Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-03 00:00:00

У січні 2011 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. В обґрунтування позову вказувала, що з 2002 по 2010 роки перебувала із відповідачем в зареєстрованому шлюбі, в період шлюбу, 21 серпня 2004 року, у них народилася дитина - син [PERSON]. В червні 200 8 року ними була придбана спірна квартира по договору купівлі-продажу, укладеним між [PERSON] та ПАТ «ММК ім.Ілліча», який є іпотекодержателем спірного житла. Після розлучення вона виписалась із квартири та поїхала разом, із дитиною проживати в м. - [PERSON] Донецької області, де проживає і працює зараз. Оскільки їх син навчається в школі, йому необхідна окрема кімната, де будуть розташовані його меблі, навчальне обладнання, інші особисті речі, що буде благодійно відображатися на вихованні дитини, крім того, вони із позивачкою різного полу. Також наполягала на тому, що для нормальної життєдіяльності її та дитини вона планує переїхати до м.Маріуполя, де влаштується на роботу та оформить дитину до школи, оскільки в [PERSON] роботи не має та дуже низький рівень життя. Просила врахувати інтереси дитини та порядок користування квартирою, який склався між сторонами до розлучення під час розгляду позову в частині визнання за нею права власності на 2/3 частки квартири та порядку користування нею. Остаточно просила суд визнати квартиру [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності, визнати за нею право власності на 2/3 частки вказаної квартири та вселити її до зазначеного помешкання разом із неповнолітньою^- дитиною, визначивши порядок користування ним, посилаючись на те, що квартира була придбана відповідачем під час перебування з нею в зареєстрованому шлюбі за кредитні кошти, одержані від ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», який є іпотекодержателем цієї квартири. В судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Звертала увагу суду, що іншого житла у власності вона не мас, а після визнання за нею права власності на частку спірної жилої площі вона буде мати можливість сплачувати кредит повністю та своєчасно. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Не заперечував проти права позивачки на Ч частину спірної квартири, як одного з подружжя, але не погоджувався з визнанням за нею права власності на 2/3 частки квартири та наданням їй двох кімнат п користування, вважаючи означений порядок користування жилим приміщенням таким, що не відповідає часткам співвласників. ПАТ «ММК ім.Ілліча, залучений до участі у справі в якості третьої особи, визнаючи право позивачки на Н частину спірного помешкання, як подружжя, заперечував проти задоволення позову, виходячи з того, що позивачка є неплатоспроможною, що ускладнює погашення кредиту, а відповідач працює на підприємстві та в змозі сплачувати кредитні кошти. Третьою особою - сектором громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Іллічівського РВ ММУ УМВС України з Донецькій області надана заява про розгляд справи у відсутність представника, (а.с.55) Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 2 8 грудня 2002 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, (а.с.59) 21 серпня 2 004 року народили сина [PERSON] (а.с.23) 05 червня 2008 року відповідачем з третьою особою укладено договори купівлі-продажу та іпотеки, предметом якої є квартира [ADDRESS] (а.с.24- 25,15-20). Право власності зареєстроване у встановленому законом порядку (а.с.26). Позивачка та, її син були зареєстровані у спірному помешканні в період із,10 червня 2009 року по 23 червня 2010 року, (а.с.10). З свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що 08 червня 2010 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.22). Згідно із ч. З ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини. Відповідно до ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу" мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом. Також, ст. 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз'яснив1 Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Отже, у результаті придбання подружжям квартири в кредит боргові зобов'язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що спірна квартира є об'єктом права спільної сумісної власності, а позивачка має право на Ч частину зазначеного приміщення та підлягає вселенню разом із неповнолітньою дитиною і, виходячи з положень глави 2 6 ЦК України, вправі вимагати встановлення порядку використання спільного майна, визначаючи який, суд виходить з того, що після розірвання шлюбу з позивачкою лишився малолітній син. За таких обставин суд вважає можливим виділити в користування позивачки та її сина жилі кімнати за літерами № 4 площею 9,7кв.м. та №5 площею 14,8кв.м, балкон площею 1кв.м., а в користуванні відповідача залишити жилу кімнату літера №2 площею 11,9кв.м. та лоджію площею 1,4кв.м. При цьому допоміжні приміщення залишаються в спільному користуванні сторін. Що стосується вимог позивачки з приводу визнання за нею права власності на 2/3 частки спірної квартири, то суд, вважає, що позивачкою не надано переконливих доказів, що підтверджували би ті суттєві обставини,які б давали право на збільшення її частки у спільній ' сумісній власності. Наявність на її вихованні неповнолітньої дитини та отримання невеликого розміру аліментів на нього від відповідача, на думку суду, не є обставинами, що мають суттєве значення для збільшення частки власності, тим більш, ( що відповідачем надано данні про виплату щомісячних аліментів у розмірі 600-800 гривень. Відповідно до вимог ст.8 8 ЦПК України суд стягує судові витрати з відповідача на користь позивача у розмірі 790,17грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн., виходячи з наступного. Суд задовольнив позовні вимоги_ частково, Ч частина вартості спірної квартири складає 79017,29грн., а 1%, з якого складається судовий збір дорівнює 790,17грн. Останню суму судового збору суд не стягує на користь позивачки, оскільки в задоволенні іншій частині позову суд відмовив.

Outcome: partial