Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та, уточнивши позовні вимоги в ході розгляду справи (а.с. 42), просить визнати за нею права власності на 3/10 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Варзара, 54. , визнати за [PERSON] право власності на 7/10 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Варзара, 54, вселити [PERSON] до житлового будинку за адресою: м. Чернігів, вул. Варзара, 54, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 3 березня 2006 року видане на ім»я [PERSON] В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 16.04.1977 року по 25.04.1984 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. її колишнім чоловіком [PERSON] згідно договору купівлі -продажу від 12.05.1984 року було придбано 2/5 частин житлового будинку за адресою: м. Чернігів, вул. Варзара, 54. 24.04.1985 року між нею та [PERSON] повторно зареєстровано шлюб, який розірвано 15.02.2002 року. [PERSON] час спільного життя 19.12.2000 року ними було придбано 3/5 частини житлового будинку за адресою: м. Чернігів, вул. Варзара, 54. Право власності на 3/5 частину вказаного будинку було зареєстровано за чоловіком [PERSON]. [PERSON] час спільного проживання, а також після розлучення у позивачки з [PERSON]. В.О. не виникало спорів щодо права спільної сумісної власності на вищевказану частину домоволодіння. 08.06.2005 року [PERSON] помер. Єдиним спадкоємцем померлого є їх син [PERSON]. який отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно після померлого [PERSON] Позивачка кожного дня відвідувала будинок, обробляла город, надавала гроші для проведення ремонтних робіт. Після смерті другого чоловіка, вважаючи, що вона має права власності на частину домоволодіння, позивачка у серпні 2010 року вирішила повернутись жити до будинку за адресою м. Чернігів, вул.. Варзара, 54., але її син [PERSON] та його дружина, застосувавши силу, вигнали з будинку, вказуючи, що власником всього будинку є відповідач. Посилаючись на ст.. 22 КпШС, ст.. 16 Закону України «Про власність», позивачка вважає, що 3/5 частини спірного будинку є спільною сумісною власністю, а тому їй належить 3/10 частини домоволодіння. До цього часу її право на 3/10 частини будинку ніким не оспорювалось та не заперечувалось. У зв»язку з тим, що відповідач перешкоджає їй у користуванні власністю просить вселити и в будинок по вул.. Варзара, 54. Позивачка та представник позивача в судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги, просили їх задовольнити повністю. До викладеного в позові доповнили, що позивачка знала, що син оформив своє право на спадщину, але вважала, що він отримав у спадщину лише частину домоволодіння, яке належало на момент смерті її колишньому чоловікові та батькові відповідача. Про порушення свого права дізналась в серпні 2010 року, коли її вигнали з будинку та відповідач повідомив, що він є власником всього будинку. Вважає, що їй як дружині померлого належить 1/2 частка придбаного в період шлюбу частини будинку. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю, просили суд відмовити у задоволенні позову, застосувати строк позовної давності. Відповідач суду пояснив, що після смерті батька, між ним та матір'ю, позивачкою по справі, було вирішено, що вона відмовляється від своїх прав на житло і оформлення права на спадщину на будинок здійснюється повністю на відповідача. Таким чином, позивачка розпорядилася своєю часткою у спільному сумісному майні. А тому відсутні підстави для задоволення позову, крім того, збіг термін позовної давності. Представник третьої особи - Другої [PERSON] державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без представника. Суд визнав можливим справу розглянути у відсутності представника третьої особи. Представник третьої особи - Комунального підприємства «[PERSON] міжміське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Суд визнав можливим справу розглянути у відсутності представника третьої особи Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено і не оспорюється сторонами по справі, що з 16.04.1977 року по 25.04.1984 рік та з 24.04.1985 року по 15.02.2002 рік [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 9-11а). В період шлюбу, відповідно до договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 19.12.2000 року, [PERSON] придбав 3/5 частини будинку з надвірними спорудами за адресою м. Чернігів, вул.. Варзара, 54. Вказана частина спірного будинку була зареєстрована за [PERSON] (а.с.53). 11 червня 2005 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.51 на звороті). Зважаючи на Прикінцеві положення Сімейного кодексу України, що набрав чинності з 01.01.2004 року, суд вважає за необхідне застосовувати при вирішенні даної справи норми КпШС України, що діяв з 01.01.1970 року по 01.01.2004 року, оскільки спільне майно було придбано в період його дії. Відповідно до ст. 22 КпШС України, який діяв на час придбання майна, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Тому відповідно до вказаної норми закону самим фактом придбання майна в період шлюбу подружжя таке майно визнається об"єктом права спільної сумісної власності, доводити інший правовий статус такого майна повинен той з подружжя, який з цим не погоджується. Такий позов ніким не пред"являвся ні за життя [PERSON], ні після його смерті. Таким чином, спірна частина будинку є спільною сумісною власністю [PERSON] та померлого [PERSON] Згідно зі ст. 28 КпШС України частки подружжя в такому майні є рівними. Тому кожен з них має право відповідно до ст.ст. 60,70 СК України, які є аналогічними до ст.ст. 22, 28 КпШС України, на 3/10 частин вказаного будинку. Отже, з цього випливає, що 3/10 частини спірного домоволодіння має належати позивачці, а на іншу 3/10 та 2/5 частини, що належали [PERSON] повинна була відкритись спадщина. Суд вважає, що відповідач у нотаріальному порядку має право на оформлення права на 7/10 частин спірного домоволодіння у порядку спадкування. Дослідивши копію спадкової справи № 649, судом встановлено, що єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] є його син [PERSON], який отримав 03.03.2006 року свідоцтво про право на спадщину за законом на весь будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: м. Чернігів, вул.. Варзара 54. Згідно з статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також і в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до положень п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України" Про судову практику у справах про спадкування" іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, поруш; зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб. Таким чином, свідоцтво про право на спадщину за законом видане Другою [PERSON] державною нотаріальною конторою на ім»я [PERSON] підлягає визнанню недійсним в частині права власності на 3/10 частини домоволодіння за адресою: м. Чернігів, вул.. Варзара 54. Твердження відповідача, що позивачка відмовилась від своєї частки у спільній сумісній власності, не підтверджено жодним доказом по справі, в тому числі і показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Крім того, не може бути прийнята судом до уваги заява відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки судом встановлено, що [PERSON] про порушення свого права дізналась в серпні 2010 року, а тому строк давності нею не пропущено. Жодних доказів, того що вона дізналась про порушення свого права раніше, відповідачем не надано. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦПК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В ході судового розгляду справи та з матеріалів справи встановлено, що відповідач [PERSON] чинить перешкоди позивачці у користуванні 3/10 частиною спірного домоволодіння, що підтверджується постановами про відмову у порушенні кримінальної справи від 06.09.2010 року та від 04.10.2010 року (а.с. 12-15). [PERSON] таких обставин, [PERSON] підлягає вселенню в будинок за адресою: м. Чернігів, вул.. Варвара 54. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача та держави пропорційно задоволеним вимогам відповідно до ст.. 88 ЦПК.

Outcome: partial