Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-19 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» 06 вересня 2010 звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 11 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський [PERSON]») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 305/гр., відповідно до умов якого [PERSON] надав Позичальнику кредит у розмірі 11200,00 грн. на поточні потреби, терміном по 10.02.2011 року, включно та сплачувати Банку плату у розмірі 24% (двадцять чотири) процентів річних. Згідно до п.п. 3.3.3 Кредитного договору Позичальник зобовязаний щомісячно повертати частинами кредитні кошти, сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також на вимогу Банку сплачувати можливі штраф та пеню. Позивач свої зобовязання по кредитному договору виконав в повному обсязі, кредит надав, однак відповідачка свої зобовязання не виконала, допустила прострочення виконання кредитних зобовязань, внаслідок чого за нею, станом на 02.09 2010 року утворилась заборгованість у розмірі 16610,07 грн., а саме: -заборгованість по кредиту 11200,00 грн.; -заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом 3691,26 грн.; -штраф за пропуск платежів, за несвоєчасне погашення кредиту, сплату процентів за користування в сумі 1718,81 грн. Оскільки відповідачка добровільно здійснювати погашення заборгованості не бажає, позивач змушений був звернутись до суду та просив суд стягнути з відповідачки на свою користь суму заборгованості у розмірі 16610,07 грн. та судові витрати по справі. В судове засідання позивач не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надав заяву, в якій просив справу розглядати без участі його законного представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачка у судове засідання не зявилась, про день, час і місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку, причину неявки в судове засідання не повідомила, письмових заяв про розгляд справи за її відсутністю до суду не надходило. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у звязку із порушенням його виконання. Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. В ході судового розгляду справи встановлено, що 11 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський [PERSON]») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 305/гр.., відповідно до умов якого [PERSON] надав Позичальнику кредит у розмірі 11200,00 грн. на поточні потреби, терміном по 10 лютого 2011 року, включно та сплачувати Банку плату у розмірі 24% (двадцять чотири) процентів річних (а.с. 7-9). Згідно до п.п.3.3.3 Кредитного договору Позичальник зобовязаний щомісячно повертати частинами кредитні кошти, сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також на вимогу Банку сплачувати можливі штраф та пеню. Кредитні кошти були отримані відповідачкою відповідно до Меморіального ордеру № 14610 від 11 лютого 2008 року у розмірі 11200,00 грн., (а.с. 10). Однак в порушення умов кредитного договору, відповідачка свої зобовязання не виконала, допустила прострочення повернення кредитних коштів, внаслідок чого за нею, станом на 02 вересня 2010 року утворилась заборгованість у розмірі 16610,07 грн., а саме: заборгованість по кредиту 11200,00 грн.; заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом 3691,26 грн.; штраф за пропуск платежів, за несвоєчасне погашення кредиту, сплату процентів за користування в сумі 1718,81 грн. (а.с. 6). Згідно статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню, внаслідок чого слід стягнути з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 16610,07 грн. При вирішення заявлених позовних вимог щодо стягнення судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оскільки позивачем в порушення ст. 60 ЦПК України, не надано доказів сплати державного митра в розмірі 51,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн., суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення з [PERSON] судових витрат по справі. Відповідно до статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року за № 7-93 «Про Державне мито», ставки державного мита із позовних заяв встановлюються в розмірах 1 відсотку ціни позову, але не менше 3 неоподаткованих мінімумів доходів громадян і не більше 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Ціна позову заявлена позивачем становить 1082,56 грн., у звязку з чим з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 51,00 грн. Також відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 2009 року за № 825 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року за № 1258», розміри витрат з інформаційно технічного забезпечення судових процесів повязаних з розглядом справи позовного провадження з розгляду спору майнового характеру становить 120,00 грн. Оскільки позивачем при подачі позовної заяви не було сплачено витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи, з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на користь держави підлягають стягненню витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial