Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-11 00:00:00

У грудні 2010 року [PERSON]звернувся до суду з позовом до [PERSON]Апро право спілкування та виховання дитини. Свої вимоги мотивував тим, що перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 09.06.2007 року, від якого мають спільну доньку [PERSON], [INFO]. З березня 2010 року відповідачка одноосібно припинила ведення спільного господарства та сумісне проживання, з травня 2010 року дружина не надає йому можливості спілкуватися з донькою та приймати участь у її вихованні, що зумовило звернення до суду. Позивач просить суд зобов`язати відповідача давати дитину для спілкування, дозволити зустрічі з донькою два рази на місяць за місцем проживання позивача та за місцем проживання батьків позивача. 28.03.2011 року до суду надійшла заява з уточненням позовних вимог у якій позивач просить надавати час для спілкування з дитиною у вихідні (субота або неділя) з ранку до вечора, окрім денного сну дитини, два рази на місяць. Надавати дитину один раз у два місяці до смт.Єланець за місцем проживання бабусі та дідуся дитини з залишенням на ніч на обидва вихідні. Позивач в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не відомо, від нього надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримав. 11.04.2011 року до суду надійшли заперечення до позовної заяви у яких відповідачка просить дозволити побачення з позивачем з дитиною за місцем проживання доньки та її матері у вихідні дні, окрім часу з 15.00 годин до 18.00 годин в момент її сну, а також заперечує проти виїзду дитини за межі м.Миколаєва, просить розглянути справу за її відсутністю. Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала частково, просила не дозволяти вивозити дитину до смт.Єланець. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши наданні докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. У відповідності до ст.153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право небезперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Згідно зі ст.157 Сімейного Кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Судом встановлено, що сторони знаходились у юридичному шлюбі (актовий запис №300 від 07.06.2007 року), від якого мають спільну дитину, доньку [PERSON], [INFO] (актовий запис №3795 від 05.12.2007 року), яка проживає з матірю. Відповідач по справі останнім часом не дозволяє позивачу спілкуватися з дитиною, що підтверджено самою відповідачкою у судовому засіданні. Відповідно до змісту ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. І тоді суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини шляхом встановлення періодичності чи систематичності побачень, можливості спільного відпочинку,

Outcome: partial