Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду і просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини: доньки Марії, [INFO], в розмірі 1000гр. на місяць. Посилається в позові на те, що перебуває з відповідачем у шлюбі, від якого мають доньку Марію, [INFO]. Виходячи з того, що відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги на її утримання не надає:,просить задовольнити позов. Крім того, просить стягнути з відповідача кошти на її утримання до досягнення дитиною, донькою Марією, [INFO], віку трьох років в розмірі 500 гр. на місяць. Посилається на те, що в зв»язку з народженням дитини вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною,потребує матеріальної допомоги, відповідач сім»ю не утримує, хоч зобов»язаний до цього законом, а тому просить задовольнити позов. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив, що не працює, не має заробітку, а тому готовий сплачувати на утримання дитини та дружини грошові кошти в розмірі 800гр. на місяць. Крім того, позивачка сама залишила сім»ю і не бажає проживати разом з ним, звернувшись до суду з позовом про розірвання шлюбу. Вважає, що при спільному проживанні він утримував би сім»ю і його відмова від цього викликана діями самої позивачки, яка залишила його. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони, перебували у шлюбі між собою з 22.04.2009 року. Від шлюбу мають доньку Марію, [INFO]. [PERSON]»янського районного суду м. Києва від 07.12.2010 року шлюб сторін був розірваний. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначеній розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів та наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей. Виходячи з того, що відповідач працездатний, може працювати га утримувати свою малолітню дитину, зобовязаний до цього законом, суд вважає вимоги позивачки в цій частині обґрунтованими. Встановлено також, що позивачка в зв»язку з народженням дитини перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею віку 3-х років, відповідач ні дитину, ні дружину не утримує. Відповідно до ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Виходячи з викладеного вище, а також того, що відповідач не утримує свою дружину в зв»язку з перебуванням її у відпустці по догляду за дитиною, суд вважає вимоги позивачки і в цій частині обґрунтованими. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд враховує наступне. Ст.З Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Посилаючись на те, що він не працює в обґрунтування своєї позиції в суді, відповідач не надав будь-яких доказів, які б свідчили про те, що він намагається знайти роботу чи стоїть на обліку в Державному центрі зайнятості, не шукає шляхів для виконання свого обов»язку в частині матеріального утримання своєї дитини та непрацюючої дружини. Тобто, з цього випливає, що відповідач, маючи обов»язок по утриманню дитини та дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, не маючи роботи, не намагається працевлаштуватися, не звертається до Державного центру зайнятості, перебування на якому уже дає право на отримання допомоги по безробіттю. Цьому, маючи такий обов»язок, так і не зміг пояснити суду, за рахунок чого мають існувати його дитина та непрацездатна в зв»язку з цим дружина. Враховуючи ці обставини, суд приходить до висновку, що відповідач не маг потреби в офіційному працевлаштуванні, має прибуток, який дозволяє йому утримувати себе самого, а том\-' приведені ним обставини в судовому засіданні, з точки зору ст. 182 СК України, не можуть враховуватися судом при визначенні розміру аліментів та їх стягнення з нього в мінімально допустимому законом розмірі, і права дитини в зв»язку з цим на матеріальне утримання порушуватися не можуть. Суд також вважає, що дитина не може бути заручником протистояння батьків та позбавлена права на задоволення потреб виходячи з її віку, стану здоров»я, відпочинку, розвиток її здібностей, а також для вирішення інших питань, пов»язаних з її розвитком та вихованням. Крім того, з точки зору закону обов»язки батьків утримувати дитину не можуть обмежуватися лише аліментними зобов»язаннями і, більше того, відповідач, як батько дитини, здорова та працездатна особа, не визнана інвалідом, не має права розраховувати на розмір щомісячного утримання дитини та дружини виходячи з мінімального відсоткового відношення до розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Виходячи з цього, відсутності даних в розпорядженні суду про постійне працевлаштування відповідача та постійного фіксованого заробітку, його пози ці [о щодо можливості надавати позивачці кошти на її утримання та утримання дитини в розмірі 800гр. на місць, не дивлячись на відсутність роботи, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 700гр. на місяць, а на утримання позивачки в розмірі ЗООгр.на місяць до досягнення дитиною віку 3-х років.

Outcome: partial