради по відведенню земельної ділянки та дозволу на виконання будівельних робіт не потребує, так як [PERSON] розроблений проект благоустрою (ПП «Ханест», замовлення 22-2010) та погоджений з інженерними службами міста. Згідно доданого позивачем до позовної заяви висновку №14/БУД будівельно-технічного дослідження по відшкодуванню збитків від самовільного руйнування сусідами підпорної стіни по вулиці Суворова, 61 м.Умань, складеного 25 серпня 2010 року, матеріальна шкода, спричинена в результаті неправомірних дій з боку сусідів, а саме навмисне руйнування підпорної стіни, що знаходиться на прилеглій території до житлового будинку №61 по вулиці Суворова м.Умань, що є власністю [PERSON] В результаті неправомірних дій було зруйновано підпорну стіну з бутового каменю загальною довжиною 5 метрів, шириною 0,5 метрів, висотою 1 м, частково зруйновані сходи з бутового каменю, що в загальному складають 3 куб.м зруйнованої бутової кладки. Вартість відновлювальних робіт згідно кошторисної документації становить (без ПДВ) 1364 гривні. Вартість будівельних матеріалів, необхідних для ремонтно-відновлювальних робіт, становить (без ПДВ) 663 гривні. Згідно відповіді начальника управління містобудування та архітектури Уманської міської ради від 14.06.2010 року, наданої [PERSON], 11 червня 2010 року начальником управління була проведена зустріч із забудовницею [PERSON] В результаті бесіди встановлено, що [PERSON] приступила до будівництва паркану висотою 04 м х 0,5 м для облаштування благоустрою прилеглої території, використовуючи земельну ділянку самовільно без проектної документації. Забудовниці запропоновано звернутися в міський відділ комунального господарства, замовити проект благоустрою та погодити з інженерними службами міста. Також зазначено, що ст.103 ЗК України зобовязує власників та користувачів земельних ділянок обирати такі способи їх використання, за яких власникам, користувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменшу незручностей. Згідно з п.3 згаданої статті власники та землекористувачі земельних ділянок зобовязані співпрацювати при вчинені дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них. У відповідності до акту обстеження земельної ділянки від 8 жовтня 2010 року, складеного працівниками міськрайонного управління Держкомзему у м.Умань та Уманському районі Черкаської області, встановлено, що [PERSON] на земельній ділянці площею 0,0017 га із земель загального користування житлової та громадської забудови Уманської міської ради, провела будівельні роботи по благоустрою території, в результаті чого, в порушення вимог статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», порушено права і законні інтереси [PERSON], а саме: будівельні роботи проведені на земельній ділянці, суміжній із земельною ділянкою, яка перебуває у приватній власності [PERSON], без урахування вимог використання цієї території відповідно до затвердженої містобудівної документації та правил благоустрою території населеного пункту. Згідно листа керівника Уманського сектору Черкаського філіалу Державного науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту «НДІпроектреконструкція» від 12 жовтня 2010 року №14/2 на імя [PERSON], спеціалістами Уманського сектору було розглянуто звернення відповідачки про будівництво автостоянки біля будинку №61 по вулиці Суворова в м.Умані і повідомляють наступне: Згідно ДБН В2.5-20-2001 «Газопостачання» п.4.18 газопроводи з поліетиленових труб повинні прокладатися на глибині 1 м. Проектом автостоянки, розробленим ПП «Ханест» замовлення 22-2010 аркуш ГП-2 передбачено влаштування фундаментів глибиною 1,2 м на існуючому газопроводі середнього тиску. Згідно ДБН 360-92 *** «Планування та забудова міських та сільських поселень» додаток В.1 таблиця 1, відстань від газопроводу середнього тиску до фундаментів огорож підприємств, естакад… повинна бути не менше 1 м і ні в якому разі на самому газопроводі. Висновок: при розробленні проектної документації та спорудженні автостоянки грубо порушені вимоги державних будівельних норм. Оцінивши надані по справі докази, суд вважає, що при облаштуванні [PERSON] стоянки для автомобілів згідно проекту, розробленого ПП «Ханест», були порушені будівельні норми, а також інтереси власника суміжної земельної ділянки [PERSON] Проте, в такому разі [PERSON] мала право ставити перед компетентними органами або ж в судовому порядку питання про знесення або перенесення забудови, яка порушує її права чи створює ту чи іншу загрозу, а не самовільну вчиняти дії по демонтажу забудови, таким чином завдаючи матеріальних збитків позивачці, яка для облаштування території затрачала свої кошти. У відповідності до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. В даному випадку на відповідача покладається обовязок доказування щодо відсутності в його діях вини у заподіяння шкоди. Проте, в даному випадку також підлягає доказуванню і обсяг завданої неправомірними діями відповідача шкоди. Таке доказування покладається на позивача. Як зазначила відповідач, нею особисто було зрушено з місця два камені з забудови, проведеної позивачем. Також, відповідач та її представник заперечили свою причетність до заподіяння майнової шкоди, яка викладена у висновку експертного дослідження та у фото таблицях до нього, зазначивши, що з 6 серпня 2010 року, тобто дати, коли як зазначає позивач їй була завдана шкода, і до дати складання висновку дослідження, тобто 25 серпня 2010 року, пройшов значний час, та відсутні докази причетності відповідача до заподіяння шкоди у тому обсязі, на який вказує позивач. У відповідності до вимог статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 60 ЦПК України визначає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В даному випадку відповідач заперечувала проти розміру заподіяного збитку, така обставин не була встановлена у передбаченому законом порядку, тому такий розмір підлягав доказуванню з боку позивача. Проте, позивач не надав суду доказів того факту, що саме діями відповідача було заподіяно шкоду у тому розмірі, про який зазначає позивач. Враховуючи те, що суд позбавлений можливості з наявних матеріалів встановити розмір збитку, заподіяного діями відповідача, і який вона визнала у судовому засіданні, тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON], що стосуються матеріальних збитків. Також суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, що стосуються відшкодування моральної шкоди. Як зазначила позивач у своєму позові, моральні збитки полягають у порушенні звичного для неї укладу життя, вимагаючи додаткових зусиль для його організації, порушують звичні для неї стосунки і життєві зв'язки, обмежують її у раніше існуючих можливостях користування стоянкою, знижують її життєву активність, викликають зайве психологічне навантаження моральне приниження, а також просто створюють загальний душевний дискомфорт та завдають душевних мук. В судовому засіданні позивач уточнила, що порушення життєвих звязків полягає в тому, що вона позбавлена можливості нормально виходити зі свого подвіря внаслідок пошкодження сходів. Проте, жодна обставина, на яку вказала позивач, у суді нею доведена не була, не дивлячись на те, що наявність моральної шкоди та її розмір підлягають доказуванню так само, як і матеріальна шкода. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed