Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, на обґрунтування якого зазначив, що в період з 1976 року по 1991 рік працював на підземним бурильником шпурів, підземним прохідником на шахті РодінаВАТ Криворізький залізорудний комбінат. В 2009 році в нього були виявлені професійне захворювання дв. плечолопатковий періартроз, деф. артоз ліктьових і колінних суглобів, стійкий больовий синдром. Причиною професійного захворювання є тривалий стаж роботи в умовах важкої фізичної праці, яка перевищувала гранично-допустимі норми та в умовах несприятливого мікроклімату. Винним в захворюванні вважає керівництво ВАТ Криворізький залізорудний комбінат, тому що згідно діючого законодавства статті 13 Закону України „Про охорону праці, та ст. 153 КЗпП України, підприємство зобовязано було створити безпечні та не шкідливі умови праці. За висновком профпатологічної МСЕК від 2009 року йому первинно було встановлено 15% втрати професіональної працездатності безстроково. Позивач вважає, що професійним захворюванням відповідач спричинив йому моральну шкоду, оскільки він утратив 15 % працездатності. Позивач зазначив, що від професійних захворювань вимушений постійно проходити курси стаціонарного лікування, відновної терапії, потребує санаторно-курортного лікування, він відчуває фізичний біль у ліктьових та колінних суглобах, відчуває підвищену втому. Для зменшення болю змушений приймати медикаменти. Згідно вказаного в нього змінився рівень життєвої діяльності, йому необхідно багато зусиль для організації свого життя, лікуватися. Суму компенсації за спричинену моральну шкоду позивач оцінив в розмірі 173000 гривень. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги повністю. Представник відповідача позов не визнала та у своїх запереченнях зазначила, що позивач свідомо обрав даний фах та роботу на підприємстві відповідача, яка здійснюється у шкідливих умовах, був попереджений про ці шкідливі фактори та умови праці, йому надавалися засоби індивідуального захисту, він має право на пільгову пенсію. Працював позивач і на шахті РУ [PERSON], керівництво якої також винне у виникненні проф. захворювань позивача. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково за таких підстав. Відповідно до ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків. Ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. До 2008 року обовязок відшкодування моральної шкоди, заподіяної, зокрема, внаслідок професійного захворювання, покладався на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Україні, та відповідні норми закону були зупинені законами про Державний бюджет відповідно за 2006 та 2007 роки. Як зазначено у рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Як випливає з трудової книжки позивача, копія якої долучена до матеріалів справи, він з 26.03.1986 по 01.08.1991 року працював підземним бурильником, підземним проходчиком на підземних роботах шахти Родінавідкритого акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат. За висновком МСЕК від 22.04.2009р., позивачу було первинно безстроково встановлено 15% втрати професійної працездатності та рекомендовано санаторно-курортне та медикаментозне лікування. Згідно до Акту розслідування №14 від 04.03.2009р. розслідування хронічного професійного захворювання, комісійно проведено розслідування професійного захворювання та встановлено (п.17 акту), що причиною профзахворювання позивача є робота на протязі 13 років 11 місяців в умовах запиленості повітря робочої зони, важкої праці, виробничого шуму, параметри яких перевищували нормативи. Також, комісією встановлено (п.19 Акту), що винними є керівництво шахт ім. Кірова, Сєвєрна РУ ім. Кірова та РодінаВАТ Кривбасзалізорудком, що порушили ст.13 Закону України Про охорону праці, ст. 153 КЗпП України. Із виписних епікризів, копії яких долучені до матеріалів справи встановлено, що позивач неодноразово знаходився на лікуванні від професійного захворювання, переносить фізичний біль, потребує наступного лікування. Отже в судовому засіданні встановлено, що позивачу при виконанні трудових обовязків, зокрема з вини підприємства-відповідача спричинена шкода здоровю згідно наслідкам професійного захворювання, він втратив 15% працездатності та переносить фізичний біль, потребує наступного лікування. Комісією, яка проводила розслідування професійного захворювання (п.19 Акту) встановлено, що винними в отриманні позивачем профзахворювання є, зокрема й адміністрація ВАТ КЗРК, на якому позивач пропрацював 5 років 5 міс. з 13 років 11 місяців загального шкідливоготрудового стажу та інших підприємств -роботодавців. При вказаних обставинах суд вважає, що професійним захворюванням порушено звичайний для нього спосіб життя, він вимушений витрачати додаткові сили для організації свого життя - лікуватися, а при таких обставинах переносить моральні страждання та переживання. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку причиною виникнення професійного захворювання було саме перевищення гранично допустимих норм важкості праці, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання, і які не оспорило підприємство-відповідач. При обговоренні суми за причинену моральну шкоду, яку позивач оцінив у 173\~000 грн., суд виходить із принципів розумності, виваженості і справедливості, враховуючи тяжкість наслідків у стані здоров'я позивача, частоту та тривалість необхідного лікування від набутого захворювання, розмір відсотків втрати професійної працездатності - 15%, вину підприємства у професійному захворюванні і заперечення цієї вини з боку підприємства, а також те, що позивач працював у важких умовах праці не лише на підприємстві - відповідачі, а й на іншому підприємстві, керівництво, якого також допустило перевищення гранично допустимих норм фізичного навантаження, отже вважає необхідним частково задовільнити позовні вимоги, назначивши позивачу компенсацію в розмірі 10000 гривень, що буде відповідати компенсації за спричинену моральну шкоду. На підставі викладеного,

Outcome: partial