Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-28 00:00:00

У березні 2010 року, [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до закритого акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору. Позивач просить визнати недійсним кредитний договір, мотивуючи це тим, що не мала уявлення, що погоджується з умовами кредитного договору, за яким отримала кредит у доларах США та відсоткову річну ставку 40. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач або представник відповідача у судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду повідомлялися належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 21 липня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №50014639 V. Позивач отримав кредит у сумі 2 999 доларів США 20 центів. Відповідно до Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 року, кошти це гривня або іноземна валюта. Суд дійшов висновку, що у даному випадку, грошові кошти у валюті, що видані в кредит, і які підлягають поверненню у такій самій сумі, що були передані позичальнику позикодавцем, не виконують функцію засобу платежу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позичальник зобовязаний повернути позику у тій валюті в якій отримав кредит. Стаття 215 ЦК України вказує, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першої третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Суд дійшов висновку, що підстав недійсності правочину немає. Крім того, положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного Банку України №496 від 12.11.2003 року, визначає, що офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют станом на останню дату. Суд дійшов висновку, що відповідач на момент укладення розумів наслідки отримання кредиту в іноземній валюті, крім того власноруч писав заяву на видачу кредиту не в гривні, яка є грошовою одиницею України, а в іноземній валюті. Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а також ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» вказує, що наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій є достатньою підставою для здійснення Банком операцій з валютними цінностями, в тому числі операцій з використанням іноземної валюти як засобу платежу. Суд дійшов висновку, що кредитний договір укладений згідно чинного Законодавства України. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, так як позивач не довів недійсність правочину. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: dismissed