Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-16 00:00:00

В лютому 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання незаконним підвищення процентної ставки за кредитним договором та визнання недійсним пункту договору щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку. В позовній заяві зазначено, що 21 лютого 2007 р. між банком та позивачем [PERSON] було укладено в письмовій формі Кредитний договір №І\\ІКУ2СК 04042740, згідно якого банк надав позивачу кредитні кошти (кредит) в національній валюті у розмірі 62 425 (шістдесят дві тисячі чотириста двадцять пять) грн. 00 коп., з кінцевим терміном повернення до 11 лютого 2022 р. включно, в обмін на зобов'язання позичальника вчасно повернути кредитні кошти, шляхом внесення щомісячних платежів, а також сплатити проценти за кредитом у порядку та на умовах, зазначених в договорі. В даному кредитному договорі сторонами також узгоджено порядок односторонньої зміни розміру процентної ставки банком та відповідальність позичальника за неналежне виконання взятих на себе зобовязань за договором. Листом від 25 грудня 2008 р. за №20.1.3.2/6-36118 відповідач повідомив позивача [PERSON] про збільшення в односторонньому порядку розміру процентної ставки за вказаним кредитним договором з 01 лютого 2008 р. до 27.25 % річних. Вказаний лист позивач отримав 20 січня 2009 р. При цьому, позивач в позовній заяві зазначав, що збільшення банком в односторонньому порядку встановленого договором розміру процентної ставки за кредитним договором є незаконним, оскільки підвищення відбулося після набрання чинності Закону України від 12 грудня 2008 р. №661-VI, яким внесенні зміни до ст.1056-1 ЦК України та ст.55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» в частині заборони банкам змінювати умови кредитного договору та збільшувати процентну ставку в односторонньому порядку та встановлення нікчемності такої умови договору. Посилаючись на викладене, а також на відсутність його дозволу та згоди на підвищення розміру процентної ставки за вказаним кредитним договором, позивач [PERSON] просив позов задовольнити, визнати незаконними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо підвищення процентної ставки починаючи з 01 лютого 2009 р. до 27.25 % річних за кредитним договором №МКУ2бК 04042740 від 21 лютого 2007 р., укладеним між ним та Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк». Зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» зробити перерахунок коштів, що з 01 лютого 2009 р. були зараховані в порядку погашення процентів за користування кредитом згідно договору №І4КУ2бК 04042740 від 21 лютого 2007 р., відповідно до процентної ставки, що діяла до 01 лютого 2009 р., а саме 1.34% на місяць, зараховувавши зайво сплачені кошти в рахунок погашення основного кредитного зобов'язання. А також, визнати недійсним п.2.3.1 вказаного кредитного договору щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку, оскільки останній не відповідає вимогам чинного законодавства України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. При цьому надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача - ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах письмові докази, про причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин та відповідно до вимог ч.1 ст.224 ЦПК України, суд вважав можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача проти цього не заперечував. Ухвалою суду справа розглянута у відсутність позивача та представника відповідача, оскільки в справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про вирішення спору, який виник з діяльності Вознесенського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк», тому він відповідно до вимог ч.7 ст.110 ЦПК України підлягає розгляду Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем [PERSON] та Банком 21 лютого 2007 р. був укладений письмовий кредитний договір №І4К\\/2СК 04042740, за умовами якого [PERSON] зобовязався надати позивачу [PERSON] кредитні кошти (кредит) шляхом видачі готівки через касу на строк до 11 лютого 2022 р. включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 62 425 (шістдесят дві тисячі чотириста двадцять пять) грн. 00 коп. на наступні цілі: придбання житла у розмірі 55 000 (пятдесят п'ять тисяч) грн. 00 коп., а також у розмірі 7 425 (сім тисяч чотириста двадцять п'ять) грн. 00 коп. на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, визначених вказаним договором, зі сплатою процентної ставки у розмірі 1.34% на місяць від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, в обмін на зобов'язання позичальника повернути кредит у повному обсязі, сплатити відсотки та винагороду в зазначені даним договором строки. Сторонами також узгоджено в договорі порядок односторонньої зміни процентної ставки банком та відповідальність позичальника за неналежне виконання взятих на себе зобовязань за вказаним договором. Так, п.2.3.1 кредитного договору передбачено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні конюнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на мент укладення вказаного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). 25 грудня 2008 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» направив позивачу лист про підвищення процентної ставки до 27,25 % на рік. Разом з тим, з незрозумілих причин, листом від 25 грудня 2008 р. за №20.1.3.2/6-36118 відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк», за підписом голови правління банку, надісланого на адресу позивача, повідомив останнього про збільшення саме з 01 лютого 2008 р. розміру процентної ставки за кредитним договором №ИК\\/2СК 04042740 до 27,25 % річних. При цьому, відповідач у своєму листі посилається на те, що таке рішення прийнято відповідно до умов укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору та у зв'язку зі зміною конюнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміною курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на мент укладення вказаного договору; зміною облікової ставки НБУ; зміною розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміною середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ), здійсненням іпотечних коливань відсоткових ставок за вкладами та/або кредитами, зміною у грошово-кредитній політиці НБУ, підвищенням ставки за кредитами кредиторів України у відповідній валюті (по статистиці НБУ), підвищенням ставки більш, ніж на три відсоткових пункти за бланковими кредитами «овернайт» НБУ з дати укладення цього договору чи останнього перегляду відсоткової ставки. Відповідно до ст.ст.204,227 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з приписами ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити положенням цього Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Відповідно до вимог ч.2 ст.215, ч,1 ст.216 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Так, за умовами вищевказаного кредитного договору договором №КІК\\/7СК 04042740 позичальник мав щомісячними платежами, відповідно до графіку, погашати заборгованість перед Банком, у тому числі, частину кредиту, проценти за його користування у розмірі 16,08% річних та щомісячну комісію у розмірі 0, 20% від суми виданого кредиту. Пунктом 2.3.1 обумовленого договору передбачається право Банку змінювати в односторонньому порядку процентну ставку за договором в залежності від подій, які впливають на вартість його кредитних ресурсів. Разом з тим, така зміна договору набуває правого значення за умови направлення позичальнику повідомлення про зміну розміру ставки з наведенням правила, за яким змінюється процентна ставка, як це передбачено п.п. 3.4 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою [PERSON] Банку України №168 від 10 травня 2007 р. Отже, зміна умов договору в частині підвищення розміру процентної ставки набирає чинності з часу отримання позичальником повідомлення про підвищення процентної ставки. З 09 січня 2009 р. набрав чинності Закон України від 12 грудня 2008 року № 661Л/І «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким внесені зміни до ст. 1056-1 ЦК України та ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність». За правилами ч.4 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. інформацію про недопустимість одностороннього підвищення процентної ставки за кредитним договором довів банкам також [PERSON] України в своєму листі №40-210/34-62 від 05 січня 2009 р. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Як вбачається з матеріалів справи, процентна ставка за кредитним договором фактично підвищена відповідачем з 01 лютого 2009 р., тобто після набрання чинності вищевказаним законом, а тому така дія банку суперечить вимогам законодавства України. Відповідно до ст.652 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 3.5 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою [PERSON] Банку України № 168 від 10 травня 2007 р., п. 2.3.1 договору споживач фінансових послуг не зобовязаний сплачувати будь-які кошти, не узгоджені сторонами в кредитному договорі. Водночас банки мають право ініціювати зміну процентної ставки за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка мас безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у звязку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку). Абзацом 5 пункту 3.4 зазначених вище Правил визначено, що банки зобовязані в кредитному договорі зазначати правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки [PERSON] банку України або в інших випадках, а тому банк повинен навести математичне обґрунтування збільшення процентної ставки на відповідну кількість пунктів в залежності від зміни істотних обставин, узгоджених сторонами в кредитному договорі. Однак, як вбачається зі змісту листа банку, відповідач не навів позичальнику економічного обґрунтування збільшення ним розміру процентної ставки до 27,25 % річних. В повідомлені Банку також не наведено правила відповідно до якого процентна ставка має бути підвищена з 16.08% до 27, 25%. З цього вбачається, що підвищення є необґрунтованим, а тому довільним, що суперечить п.п.3.1, 3.3 «Правил надання банками України інформації споживачу щодо умов кредитування», затверджених постановою Правління НБУ №168 від 10 травня 2007 р. Крім того, така зміна умов договору не відповідає вимогам л.2.3 постанови НБУ № 319 від 11 жовтня 2008 р. «Про додаткові заходи щодо діяльності банків» та є порушенням ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність, адже кредитор не навів обґрунтувань підвищення процентної ставки, які б свідчили про те, що зміна процентної ставки є адекватною змінам облікової ставки НБУ. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про незаконність підвищення процентної ставки з урахуванням і того факту, що повідомлення про підвищення процентної ставки позичальником отримано після набрання чинності закону, яким заборонено в односторонньому порядку змінювати умови раніше укладеного кредитного договору. За таких обставин, збільшення відповідачем в односторонньому порядку з 01 лютого 2009 р. розміру процентної ставки за користування кредитом до 27,25% не відповідає вимогам закону, у звязку з чим [PERSON] зобовязаний провести відповідний перерахунок належних за Договором за цей період платежів, виходячи з попередньо встановленої відсоткової ставки. Що стосується вимог позивача про визнання недійсним п.2.3.1 кредитного договору, як такого, що не відповідає вимогам чинного законодавства, суд виходить з наступного. Так, за ст.ст.11, 14-15, 22, 203-205, 526, 610-611, 615, 622, 651-654, 1049-1050,1054 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені названими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків (зобовязань), зокрема, є договори, зміст яких не повинен суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення його учасників має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; він має бути вчиненим у формі встановленій законом і спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Договір вважається правомірним якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правомірний (дійсний) договір породжує для сторін цивільні обовязки, які повинні виконуватися належним чином у межах та на умовах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набуття ними чинності. 09 січня 2009 р. набув чинності Закон № 661-УІ. Зазначеним Законом ЦК доповнено ст. 1056-1 «Проценти за кредитом», відповідно до частин 2, 3 якої встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Разом з тим, враховуючи, що пункт 2.3.1 спірного кредитного договору, яким надано право Банку в односторонньому порядку збільшувати відсоткову ставку, був узгоджений сторонами договору на час, коли була відсутня заборона щодо таких умов договору, суд вважає, що відсутні правові підстави для визнання вказаного пункту договору недійним, тому необхідно відмовити в ,А7 задоволенні вимог стосовно недійсності вказаного пункту кредитного договору. Внаслідок задоволення частини позовних вимог відповідно до положень ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача [PERSON] необхідно також стягнути понесені ним судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 51 (пятдесят одна) грн. 00 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 120 (сто двадцять) грн. 00 коп.

Outcome: approved