Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: вул. Польова,15, село Нова Олександрівка Великобурлуцького району Харківської області, та визнання за нею права власності на цей будинок. [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] про визнання незаконним її вселення та проживання та виселення з житлового будинку за адресою: вул. Польова, 15, село Нова Олександрівка Великобурлуцького району Харківської області. На обгрунтування позову [PERSON] зазначила, що у жовтні 2009 року вони з [PERSON] домовилися про купівлю нею у [PERSON] житлового будинку за адресою: вул. Польова, 15, село Нова Олександрівка Великобурлуцького району Харківської області (далі-Будинок). З цією метою вона приїздила разом зі своїм сином та племінником у с. Нова Олександрівка, де оглянула Будинок, після чого у м. Чугуїв її син передав [PERSON] 300 доларів США в рахунок оплати за Будинок, про отримання яких відповідач написав розписку. Вона провела ремонт Будинку, зробивши його придатним для проживання і згодом переселилася до Будинку. Після оформлення відповідачем свідоцтва про право на спадщину на будинок вона зажадала оформити договір купівлі-продажу нотаріально, однак відповідач відмовився і вимагає виселення її з Будинку. Представник [PERSON] адвокат [PERSON] пояснив у судовому засіданні, що [PERSON] отримав гроші за будинок, дозволив позивачці вселитися до Будинку, у розписці про отримання грошей не вказано про умови вселення та виселення з Будинку, про час проживання. Пізніше відповідач передав позивачці копії усіх документів на Будинок, в тому числі і свідоцтва про право на спадщину, що свідчить саме про намір сторін укласти дог овір купівлі-продажу Будинку, а не якусь іншу угоду [PERSON] позов не визнав, пояснивши, що восени 2009 року йому зателефонувала раніше не знайома [PERSON], попросила оглянути Будинок, який йому залишився у спадок після смерті його бабусі. Вони домовилися про зустріч у с. Нова Олександрівка. куди в обумовлений час він приїхав зі своїм батьком [PERSON], а [PERSON] з сином та племінником. [PERSON] будинок сподобався, вона попросила дозволити її сину пожити у будинку шість місяців. В той же день вони зустрілися у м. Чугуїв, син позивачки [PERSON] і її племінник сіли до нього в автомобіль, де передали 300 доларів США як плату за проживання, а він написав розписку про отримання грошей. Про продаж будинку вони не домовлялися і він не міг продавати будинок, оскільки на той час ще не був власником будинку. У зустрічному позові [PERSON] просив визнати незаконним вселення та проживання [PERSON] та виселити її з Будинку, оскільки у неї відсутні будь-які правові підстави для користування Будинком, а він має намір поселитися у ньому. Представник [PERSON] [PERSON] зазначив, що у розписці, яку написав [PERSON], не зазначено, кому вона написана, у ній не визначені суттєві умови договору купівлі- продажу, які б мали бути зазначені у разі укладення подібної угоди. [PERSON] не був власником будинку на час написання розписки, про що знала позивачка. Сторони домовлялися про тимчасове проживання у спірному будинку сина позивачки. [PERSON] зустрічний позов не визнала, наполягаючи на тому, що вона виконала свої зобов'язання за договором купівлі-продажу Будинку і він має бути визнаним чинним. Свідок [PERSON] - син позивачки, пояснив, що восени 2009 року вони з [PERSON] та [PERSON] поїхали до с. Нова Олександрівна, де зустрілися з [PERSON], власником Будинку, з яким раніше телефоном домовилися про зустріч з приводу огляду і купівлі Будинку. Оглянули Будинок, він їм сподобався, після чого поїхали до м. Чугуїв, де у автомобілі він у присутності [PERSON] передав [PERSON] 300 доларів США за будинок, той написав розписку про отримання грошей і дозволив вселитися йому до Будинку. Приблизно два місяці він проживав у будинку, а потім до будинку вселилася його мати - [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив, що він допомагав своїй родичці [PERSON] знайти будинок у селі з метою його купівлі. У с. Нова Олександрівка місцеві мешканці показали, який будинок продається, дали номер телефону [PERSON], з яким вони домовилися про зустріч. За тиждень разом з [PERSON] і [PERSON] вони поїхали до с. Нова Олександрівка, де зустрілися з [PERSON], оглянули Будинок, який їм сподобався. У той же день зустрілися з [PERSON] у м. Чугуїв, де у автомобілі [PERSON] передав тому гроші - 300 доларів США, а [PERSON] написав розписку. Він і [PERSON] підказували [PERSON], що писати у розписці. [PERSON] у цей час стояла разом з батьком [PERSON] на вулиці біля автомобіля. Свідок [PERSON] - батько [PERSON], пояснив, що у наприкінці жовтня місяця 2009 року він на прохання сина поїхав разом з ним до с. Нова Олександрівка, де знаходиться Будинок, який заповіла сину бабуся. [PERSON] подивилася будинок, висловила намір його купити. Однак на той час документи про право на спадщину ще не були оформлені і про продаж Будинку не могло бути й мови. [PERSON] попросив дозволу пожити у будинку до травня місяця 2010 року. Після цього вони виїхали з села. По дорозі зателефонували хлопці ([PERSON] і [PERSON]), запропонували ще раз зустрітися в м. Чугуєві. Під час зустрічі з [PERSON], [PERSON] і [PERSON] з їх боку надійшла пропозиція заплатити 300 доларів США за проживання у Будинку [PERSON] Син отримав ці гроші. Однак у травні 2010 року [PERSON] відмовилася виселятися з Будинку, сказала, що вона його купила. Син з цього приводу звернувся до міліції, потім до суду. У розписці, яку надала позивачка, зазначено, що «[PERSON] прийняв суму в розмірі 300 доларів США в рахунок уплати будинку, розташованого за адресою: р. [PERSON], село Новоолександрівка, вул. Польова №15». Розписка датована 26.10.2009 р., в ній зазначено місце її написання: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Гвардійська 21/47 (а.с. 50). [PERSON] визнав, що це він написав розписку. Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, яке видано 24.02.2010 року державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області, [PERSON] є спадкоємцем Будинку, що також підтверджується витягом з реєстру права власності на нерухоме майно (а.с. 45.46). Дослідивши надані сторонами докази, судом встановлені обставини справи і визначено відповідно до них правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно з ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Згідно з ч.І ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.І ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку(квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. У розписці, на яку посилається [PERSON], вважаючи її договором купівлі-продажу Будинку, не зазначено, хто є другою стороною (покупцем), від кого [PERSON] отримав гроші і за що конкретно (за оренду Будинку, в рахунок повної чи часткової оплати його вартості тощо), коли і кому має бути переданий Будинок і на яких умовах. Таким чином у розписці, усупереч ч.2 ст. 220 ЦК України, відсутні відомості про покупця, відсутні не тільки відомості про досягнення згоди щодо усіх істотних умов договору, а й відсутні самі істотні умови договору. За таких обставин суд дійшов висновку, що [PERSON] не надано належних доказів укладення договору купівлі-продажу Будинку, що є підставою для відмови їй у позові до [PERSON] До правовідносин, що склалися між сторонами спору, не можуть бути застосовані і норми житлового законодавства, які регулюють порядок користування жилим будинком, що належить громадянину. Відповідно до ст. 158 Житлового кодексу України договір найму жилого приміщення укладається між власником., будинку і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої ради або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обовязки наймодавця і наймача та інші умови найму. Розписка за формою і змістом не відповідає вимогам ст. 158 ЖК України. За таких умов, визначаючи правовідносини, що виникли між сторонами, суд виходить з визнаних [PERSON] обставин, а саме, що гроші він отримав за тимчасове проживання у Будинку [PERSON] строком з моменту отримання грошей до травня місяця 2010 року. [PERSON] не мала правових підстав для вселення та проживання у Будинку. Відповідно до ч.І ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Виходячи з встановлених обставин справи суд вважає доведеним те, що [PERSON] без будь-якої правової підстави вселилася у Будинок, який належить [PERSON], у звязку з чим він вправі витребувати своє майно шляхом виселення [PERSON] з Будинку і його позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] натежнть стягнути на користь [PERSON] понесені ним судові витрати: 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 8 грн. 50 коп. судового збору, який мав бути сплачений при поданні позовної заяви (фактично позивач оплатив 51 грн.).

Outcome: approved