Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-07 00:00:00

20.09.2010 року [PERSON] звернулась із вищезазначеним позовом, в якому просила визнати угоди купівлі-продажу квартири [ADDRESS], зареєстровану на товарній біржі «Одеська товарна біржа» 31.10.1997 року - дійсною. В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що не має можливості як власник розпорядитися майном, оскільки укладений договір не був нотаріально посвідчений, відповідачі від вказаних дій ухиляються. Представник позивача в судовому засідання позов підтримав. Відповідачі в судове засідання не зявились, повідомлені судом про розгляд справи належним чином, про причини неявки суд не повідомили. При таких обставинах за згодою представника позивача, суд вважає можливим розгляд справи в заочному порядку відповідно до ч. 1 ст.224 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до п.4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2004 року він застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності - 1.01.2004 року. Враховуючи, що договір купівлі-продажу був укладений в 1998 році, тобто до набрання чинності новим ЦК, до зазначених правовідносин застосовуються норми ЦК України в редакції 1963 року. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № 21782 від 31.10.1997 року позивач придбала у відповідачів квартиру [ADDRESS]. Як вбачається з п. 3 цього договору квартира належала [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № 3-10263 від 02.10.1997 року, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської Ради народних депутатів. Зазначений договір був відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року зареєстрований на товарній біржі «Одеська товарна біржа», про що в журналі реєстрації договорів по обєктах нерухомості зроблений запис під реєстраційним номером 21782. Нотаріально договір між сторонами посвідчений не був. Відповідно до ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року нотаріальна форма договору купівлі-продажу нерухомого майна є обовязковою. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору з наслідками, передбаченими ч.2 ст. 48 цього Кодексу. Водночас, згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Позивач позбавлена можливості розпорядитися спірним майном, оскільки угода купівлі-продажу була оформлена з порушенням вимог закону в частині її нотаріального посвідчення, на час розгляду справи відповідачі від таких дій ухиляються. Поряд з тим, [PERSON] виконала умови угоди, передала відповідачам 9.349 грн. у якості плати за майно, вселилась у спірну квартиру, утримує майно, сплачує комунальні платежі, що підтверджується наданими суду доказами. Відповідачі отримали грошові кошти за продаж квартири відповідно до договору, виселились з неї. За вказаних обставин, відповідно до ч. 2 ст. 47, ст.227 ЦК України в редакції 1963 року, угода купівлі-продажу спірного майна, зареєстрована на товарній біржі «Одеська товарна біржа», за якою відповідачі продали його, а позивач придбав, може бути визнана судом дійсною.

Outcome: approved