Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-14 00:00:00

ВАТ «Полтавський ГЗК» звернулось до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням в кімнаті № 622 гуртожитку № 1 в будинку № 1 по вул. Портовій в м. Комсомольську. Зазначені вимоги, підтримані представником позивача в судовому засіданні обґрунтовуються посиланням на те, що відповідачі не проживають у вказаному житловому приміщенні без поважних причин понад встановлені Законом строки, з огляду на що мають бути визнані такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Відповідачі до суду не зявились, про час та місце слухання справи повідомлені у встановленому законом порядку. Приймаючи до уваги наявні у справі докази, а також позицію позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши інші докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Судом встановлено, що 23.01.1999 року відповідачу на підставі ордеру № 3298, виданому за спільним рішенням адміністрації та профкома ВАТ ПГЗК була виділена кімната № 622 в гуртожитку № 1 по вул. Портовій в м. Комсомольську (ст.. 11). Зазначену кімнату надано в звязку з роботою на ВАТ «Полтавський ГЗК», де відповідач [PERSON] працювала стрілком. (а.с. 9). Згідно довідки від 20.12.2010 р. гуртожиток № 1 по вул.. Портовій в м. Комсомольську включений до [PERSON] оцінки вартості цілісного майнового комплексу ВАТ «Полтавський ГЗК» від 27.12.1994 р. та знаходиться на його балансі. (а.с. 6). Як вбачається з наданої довідки, на час розгляду справи судом у спірному житловому приміщенні значаться зареєстрованими відповідачі: [PERSON] та її донька [PERSON]. (а.с. 8). Приймаючи до уваги, що спірні відносини не врегульовані Законом, суд відповідно до положень ч. 7 ст. 11 ЦПК України застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини в даному випадку аналогію закону і погоджується з позицією представника позивача щодо можливості застосування до спірних відносин положень ст.ст. 71, 72 ЖК України, які регулюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, відповідно по положень ст. 72 ЖК України провадиться в судовому порядку. Як вбачається із змісту наданих актів, датованих 11.01.2010 р., 04.01.2011 р. 21.01.2011 р. [PERSON], [PERSON] в наданому житловому приміщенні не проживають, станом кімнати не цікавляться, зі слів сусідів [PERSON] виїхала за кордон. З квітня 2010 року за договором оренди мешкає [PERSON] (а.с. а.с. 12, 13, 14). Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, суд, провівши аналіз представлених сторонами доказів, з врахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, дійшов висновку про те, що в суді знайшов підтвердження факт непроживання відповідачів у спірному жилому приміщенні понад встановлені ст. 71 ЖК України строки. Відповідно до розяснень, що містяться в постанові ПВСУ № 2 від 12.04.1985 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України у справах про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Судом встановлено, що в спірному житловому приміщенні відповідачі не проживають протягом такого тривалого строку і в будь-який спосіб не вирішили питання з власником житлового фонду щодо збереження за ними права на житло, що є переконливим свідченням прояву їх абсолютної байдужості до спірної кімнати і дає суду підставу дійти остаточного висновку про відсутність у відповідачів поважної причини для непроживання в спірному приміщенні та формального збереження житла за собою, що відповідно до положень ст.72 ЖК України є підставою для задоволення вимог позивача в повному обсязі. Питання про судові витрати по справі вирішено судом відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved