Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до ЗАТ «Підприємство допоміжних виробництв» про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову вказує, що працювала ливарником ТПА в ЗАТ «ПДВ» з 22 грудня 2007 року по 19 березня 2010 року, звідки була звільнена за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Причиною звільнення позивача була нерегулярна виплата заробітної плати. При звільнені позивача йому в порушення вимог закону було невиплачено заборгованість по заробітній платі. Позивач звернулася в квітні 2010 року до Територіальної інспекції праці в Дніпропетровській області щодо проведення перевірки підприємства відповідача та сплати позивачу суми заборгованості по заробітній платі. 12 травня 2010 року через банківську картку позивач отримала суму на погашення заборгованості в розмірі 1600 гривень. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі та моральну шкоду в розмірі 3000 гривень. Позивач в судове засідання з'явився, позов підтримала повністю просить задовольнити позовні вимоги, пояснила, що дійсно не отримував заробітну плату регулярно та з порушенням строків її виплати, при звільнені їй бухгалтер пояснила, що їй повинні виплатити ще 4800 гривень заборгованості по зарплаті, але після звернення її до Територіальної інспекції праці в Дніпропетровській області вона отримала лише 1600 гривень тому вважає, що їй не доплатили заборгованість по зарплаті. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав повністю, надав письмові докази на підтвердження своїх заперечень проти позову, вказав, що дійсно розрахунок з позивачем був здійснений через банк лише в травні 2010 року. При розрахунку позивачу були сплачені всі суми належні їй з урахуванням індексації в звязку з інфляцією та суму середнього заробітку за прострочення виплати зарплати. Вважає вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими, та такими що не підлягають задоволенню, оскільки повністю розрахувався з позивачем. Судом досліджені докази по справі: Досліджені письмові докази по справі шляхом оголошення їх у судовому засіданні: - копія трудової книжки позивача /а.с. 6/, згідно якої підтверджується що позивач працювавливарником ТПА в ЗАТ «ПДВ» з 22 грудня 2007 року по 19 березня 2010 року, звідки була звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням; - копія паспорту позивача /а.с. 7-8/, згідно якого підтверджується місце проживання позивача; - заявою та листом територіальної державної інспекції праці у Дніпропетровській області /а.с. 9-11/, згідно якої підтверджується факт нерегулярних виплат заробітної плати позивачу; - розрахунками ЗАТ «ПДВ» та довідками про доходи /а.с. 38/, згідно яких підтверджується розрахунок відповідача з позивачем в повному обсязі в травні 2010 року; Вивчивши матеріали справи, дослідивши представлені сторонами докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено: Позивач [PERSON] працювала працювала ливарником ТПА в ЗАТ «ПДВ» з 22 грудня 2007 року по 19 березня 2010 року, звідки була звільнена за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Причиною звільнення позивача була нерегулярна виплата заробітної плати. При звільнені позивача йому в порушення вимог закону було невиплачено заборгованість по заробітній платі. Позивач звернулася в квітні 2010 року до Територіальної інспекції праці в Дніпропетровській області щодо проведення перевірки підприємства відповідача та сплати позивачу суми заборгованості по заробітній платі. 12 травня 2010 року через банківську картку позивач отримала суму на погашення заборгованості в розмірі 1600 гривень. Відповідачем було проведено повний розрахунок з позивачем. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно ст. 43 Конституції України Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі ст.. 237-1 КЗпП України Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з вимогами ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31 березня 1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди„ суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно зі ст. 57 ЦПК України докази встановлюються на підставі...пояснень сторін, показань свідків, письмових доказів... Проаналізувавши об'єктивні дані, що вищевикладені в судовому рішенні, засновані на представлених сторонами й досліджених судом доказах, суд вважає за можливе задовольнити позов частково в частині стягнення моральної шкоди. В частині стягнення заборгованості по заробітній платі вимоги позивача задоволенню не підлягають. Сторони не заперечували факту нерегулярної виплати заробітної плати позивачу, що підтверджено крім їх пояснень письмовими доказами по справі. Виникає лише спір щодо розміру заборгованості, вказівки позивача на начебто невиплату всієї суми заборгованості спростовані письмовими доказами по справі, позивачем не доведено розмір заборгованості який вона вказує в своїх поясненнях. Суд вважає встановленим факт наявності заборгованості по зарплаті у відповідача перед позивачем та не розрахунок між сторонами в період з дня звільнення 19 березня 2010 року по 12 травня 2010 року. Суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, у зв'язку з тим, що вважає їх завищеними і враховує, що в звязку з невиконанням зобовязань відповідачем, позивач зазнав певні моральні страждання, що відтворилися в переживаннях у зв'язку з порушенням нормального образу життя позивача, відсутність суми грошей на які позивач розраховував, відсутності коштів для придбання харчів, одежі, взуття та предметів побуту, необхідність позивача застосовувати додаткові зусилля для організації нормального життя, знаходження позивача в ролі «прохача» коштів які по закону належать йому, відшкодування йому шкоди з відповідача в примусовому порядку. Психологічні загрузки в звязку з систематичним відвідуванням різних інстанцій, зверненням до суду які негативно впливають на позивача. Суд з урахуванням характеру та обсягу душевних страждань внаслідок невиконання відповідачем своїх зобовязань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, оцінює моральну шкоду у 500 гривень. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України. На підставі ст. 115, 116 КЗпП України,

Outcome: partial