Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-30 00:00:00

Позивачі просять постановити рішення яким встановити факт прийняття ними спадщини після смерті [PERSON], померлого 28 січня 1990 року, визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане Першою Сумською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON], померлої 29 січня 2009 року на імя [PERSON] на домоволодіння за адресою м. Суми, вул. Артема, б. 66 та визнати право власності за кожним з них по 1/6 частині за кожним на домоволодіння за адресою м. Суми, вул. Артема, б. 66. Свої вимоги мотивують тим, що домоволодіння за адресою м. Суми, вул. Артема, б. 66 належало [PERSON], який помер 28.01.1990 року. Вони є племінниками померлого [PERSON] та його спадкоємцями згідно заповіту, завіреного 07 березня 1978 року Другою Сумською державною нотаріальною конторою. Спадщину вони прийняли так як фактично вступили в управління майном померлого, а саме провели його похорони, частину речей взяли собі а частину роздали родичам. Також вважають що спадкоємицею померлого була [PERSON] так як вона мала право на обовязкову частку у спадщині. Таким чином вони мають право на 1/3 частину спадкового майна а [PERSON] мала право на 2/3 частини спадкового майна. В серпні 1990 року вони звернулися до Зарічного районного суду м. Суми з заявою про встановлення факту прийняття спадщини. Однак [PERSON] запевнила їх щоб вони не наполягали на задоволенні заяви та не оформляли на себе право власності на 1/3 частину будинку а вона в свою чергу напише заповіт на 1/2 частину домоволодіння на їх імя. Відносини в них були добрі, вони повірили їй та в подальшому їх заява про встановлення факту прийняття спадщини була залишена без розгляду. [PERSON] в свою чергу написала заяву від 10.09.1990 року, в якій зазначила що після її смерті залишить заповіт на позивачів на 1/2 частину будинку. Вважають, що своєю заявою [PERSON] визнавала і підтверджувала факт прийняття спадщини та визнавала право позивачів на спадкове майно. 29.01.2009 року [PERSON] померла та їм стало відомо, що [PERSON] оформила заповіт не на їх а на відповідачок по справі. Свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] видане на [PERSON] оскільки інша відповідачка відмовилася від прийняття спадщини на її користь. Таким чином вважають, що мають право по 1/6 частині на спірне домоволодіння згідно заповіту та в звязку з тим, що вони вступили в управління та володіння спадковим майном. В судовому засіданні позивачі та їх представник позов підтримали. Відповідачі та їх представник в судовому засіданні позов не визнали, вважають що позивачі не надали доказів прийняття спадщини відповідно до ст. 549 ЦК України, 1963 року. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що домоволодіння за адресою м. Суми, вул. Артема, б. 66 належало [PERSON], який помер 28.01.1990 року, позивачі є племінниками померлого [PERSON] та його спадкоємцями згідно заповіту, завіреного 07 березня 1978 року Другою Сумською державною нотаріальною конторою (а.с. 7, 8). З довідки сільської ради (справа № 2-о-68/10 а.с. 4) вбачається, що позивачі провели похорони [PERSON] в с. Зелене та всі витрати понесли за свій рахунок. Також спадкоємицею померлого була [PERSON] так як вона мала право на обовязкову частку у спадщині, що визнається позивачами по справі. Розмір її частки повинен складати не менше 2/3 частини спадкового майна. Протягом шестимісячного терміну позивачі не звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини та в серпні 1990 року вони звернулися до Зарічного районного суду м. Суми з заявою про встановлення факту прийняття спадщини. Однак позивачі та [PERSON] досягли домовленості, що вони не наполягають на задоволенні заяви та не оформляють на себе право власності на 1 3 частину будинку а [PERSON] в свою чергу напише заповіт на 1/2 частину домоволодіння на їх імя на випадок своєї смерті.В подальшому заява позивачів про встановлення факту прийняття спадщини була залишена без розгляду. [PERSON] в свою чергу написала заяву від 10.09.1990 року, в якій зазначила що після її смерті залишить заповіт на позивачів на 1/2 частину будинку (справа № 2-о-68/10 а.с. 8). Зазначена домовленість свідчить про те, що позивачі не втратили інтерес до спадкового майна та [PERSON] фактично визнавала право позивачів на частку в спадковому майні. 29.01.2009 року [PERSON] померла та згідно складеного нею заповіту все майно заповідала відповідачам по справі Свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] видане на [PERSON], оскільки інша відповідачка відмовилася від прийняття спадщини па її користь (а.с. 63). Також факт прийняття спадщини позивачами підтверджується показами свідків, а саме свідок [PERSON] пояснила, що бачила у позивачів светр та норкову шапку, що належали покійному. Свідок [PERSON] пояснила, що чула як [PERSON] обіцяла не ворушити справу і в подальшому частину майна переписати на позивачів. Свідок [PERSON] дав аналогічні покази та пояснив, що приїзджав разом з хлопцями щоб забрати машину та речі покійного. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] скаржилась їй, що одразу після смерті [PERSON] позивачі приїзджали до неї висловлювали наміри жити в спірному будинку. Та обставина, що позивачі не проживали в спірному будинку пояснюється тим, що вони жили в Недригайлівському районі а будинок розташований в м. Суми. Правовідносини, що склалися між сторонами, врегульовані ст. 549 ЦК України, 1963 року. Суд вважає, що позивачами в судовому засіданні доведена та обставина, що вони фактично вступили в управління та володіння спадковим майном після смерті [PERSON] а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved