Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-02 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до суд в якому просить стягнути з відповідача у його користь 2202.30 грн. заборгованості підвищення до пенсії, отриманої у період з 01.01.2009 року та з 01.01. 2010 року по 01.07.2010 року право на яке надане ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»з врахуванням змін до цієї ж статті Закону від 28.12.2007 року та з врахуванням уже виплачених сум. Судові витрати просить покласти на відповідача. [PERSON] в позові вказав, що він відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має статус дитини війни. Згідно ст.6 зазначеного Закону йому як дитині війни повинна виплачуватися пенсія підвищена на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. У 2007,2008 роках йому таке підвищення не виплачувалося. Згідно з п.12ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2007 рік було зупинено та встановлено, що підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної допомоги, виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (Крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50 відсотків розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007положення статей 71 та 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» щодо доплат до пенсії відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визнано не конституційними, тобто такими, що не відповідають Конституції України. Відповідно Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року та Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року було поновлено ряд пільг та соціальних гарантій дітям війни. Відомо також, що такі по суті ущемлення прав осіб, що мають статус «дитина війни», було визначено і у Законах «Про бюджет» на 2007 та 2008 роки. Фактично виплата проводилась з 01.01.2008 року по 31.12.2009р. на підставі відповідної Постанови Кабінету Міністрів України розмірі 10%, а не 30% мінімального розміру пенсії за віком. Всупереч вказаним рішенням і статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни відповідач з січня 2006 року по червень 2010 року не виплатив надбавку згідно статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», тобто в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. З 01.01.2008 року по 31.12.2009 року йому виплачено щомісячну надбавку у розмірі 10% прожиткового мінімум для осіб, які втратили працездатність , а з 01.01.2010 року і по сьогодні отримує надбавку в розмірі 49.80 грн. Таким чином з 01.01.2009 року по 01.07.2010 року відповідач не доплатив йому до пенсії 2202.30 грн. Тому просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В судове засідання позивач не зявився до суду направив заяву у якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Також у поданій заяві просить не стягувати понесені ним судові витрати. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, неявка представника в судове засідання без поважних причин або не повідомлення ним причин неявки не є перешкодою для розгляду справи. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із таких підстав: судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], відповідно до ст. 1 Закону України Про соціальний захист дітей війни», як особа, що є громадянином України, якому на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни не було 18 років і він наділений статусом дитини війни, що стверджено пенсійним посвідченням. Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 р., який набрав чинності з 1 січня 2006 р. передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Однак п.12 ст.71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» дія ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» зупинена. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 визнано неконституційним і окремі положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», зокрема п.12 ст.71 та ст.11 якими було зупинено і обмежено право на отримання спірних виплат. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року визнано не конституційними окремі положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік, зокрема пунктів 36-100 розділу 11 «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» та п.3 розділу 111 «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів», якими було зупинено і обмежено право на отримання спірних виплат. Дане рішення Конституційного Суду мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Відповідно до ч.2ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, якщо визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про неконституційність. Таким чином п.12 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» припинив свою чинність з 9 липня 2007 року та пункти 36-100 розділу 11 «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» та п.3 розділу 111 «Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» припинили свою чинність з 22 травня 2008 року. Враховуючи вище наведене, суд вважає ж, що позивач має право на одержання пенсії, підвищеної на 30 % мінімальної пенсії за віком, з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, тобто з дня ухвалення рішення Конституційного суду України №6-рп/2007 від 09.07.2007 року та з 22 травня по 31грудня 2008 року, тобто з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року. Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року 36-рп/2007 та рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. №10-рп/2008 набрали чинності з дня їх ухвалення і не мають зворотної дії в часі. Протягом 2009 року підвищення дитині війни виплачують у розмірі 49.80 грн., передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» всупереч ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», хоча закон має вищу юридичну силу, ніж постанова Кабінету Міністрів, тому в 2009 році як і в 2010 році підвищення до пенсії позивачу мало бути виплачено відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Матеріалами справи доводиться, що позивач звернувся до суду 13.08.2010 року. Таким чином вимоги щодо визнання протиправними дій відповідача у відповідності до вимог ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та її виплати підлягає за період з 01.01.2009р. по 31.12.2009р., та з 01.01.2010р. по 01.07.2010р. з урахуванням виплачених сум. За таких обставин суд вважає, що порушене право позивача на отримання пенсії в розмірі, визначеному Законом України «Про соціальний захист дітей війни» підлягає захисту за зазначений період. Суд теж вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з 01.01.2009 року по 31.12.2009 р. та з 01.01.2010р. по 01.07.2010р. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стороні на користь якої ухвалено рішення, присуджує з другої сторони понесені ним і документально підтвердженні судові витрати. Проте суд вважає, що судові витрати в користь позивача слід не стягувати, оскільки він відмовився від них. Виходячи із наведеного, на підставі: ст.ст.22, 152 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року. Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 та Рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року та

Outcome: partial