Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-14 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що за адресою вулиця Островського. 67-а в м. Городище, Черкаської області вона проживає більше 20-ти років, близько восьми років тому біля неї, придбала собі будинок [PERSON], спочатку відносини складалися добре, навіть, коли померла свекруха відповідача, то в будинку позивача, готували та проводили поминальний обід. Останнім часом взаємовідносини зіпсувалися, без видимих на те причин. Відповідач почала упереджено ставитися, обзивати образливими і нецензурними словами, що підтверджує диск із записом образливих висловлювань [PERSON] на адресу позивача. Позивач, намагалася згладжувати ситуацію, але це лише «розпалювало» відповідача. Не припинивши ображати, відповідач перейшла до активних дій, а саме: - 10 квітня 2009 року коли ставили паркан між будинковолодінням, відповідач так розлютилася, що три рази на день викликалася міліція; - 11 квітня 2009 року, з приводу подій 10.04.2009р. та постійної скандальної поведінки відповідача, були скликані збори жителів вулиці, на яких поцікавилися коли нарешті відповідач припинить скандалити та дасть всім спокій, на що вона відповіла, що у неї все кругом куплено і нічого їй не зроблять, інвалідність вона собі купила, а якщо буде потрібно, то купить ще, і тому робитиме все що їй заманеться. Відповідач безцеремонно втручається в особисте і сімейне життя, принижує честь і гідність, що охороняється Конституцією України; - 20 травня 2009 року позивач звернулася до Городищенського районного суду Черкаської області із позовною заявою до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, згодом звернулася до суду про залишення її без розгляду, бо після подання різко погіршився стан здоровя, а судова тяганина не сприяла б його покращенню, крім того, вважала, що уже сам факт звернення до суду, якось подіє на [PERSON] і вона більше не буде образливо чіплятися; - 30.06.2009 року відповідач із своїми родичами побила батька, за результатами проведеної судово-медичної експертизи, йому були нанесені тілесні ушкодження середньої тяжкості і 04.09.2009р. Городищенський РВ УМВС у відношенні [PERSON] порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження; - 06 липня 2009 року, повертаючись на скутері від батька з лікарні, біля двору [PERSON], відповідач із своїми дочками напала, і знову з цього приводу прийшлося викликати наряд міліції, через чергового обласного Управління, так як працівники Городищенського відділку відмовилися їздити до нас; - 07 липня 2009 року, повертаючись від батька з лікарні, біля будинку [PERSON], відповідач вчинила спробу наїхати власним автомобілем, знову довелося викликати міліцію. З приводу всіх вищевказаних подій, 08.07.2009 року знову були проведені збори жителів вулиці, були присутні міський голова [PERSON], його заступник [PERSON] і представники правоохоронних органів [PERSON] та [PERSON], але відповідач на збори не зявилася, був лише її чоловік. Відповідач постійно чіпляється до дитини-сироти [PERSON], яка перебуває під опікую, наголошує на її статусі сироти, погрожує вбити позивача, а дитину відправити до дитячого будинку, що травмує її шкоду, завдає моральних страждань. Так, в липні 2009 року відповідач усно звернулася до Голови міської ради та Голови Городищенської РДА із заявою, щодо поганого поводження з дитиною. З приводу цього, були проведені перевірки із служби у справах дітей Городищенської РДА, Городищенської міської ради та Городищенської прокуратури, в ході яких інформація відповідача не знайшла свого підтвердження. Разом з тим, чіпляння відповідача до дитини, перевірки спричинені її зверненнями негативно вплинули на підопічну, і так образили її, що вона навіть звернулася до Голови Городищенської райдержадміністрації із відповідною заявою. Крім того, у статті «Сварки через інвалідність» опублікованій в газеті «Нова доба» від 11.08.2009 року, Головний експерт Черкаського обласного центру МСЕК [PERSON], начебто звертаючись до позивача, говорить, що відповідач повідомила його, що сварки вникають через те, що позивач погано поводиться з дитинною. З приводу цієї статті, стали телефонувати знайомі, зясовувати наскільки це правда, що завдало неабияких душевних хвилювань, болю та страждань, бо ця інформація є неправдивою. 31 серпня 2009 року відповідач разом із своїм чоловіком, дочкою та зятем знову напали на батька, брат заступився і в результаті цього, і брат, і батько, отримали тілесні ушкодження легкої тяжкості. Такі дії [PERSON] дозволяє не тільки по відношенню до позивача, членів сімї позивача, а й до інших осіб. Так, сусідка [PERSON] попросила [PERSON] не продавати самогон її сину, це так її обурило, що вона разом із своєю дочкою [PERSON] побили [PERSON], вирвали із вуха сережку чим завдали їй, за висновками судово-медичної експертизи, легкі тілесні ушкодження. Під час судового розгляду, 16.06.2010р., позивач, змінила позовні вимоги, просить, ухвалити рішенням, яким зобовязати [PERSON]: - вибачитися у присутності зборів жителів вулиці Островського в м. Городище, Черкаської області перед нею та членами її сімї, за приниження честі і гідності, завдані діями відповідача 21.05.2010р. та зобовязати відповідача припинити по відношенню до неї, членів її сімї хуліганські дії та образливе чіпляння; - спростувати неправдиву інформацію, розповсюджену у зверненні до Городищенської міської ради в січня місяці 2009р.; - вибачитися у залі судового засідання перед нею за розповсюджену 03.02.2010року, під час виборів президента України, неправдиву інформацію, яка ганьбить її ділову репутацію та спростувати її; стягнути з [PERSON] моральну шкоду в сумі 1699,00грн., а також стягнути судові витрати, а саме, сплату державного мита, витрати на ІТЗ розгляду справи та витрати на правову допомогу в розмірі 2150,00грн., що підтверджується довідкою представника. Додавши, що 03.02.2010р., під час виборів Президента України, відповідач зателефонувала до виборчої дільниці, членом якої була позивач, і почала звинувачувати в різних махінаціях, копія постанови про відмову в порушенні кримінальної справ від 12.02.2010р., додається. Вказані дії призвели до того, що у неї погіршився стан здоровя, втратила нормальний сон і для того, щоб добре і якісно виконувати доручену роботу приходилося докладати набагато більше зусиль, чим при нормальних обставинах. 27.05.2010р., відповідач принизила гідність позивача на очах членів сімї, коли позивач поралася по господарству, [PERSON] через паркан, який розмежовує їх будинковолодіння, вилила відро бруду на позивача, підтверджується копією постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 24.05.2010р.. Крім того, у січні 2009 року [PERSON] звернулася до Городищенської міської ради із заявою про неналежне виховання дитини позивачем, котра перебуває під опікою, чим розповсюдила видуману, на підставі неприязних відносин, неправдиву інформацію, відповідь Городищенсьокї міської ради на звернення від 03.06.2010р., додається. В ході судового розгляду позивач, представник позивача, діє за усним клопотанням, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, вказавши на обставини, що викладені у позовній заяві при зверненні до суду, зазначивши, що такі дії відповідача носять постійних характер, що вона при найменшій нагоді ображає, принижує не лише позивача, її членів сімї, в тому числі і неповнолітню [PERSON], а і жителів вулиці Островського в м. Городище, Черкаської області. Відповідач, представник відповідача, діє за довіреністю, адвокат позовні вимоги не визнали, пояснивши, що між сусідами є все те, що не повинно бути, непорозуміння, сварки, виїзди міліції, розбори вуличних зібрань, проте, відсутні порушення немайнових прав на які посилається, як на доказ про захист честі, гідності, ділової репутації, стягнення моральної шкоди позивач. Суд, розглянувши позов в межах змінених позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, свідчення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], диск із звуковим відтворення події та вивчивши матеріали справи, вважає, що позивач, представник позивача не довели свого позову, що є їх обовязком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України, з врахуванням того, що судом було створено всі умови для змагального процесу та розяснено позивачу, представнику позивача їх права, обовязки, які передбачені цивільно-процесуальним законодавством держави, і позовні вимоги не підлягають до задоволення, з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, та враховуючи положення цивільно-процесуального законодавства позивач повинен довести підставу позову, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, повязує свою матеріально-правову вимогу, а суд повинен зясувати обставини, які повязані саме з предметом спору, встановити характер правовідносин, зумовлених фактами, що мають місце, та правові норми, якими врегульовані ці правовідносини ст. 214 ЦПК України. Позивач, представник позивача повинен зазначити і довести підставу позову, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, повязує свою матеріально-правову вимогу. Предметом вимоги [PERSON] є захист честі, гідності та ділової репутації, як особистої її, так і членів її сімї, без уточнення кого саме, як вбачається з пояснень, даних в судовому засіданні: дитини, що перебуває під опікую, батька, брата; та стягнення моральної шкоди. У звязку з цим, позивач повинна була довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права ч. 18 постанови Пленуму Верхового Суду України за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009р.. Відповідно до ст. 15 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди ст. 16 ЦК України. Законодавство України, також передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності та честі, які є недоторканими, і в разі його порушення фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Суть вказаної норми, закріплена і в міжнародних законодавчих актах, так у ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., яка ратифікована Україною, зазначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції (ст.