Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-19 00:00:00

20.08.2010р. [PERSON], [INFO], звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання та коштів, пов'язаних з навчанням (а.с.1). Свої вимоги позивачка мотивує тим, що відповідач є її батьком. 23.12.1998р. її мати [PERSON] розірвала шлюб з батьком, після чого вона перебувала на її утриманні і вихованні. Відповідач добровільно не надавав матеріальної допомоги матері на її утримання, її долею не цікавився. З 2009 року позивачка є студенткою денного відділення Московського державного автомобільно-дорожнього інституту за договором, у зв'язку з чим вона потребує матеріальної допомоги, а відповідач у добровільному порядку її не надає, хоча і має таку можливість, тому позивачка звернулася до суду з наведеним позовом і просить суд стягнути на її користь аліменти в розмірі 700,00грн. щомісячно до досягнення нею 23-х річного віку, а також відшкодувати половину витрат на оплату її навчання в розмірі 39500,00грн.. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат [PERSON], в порядку ч.2 ст.31 ЦПК України, зменшила розмір позовних вимог і просила суд стягнути на її користь з відповідача аліменти щомісячно до 31.08.2013р. в розмірі по 300,00грн., що становить мінімальний розмір аліментів, передбачений ст.182 СК України, починаючи з 01.09.2009р., а також 3100,00грн. - часткову вартість оплати за навчання за два роки (а.с.48). Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, а саме: аліменти в розмірі 100,00грн. в місяць, в іншій частині позовних вимог просив відмовити, посилаючись на своє скрутне матеріальне становище. Представник відповідача - адвокат [PERSON] - в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити повністю в його задоволенні. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. У свідоцтві про народження серії У-ЖД №303416, виданого відділом ЗАГС Савранського райвиконкому Одеської області 20.08.1991р„ зазначено, що батьком [PERSON], яка народилася 19.07.1991р. в смт.Саврань, Савранського району, Одеської області, є [PERSON], мати - [PERSON] (а.с.2). Шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано 23.12.1998р., про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Савранського районного управління юстиції Одеської області 15.08.2003р. було видано Свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-ЖД №059939 (а.с.3). Судом встановлено, що позивачка з 01.09.2009р. навчається в Московському державному автомобільно - дорожньому інституті (Державному технічному університеті), далі - МДАДІ, на факультеті Управління за спеціальністю «Управління персоналом» на очній формі навчання за договором, що підтверджується договором №015/4/03.07.09/ОФИ-4881 від 03.07.2009р. (а.с.37), далі - договір на навчання, додатком №1 до цього договору від 30.03.2010р. (а.с.38), а також довідками цього учбового закладу від 29.07.2009р. за №24- 3066/24-15 (а.с.35) та від 23.11.2009р. за №24-3568/24-15 (а.с.4-копія. 36-оригінал). Відповідно до п.1.1. договору на навчання термін закінчення МДАДІ - 31.08.2013р., за умови повної компенсації замовником, яка за цим договором є позивачка, витрат на її навчання (а.с.37). Як вбачається з квитанцій до прибуткових касових ордерів №3052 від 06.07.2009р. і №3311 від 29.07.2009р. та фіскальних чеків до них відповідно від 06.07.2009р. та від 29.07.2009р. позивачка сплатила за навчання згідно вказаного договору за перший семестр першого курсу 2009-2010 навчального року відповідно 3900,00 рублів і 35100,00 рублів, та за другій семестр першого курсу - 39000,00 рублів згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №323 від 28.01.2010р. та фіскального чеку до нього від 28.01.2010р., а всього за перший курс навчання позивачка сплатила 78000,00 рублів (а.с.5). Згідно додатку №1 до вказаного договору вартість навчання за 2010-2011 навчальний рік за договором на навчання складає 82800,00 рублів на рік (а.с.38). Позивачка сплатила за третій семестр другого курсу 41400,00 рублів, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №3726 від 31.08.2010р. та фіскальним чеком до нього від 31.08.2010р. (а.с.39). Таким чином, вартість навчання позивачки в МДАДІ за перший і другій курс складає 78000,00 + 82800,00 = 160800,00 російських рублів, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16.09.2010р. з розрахунку за 10,00 російських рублів - 2,5761грн. (а.с.28). складає 41423,69грн.. З пояснень позивачки вбачається, що відповідач добровільно не надає її ніякої матеріальної допомоги, хоча може її надавати. В судовому засіданні представник позивачки пояснила, що відповідач здоровий, працює, достатньо матеріально забезпечений, має транспортні засоби, комбайн, самостійно веде селянське господарство на земельних ділянках своїй, своїх батьків та дружини, а його мати [PERSON] проживає у власному будинку, отримує пенсію і не знаходиться на утриманні батька, а навпаки ще йому допомогає, а тому позивачка вважає, шо відповідач може надавати їй за період навчання у МДАДІ матеріальну допомогу - аліменти щомісячно в розмірі 300,00грн. та відшкодувати їй часткові витрати на навчання в сумі 3100,00грн.. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що він періодично надавав дочки матеріальну допомогу і грошима і продуктами, за для чого приїздив до неї в м.Москву, але її мати з нею постійно його уникали, а коли дочка виявила бажання продовжити навчання, не спитала його про можливість надавати ним матеріальну допомогу на її навчання. В теперішній час у нього дуже скрутне матеріальне становище, оскільки, починаючи з 1998 року по 2002 рік він, працюючі в КСП «Україна», а згодом в СТОВ «Україна», с.Вільшанка, Савранського району, не отримував заробітну плату, про що надав до суду архівні довідки (а.с. 19-22), був підприємцем, але 02.09.2009р. припинив підприємницьку діяльність, на підтвердження чого надав до суду довідку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 10.09.2010р. (а.с.17-18). В теперішній час він проживає з іншою сім'єю, у жінки від першого шлюбу є повнолітній син, який теж потребує матеріальної допомоги, його теперішня дружина [PERSON] хворіє (а.с.26-27), на що витрачаються дуже значні кошти, а дохід його теперішньої дружини від підприємницької діяльності за період з 01.01.2010р. по 30.09.2010р., згідно довідки Любашівської міжрайонної державної податкової інспекції Одеської області від 05.10.2010р. №1862/9/19-099, склав 540,00грн. (а.с.25), а крім того на його утриманні знаходиться хвора мати [PERSON], [INFO] (а.с.15). Відповідач також зазначив, що в даний час він працює охоронцем Савранської філії ВАТ Туристично-виробничої фірми «ЧОРНЕ МОРЕ», його заробітна плата згідно довідки цього товариства від 08.09.2010р. №41 за серпень-жовтень склала 3329,08грн. (а.с.24, 49), а тому з огляду на наведене, він не має можливості надавати своєї повнолітньої дочці [PERSON] матеріальну допомогу на навчання. Разом з цим, з пояснень відповідача у судовому засіданні встановлено, що він має земельну ділянку розміром 1,18га, яку здає в оренду, тримає підсобне господарство, також рішенням виконкому Вільшанської сільської ради Савранського району №2 від 23.03.1994р. відповідачем приватизовано земельну ділянку в межах населеного пункту в розмірі 0,50га для ведення особистого підсобного господарства, про що зазначено у його паспорті громадянина на аркуші 16. З огляду на наведене, суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що на його утриманні знаходиться його хвора мати [PERSON], [INFO], оскільки мати є пенсіонеркою і отримує пенсію, до того ж достатніх належних доказів на підтвердження того, що він є єдиною особою, який її утримує, а також те, що мати хвора, на що він витрачає значні кошти, відповідачем та його представником суду не надано, чим порушено вимоги ст.60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки доказування не може грунтуватися на припущеннях, тому суд аналогічно не бере до уваги посилання відповідача про те, що його дружина хворіє, у зв'язку з чим на її лікування він витрачає дуже великі кошти. В силу ст.198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч.3 ст.199 СК України), отже звернення позивачки до суду з цим позовом є правомірним. Частиною 1 ст.199 цього кодексу також встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно з положеннями ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до роз'яснень, що надані у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Під потребою в матеріальній допомозі розуміється відсутність достатніх засобів існування. Так, судом встановлено, що [PERSON] досягла повноліття 19.07.2009р., з 01.09.2009р. навчається у МДАДІ за договором, вартість якого за два роки навчання складає 160800,00 російських рублів, що еквівалентно 41423,69грн., у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги батьків, оскільки форма навчання є денною, виконання навчального плану потребує щоденної самостійної підготовки, що виключає можливість власного працевлаштування. До того ж позивачка потребує матеріальних витрат на житлово-побутові потреби, їжу, одяг, придбання підручників та інших матеріалів для навчання тощо, а оскільки вона навчається за договором, то стипендію не отримує. Враховуючи наведене, та приймаючи до уваги те, що позивачка досягла повноліття, але є меншою 23 років, продовжує навчання, не працює, майна у порядку спадкування чи за договором дарування, що давало б їй достатні кошти, щоб утримувати саму себе, немає, у зв'язку з чим дійсно потребує матеріальної допомоги, а також беручи до уваги те, що відповідач здоровий, має постійну роботу, має земельну ділянку для ведення товарного до 31.08.2013р. - дня закінчення навчання в МДАДІ, так як паво на припиняється у разі припинення навчання (ч.2 от. 199 СК України). Як було зазначено вище, позивачка сплатила за навчання в МДАДІ за перший і другий курс 1600800,00 російських рублів, що у гривневому еквіваленті складає 41423,69 грн. Згідно з матеріалами справи представник позивачки, уточнивши позовні вимоги, просила суд стягнути на її користь з відповідача, крім аліментів, часткову вартість оплати за навчання за два роки в сумі 3100,00грн. (а.с.48). Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог. Оскільки в уточненій позовній заяві представником позивачки визначена вартість навчання в сумі 3100,00грн., яку повинен сплатити відповідач, та враховуючи вищенаведені обставини, які обґрунтовують можливість надання відповідачем матеріальної допомоги в розмірі, в якому просить позивачка, то виходячи з вимог ч. ст..11 ЦПК України, вказана вартість за навчання підлягає стягненню саме в цій сумі. Разом з тим, не підлягає задоволенню вимога позивачки про стягнення з відповідача аліментів починаючи з 01.09.2009р., оскільки ст..191 СК України встановлено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову; аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. Всупереч наведеної норми закону позивачки та її представник не надала суду доказів про те, що починаючи з вересня 2009 року вона вживала заходів щодо одержання з відповідача аліментів на навчання. Суд також розяснює, що ч.1 ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу (ст..79 ЦПК України). Позивачка за надання правової допомоги, а саме: за написання уточнення та доповнення до позовної заяви, а також за представлення інтересів позивачки в Савранькому районному суді при розгляді даної справи сплатила адвокату АО «Одеська обласна колегія адвокатів» [PERSON] (ордер №2021/8 від 11.10.2010р., а.с.31) гонорар в сумі 1000,00 грн., що підтверджується відповідними документами, а саме: угодою №285 від 11.10.2010р.(а.с.33) і квитанцією №4865/10 від 11.10.2010р. (а.с.32), а тому теж просила стягнути їх з відповідача. Суд вважає, що вказана сума правової допомоги є неспіврозмірною ані з ціною позову, ані зі ступенем складності та обсягом часу і роботи адвоката, а тому виходячи з принципу розумного обґрунтування, встановленого п.2 ст.33 Прпвил адвокатської етики, що схвалені Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України від 01.10.1999р., суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за надання правової допомоги витрати в сумі 500,00грн. При зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів згідно п.5 ст.4 Декрету КМУ «Про державне мито» позивачка є звільненою від сплати держмита. Також згідно з п.4 ч.3 ст.81 ЦПК України, не підлягають оплаті при зверненні до суду і покладаються на сторони після розгляду справи судом витрати на інформаційно-технічне забезпечення у справах про стягнення аліментів. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вмог (ч.3 ст.88 ЦПК України). Виходячи з наведеного, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору та ІТЗ при подачі до суду про стягнення аліментів, їх слід стягнути із відповідача в дохід держави, а саме: судовий збір в сумі 51,00грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 120,00грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial