Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-22 00:00:00

В провадженні вказаного складу суду наразі знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Обґрунтовуючи заявлені вимоги сторона позивачів вказувала, що на підставі відповідних документів, власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Однак, 11 червня 2009 року [PERSON] померла, після чого відкрилась спадщина у вигляді відповідної частки вказаного майна, яку фактично прийняли позивачі [PERSON] та [PERSON] Позивачі пояснювали, що з метою належного оформлення спадкових прав й отримання правовстановлюючих документів, вони звертались до компетентної нотаріальної контори, однак їм було вмотивовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на відповідне майно, оскільки в певних документах, що підтверджують родинні відносини наявні розбіжності у зазначенні прізвища спадкодавця, а саме у свідоцтві про народження позивача [PERSON] вказано «Бузанова», а в свідоцтві про смерть та правовстановлюючих документах «Герасимович». Разом з тим, як посилались позивачі, відповідач по справі [PERSON] також є спадкоємцем першої черги померлої, але спадщину не прийняла й на спадкове майно не претендує. У звязку з викладеним, [PERSON] і [PERSON] звернулась з відповідним позовом в суд. У відкритому судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] цілком підтримали заявлені позовні вимоги, просили суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не зявилась, повідомлялась судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі, але від особи надійшла письмова заява про визнання позову й відсутність заперечень проти його задоволення. Відповідно до ст. 224 ч.1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, у звязку з неявкою повідомленої відповідача по даній справі, врахувавши думку сторони позивачів, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку, постановивши про викладене відповідну ухвалу. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивачів, дослідивши відповідний позов, письмові докази й документи, які були надані суду, надавши виниклим між сторонами по справі правовідносинам належну правову оцінку, суд приходить до висновку про існування достатньої кількості законних підстав для задоволення даного позову виходячи з наступного. Під час судового розгляду справи було встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на житло від 16 жовтня 2003 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради на підставі Розпорядження органу приватизації №179534 від 16 жовтня 2003 року, зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за №3-20009, співвласниками квартири [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Право власності за даним правовстановлюючим документом було належним чином зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН», про що свідчить відповідна відмітка підприємства на самому примірникові документу від 02 грудня 2003 року. Після набуття права власності на вказану квартиру, а також його державної реєстрації, з метою поліпшення житлово-побутових умов проживання та забезпечення перебування нерухомості в належному технічному стані, позивачами [PERSON], [PERSON], а також [PERSON] власними силами й за власний рахунок було виконано певних будівельних та ремонтно-відновлювальних робіт по обєкту, наслідком здійснення яких явилось збільшення загальної площі квартири з 51,4кв.м. до 79,9кв.м. Однак, 11 червня 2009 року [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД №185338, виданим Першим Малиновським відділом РАЦС Одеського міського управління юстиції від 12 червня 2009 року, про що установою було зроблено актовий запис №381 від 12 червня 2010 року. У звязку із смертю співвласника квартири, питання про прийняття реконструйованих приміщень в експлуатацію вирішено не було. Технічна характеристика нерухомості після виконання згадуваних робіт наводиться в Технічному паспорті, складеному інженерами КП «ОМБТІ та РОН» під реєстровим номером 469пр-54-13 від 16 вересня 2010 року. Згідно документу, дана квартира на теперішній час характеризується загальною площею 79,9кв.м., в тому числі житловою площею 34,8кв.м., та підсобною площею 42,1кв.м. та складається з: 1 коридору, площею 8,0кв.м.; 2 туалету, площею 1,2кв.м.; 3 ванної кімнати, площею 2,1кв.м.; 4 кухні, площею 6,0кв.м.; 5 житлової кімнати, площею 8,3кв.м.; 10 житлової кімнати, площею 26,5кв.м.; 11 веранди, площею 6,4кв.м.; 12 веранди, площею 6,9кв.м.; 13 веранди, площею 11,5кв.м.; балконів, площею відповідно 0,9кв.м. та 2,1кв.м. Перевіряючи дотримання діючих санітарно-технічних вимог і правил при здійсненні реконструкційно-будівельних заходів по квартирі, чого вимагає ст. 383 ЦК України, суд звернув увагу на Технічний висновок про можливість подальшої експлуатації після реконструкції обєкту нерухомості квартири [ADDRESS], з якого випливає, що відповідне приміщення відповідає існуючим санітарно-епідеміологічним, протипожежним, будівельним та технічним нормам, у звязку з чим спеціалістами була встановлена обєктивна конструкторська, інженерно-технічна можливість його експлуатації. Документація присутня у справі. Згідно ст. 317 ч.ч.1,2 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В той же час, відповідно до ст. 319 ч.ч.1,2 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як наводить ст. 328 ч.ч.1,2 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи викладене, судом не вбачається неправомірності в набутті [PERSON], [PERSON] та [PERSON] права власності на квартиру під №87 в будинку №55 по вулиці Іцхака Рабіна у місті Одесі. Як регламентує ст. 382 ч.1 ЦК України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. У відповідності до положень ст. 383 ч.2 ЦК України, власник квартири може за своїм розсудом здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданої йому для використання як єдине ціле, за умови, що ці зміни не приведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку й не порушує санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Спираючись на вказану норму закону, судом не встановлено порушень базового цивільного закону в діях власників стосовно виконання згаданих ремонтно-реконструкційних, будівельних робіт й визнається право останніх на їх здійснення. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як наводить ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Так, з огляду на ст. 1258 ч.ч.1,2 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. При цьому, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК України. Як закріплене в ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З викладеного випливає, що і позивач [PERSON], і відповідач [PERSON] є спадкоємцями першої черги до майна [PERSON], що підтверджується наданими суду документами, які зясовують родинні відносини, факт існування яких між вказаними особами у суду сумнівів не викликає та визнається доведеним. Зважаючи на визнання відповідачем [PERSON] даного позову, судом досліджено зміст ст. 1274 ч.2 ЦК України, за якою спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Разом з тим, відповідно до ст. 1268 ч.ч.1,3,5 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до інформаційного листа Сьомої одеської державної нотаріальної контори №5844/02-14 від 10 грудня 2010 року та Витягу зі спадкового реєстру №25685579 від 18 грудня 2010 року, за заявою [PERSON] щодо майна померлої [PERSON] була заведена спадкова справа за №1108/09, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Відомостей про наявність інших спадкоємців судом не встановлено. Тобто, приймаючи до уваги матеріали справи й документи, надані суду позивачем, факти вступу та прийняття позивачем [PERSON] спадщини до майна вказаної вище померлої особи визнаються доведеними суду. З урахуванням заявлених стороною позовних вимог, ввесь обсяг наведених обставин свідчить про обґрунтованість вимог позивачів і зумовлює наявність підстав для визнання за права власності на відповідне майно в порядку спадкування. При цьому, згідно ст. 182 ч.ч.1,2 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відповідно до п. 1.3 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07 лютого 2002 року (надалі за текстом Положення), державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ, створеними до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Проведення державної реєстрації прав у межах території однієї адміністративно-територіальної одиниці реєстраторами декількох БТІ не допускається. Відповідно до п. 10 Переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно (Додаток 2 до Положення), правовстановлюючими документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно є, зокрема, рішення суду про визнання права власності на обєкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на обєкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. Як чітко встановлює п. 3.8 Положення, державній реєстрації підлягають виключно заявлені права за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Реєстратору БТІ забороняється тлумачити права або самостійно вносити зміни до відомостей про заявлені права. За викладених обставин, задовольняючи даний позов, суд вбачає доцільним довести до відома заінтересованих осіб, що рішення суду про визнання права власності на обєкт нерухомого майна, яке у встановленому процесуальним законом порядку набрало законної сили, підлягає обовязковій державній реєстрації та є безпосередньою підставою для внесення відповідних відомостей до реєстру прав власності на нерухоме майно з боку повноважних осіб КП «ОМБТІ та РОН».

Outcome: approved