ст. 10, 11 для охорони моралі, для захисту репутації, для захисту прав і свобод) було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. За ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, або спростування цієї інформації. Згідно п.15 постанови Пленуму ВСУ за №1 від 27.02.2009р., юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, при розгляді справ про захист честі та гідності, ділової репутації фізичної особи, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена не правдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій і яка на думку позивача, порушує його права на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглядати звернення і давати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строки. суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо, цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10.04.2003р. №8-рп/2003 (справа про поширення відомостей) п. 16 вищенаведеної постанови ПВС України. Пункт 26 постанови Пленуму Верхового Суду України за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009р., вказує, відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Суд не вправі зобовязувати відповідачів вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. Спростування має здійснюватись у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009р.. Відповідно до п.27 даної постанови, способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірно інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимога про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичні особі. Крім того, при визначені розміру моральної шкоди слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою. ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 4 від 31.03.1995р. з наступними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» конкретно вказує, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, у порушенні нормальних життєвих звязків, у порушенні стосунків з оточуючими, у принижені честі, гідності, у приниженні ділової репутації фізичної або юридичної особи, це втрати немайнового характеру внаслідок страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі, незаконними діями або бездіяльністю інших осіб і особа має право на відшкодування завданої, внаслідок порушення її права, моральної шкоди. Відповідно до п. 9 вищезазначеної постанови ПВС України розмір відшкодування моральної шкоди залежить від характеру та обсягу страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач, зокрема, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та інше, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON], відповідач по справі, проживають в [INFO], являються сусідами, і на час звернення до суду перебували у неприязних відносинах, що підтверджується постановами про відмову в порушенні кримінальної справи, які маються при справі, та пояснення самих сторін, що дані в судовому засіданні. Протягом останніх років відносини між ними загострилися. Висловлювалися погрози, мали місце протиправні дії, які вирішувалися працівниками міліції Городищенського РВ ГУМВС України в Черкаській області. Були звернення до суду з цього приводу. За ці роки, і [PERSON], і [PERSON], за свою поведінку, притягувалися до адміністративної відповідальності. Їх взаємовідносини обговорювалися на вулиці жителів села Островського в м. Городище, Черкаської області. Мало місце звернення відповідача щодо перевірки ставлення позивача до неповнолітньої дитини, яка проживає у її сімї. Свідок [PERSON] пояснила, що дійсно, 03.02.2010р., був дзвінок на виборчу дільницю, особа, яка телефонувала представилася [PERSON] та почала зясовувати яким чином працює [PERSON] у складі комісії, на що вона дала тактовне пояснення, з даної розмови зрозуміла, що йде неприязнь між [PERSON] та [PERSON], котра щось говорила, але свідок на її слова не звертала уваги, тому конкретно не може сказати, що саме було сказано, вона попросила більше з такого питання не турбувати дільницю. Через деякий час, дзвінок знову повторився, не маючи часу говорити на тему, що не стосується виборчого процесу, попросила, щоб на даний телефонний дзвінок відповів представник служби безпеки, що і було зроблено. Скільки всього за день було дзвінків не памятає, але її думка відносно [PERSON] як працівника після розмови з [PERSON], це дівоче прізвище [PERSON], не змінилася, бо вона її знає давно, як і відповідача. З огляду на вищевикладене суд, вважає, що не є розповсюдженням неправдивої, як зазначає позивач, інформації, яка принижує честі, гідність позивача, звернення відповідача, як в усній так і в письмовій формі до Городищенської міської ради, що мало місце в січні 2009р., і в якому йшлося про негативне ставлення опіка [PERSON] до [PERSON], бо як вбачається з його змісту /даний лист судом був витребуваний та оглянутий/ мало місце прохання обстежити опіку дитини, тобто лист був направлений не з метою доведення відомостей, що в ньому містилися, до громадськості чи окремих громадян, а мав на меті проведення перевірки та прийняття відповідних мір реагування. Інформація, що в ньому викладена не являється ні недостовірною, ні негативною. По листу відповідача була здійснена перевірка дотримання опікуном своїх обовязків спільно із працівниками відповідних служб Городищенської районного державної адміністрації і дільничного міліціонера [PERSON] . Факт невиконання опікуном своїх обовязків не підтвердилися. Що стосується свідчень неповнолітнього свідка [PERSON], опікуном якої є позивач, то вони судом оцінюються критично. Як і свідчення свідків [PERSON], [PERSON], які давали пояснення щодо взаємовідносин позивача та відповідача, події котрі ними доводилися в суді, бо самі ж свідки, пояснили, що вони з [PERSON], відповідачем по справі, перебувають у неприязних відносинах. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed