Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-10 00:00:00

26.01.2010 року, позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до ОКЗ «Психіатрична лікарня Миколаївського району Львівської області» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. 28.09.2010 року, позивач подала уточнюючу позовну заяву, в якій збільшила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача матеріальну та моральну шкоду. Позов мотивує, тим що 24.12.2009 р. адміністрація ОКЗ «Психіатрична лікарня Миколаївського району наказом № 148 звільнила її з роботи відповідно до п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України - за систематичні невиконання без поважних причин обов'язків (за порушення санітарно-епідеміологічних вимог, враховуючи попереднє дисциплінарне покарання від 03.04.2009р.) покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку незаконно. [PERSON] вважає своє звільнення незаконним, оскільки таке було проведено без додержання вимог ст. 43 Конституції України - Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Ввідповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення, а тому при звільненні працівника з підстав, передбачених цією нормою закону, організація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов'язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли. Із копії наказу №148 від 24 грудня 2009 р., слідує, що Позивача звільнено з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Відповідач ОКЗ «Психіатрична лікарня Миколаївського району Львівської області» обмежився лише загальним посиланням на систематичне невиконання без поважних причин посадових обов'язків та не врахував положення ч. 3 ст. 149 КЗпП України, згідно з яким при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника на протязі 21 року безперервного стажу в ОКЗ «Психіатрична лікарня» Миколаївського району. Також Позивач покликається на розяснення Пленуму Верховного Суду України, де у п.22 постанови від 6 листопада 1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з'ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень, оскільки тільки правомірно накладені стягнення можуть ураховуватись і бути підставою для звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України, Відповідач, повинен був з'ясувати, систематичне невиконання яких саме трудових обов'язків позивачем передувало його звільненню. Також зазначила, що будь-яких порушень трудової дисципліни з її боку не було, а оголошення їй догани не має законного підґрунтя і є наслідком неприязних стосунків, що склалися між нею та безпосереднім її керівництвом. Дисциплінарне покарання - догану від 03.04.2009 р. вона оскаржила в суді. Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 29.06.2010 р. наказ № 30 ОКЗ «Психіатрична лікарня Миколаївського району» в частині накладення на неї дисциплінарного стягнення визнаний нікчемним. На цій підставі дисциплінарне покарання від 24.12.2009 р. є єдиним за всі 27 років трудової діяльності позивачки. А тому нею не допущено систематичних порушень трудової дисципліни і наказ № 148 від 24.12.2009р. про її звільнення є необгрунтованим і безпідставним. Відтак вважає, що у її діях не вбачається порушень ч. 3 ст. 40 КЗпП України других порушень згідно ст. 40 КЗпП України вона не має. Законних підстав на звільнення [PERSON] з роботи адміністрація ОКЗ «Психіатрична лікарня Миколаївського району» не має. Крім того, внаслідок неправомірних дій відповідача вважає, що їй було завдано матеріальну шкоду, на загальну суму - 16021,26 грн. (шістнадцять тисяч двадцять одна гривня 26 коп.), з яких 12556 грн. кошти не отримані за вимушений прогул, 3465 грн. 30% надбавки за вислугу років, 167.10 грн. сума індексу інфляції на заборгованість по заробітній платі за 9-ть місяців, 6977 грн. витрати на правову допомогу. Також зазначає у позові про те, що внаслідок неправомірних дій відповідача, їй було завдано і моральну шкоду, яку вона оцінює в 10000 гривень. В обґрунтування якої посилається на те, що згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. А саме, те що в період з початку до кінця 2009 року тобто, до моменту незаконного звільнення вона піддавалась постійному гонінню зі сторони адміністрації ОКЗ «Психіатрична лікарня» Миколаївського району. Внаслідок постійних моральних страждань, в зазначений період, вона перенесла хворобу (порушення менструального циклу МЕТРОРАГІЯ, маткові кровотечі, що повторювались через нерегулярні проміжки часу, які спостерігались після нервових стресів на роботі. В зв'язку з різкою нехваткою коштів після незаконного звільнення, на проживання, вона більше не змогла утримувати хвору паралізовану після інсульту матір, яка проживала з нею та була змушена відправити її до сестри. У зв'язку з чим, погіршились стосунки з матір'ю та сестрою. Те, що її донька закінчила медичний коледж у м.Львові, внаслідок тяжкого фінансового стану її сім'ї вона з чоловіком не змогли у повному обсязі оплатити «випускний вечір», присвячений закінченню коледжу, та зробити подарунки вчителям, які вчили їхню доньку. Внаслідок чого погіршились стосунки з донькою. Втратила можливість допомагати безробітному сину та двом малолітнім внукам, в наслідок чого були втрачені нормальні життєві зв'язки, погіршились стосунки с сином, та невісткою. Що стало для неї, ще однією душевною травмою. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] уточнені та збільшені позовні вимоги підтримали повністю, просили задовольнити в повному обсязі. Дали пояснення аналогічні змісту позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, подав суду клопотання у якому просив у черговий раз перенести розгляд справи до вирішення справи Верховним судом України за касаційною скаргою ОКЗ «Психіатрична лікарня Миколаївського району Львівської області» на рішення апеляційного суду Львівської області від 29.06.2010 року, про скасування рішення Миколаївського районного суду Львівської області та визнання незаконним наказу № 30 від 03.04.2009 року, в частині накладення дисциплінарного стягнення -догани щодо [PERSON] та скасування його в цій частині. Відтак суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про день та час судового розгляду і в черговий раз без поважних причин не з'явився в судове засідання, що не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 29 червня 2010 року, у справі за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 21 січня 2010 р. у справі за позовом [PERSON] до обласного комунального закладу «Психіатрична лікарня Миколаївського району» про визнання незаконним рішення по трудових спорах від 30.04.2009 р., наказу № 30 від 03.04.2009р. про накладення дисциплінарного стягнення, стягнення моральної шкоди, задоволено частково, а саме: «Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 21 січня 2010р. в частині відмови в задоволенні позову про визнання незаконним наказу № 30 від 03.04.2009р. про накладення дисциплінарного стягнення -скасувати, ухвалити нове, яким визнати незаконним наказ № 30 від 03.04.2009р. в частині накладення дисциплінарного стягнення - догани щодо [PERSON] та скасувати його в цій частині, (а.с. 49-50). Підставою для звільнення [PERSON] згідно наказу №148 від 24 грудня 2009 р., є систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Однак у зв'язку із визнанням апеляційним судом Львівської області незаконним наказу № 30 від 03.04.2009р. в частині накладення дисциплінарного стягнення - догани щодо [PERSON] та скасувати його в цій частині відсутня підстава для звільнення медичної сестри 4-го відділення [PERSON] по п.3 ст.40 КЗпП України. Таким чином, судом встановлено, що звільнення позивача проведено з порушенням вимог, ст. 40 п.3 КЗпП України, у зв'язку з чим проведене незаконно. Згідно ст.235 КЗпП України, при звільненні працівника без законних підстав, він повинен бути поновлений на колишнє місце роботи. Одночасно суд приймає рішення про стягнення на користь працівника середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Outcome: partial