Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-30 00:00:00

29.03.2011 р. завідуюча Міжгірською держнотконторою [PERSON] винесла постанову, якою відмовлено [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку загальною площею 0,6038 га в цілій частині без пред'явлення або встановлення факту задокументованої відмови [PERSON] про її не бажання визнавати в судовому порядку право власності на частину зазначеної земельної ділянки, яка б належала її померлій 05.02.2007 р. матері [PERSON] чи судового рішення про відмову [PERSON] про визнання за нею права власності , на частину зазначеної земельної ділянки. 04.04.2011 р. подано в суд указаний позов, який умотивовано так. 04.11.2009 р. помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина за заповітом, посвідченим 27.07.2007 р. на все майно, яке належало заповідачу на час його смерті, а саме на житловий будинок № 25 у с. Пилипець Міжгірського району та земельні ділянки загальною площею 0,6038 га, за яким спадкоємцем призначено позивача. Заява про прийняття спадщини подана в строк, установлений законом. Після відкриття спадщини між позивачем і [PERSON] (рідною сестрою позивача) виник спір про визнання права власності на ј частку домоволодіння № 25 в с.Пилипець Міжгірського району і ј частку земельної ділянки, що обслуговує це домоволодіння в порядку спадкування після смерті [PERSON] (матері позивача і [PERSON]Ф.), яка померла 05.02.2007 р. Рішенням Міжгірського районного суду від 21.06.2010 р. у справі № 2-849/2010 р. визнано за [PERSON] право власності на ј частину вказаного житлового будинку, а вимоги про визнання права власності на земельну ділянку [PERSON] зняла. Позивач вважає, що нотаріус порушила вимоги ст. 49 закону Про нотаріат, бо винесена нею постанова не містить посилання на підстави, передбачені цією нормою. Відповідач позов заперечила повністю і пояснила, що постанова відповідає вимогам ст. 49 закону Про нотаріат, зокрема п. 1 і 2 цієї статті, оскільки ст. 61 ч. 1 СК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, вважається спільним, якщо інше не встановлено договором сторін або законом. [PERSON] оформив право власності на земельну ділянку (одержав державний акт) у червні 2003 р., тобто в період перебування в шлюбі з [PERSON] Окрім цього, оскаржувана постанова носить відкладальний характер , оскільки позивач на час її винесення пред'явив рішення Міжгірського районного суду від 21.06.2010 р. Нотаріус також вважає, що [PERSON] як спадкодавець виступає титульним власником земельної ділянки як спільного сумісного майна, набутого спільно з дружиною під час шлюбу. Оцінивши позиції сторін, їх доводи в судовому засіданні, подані ними докази , суд дійшов такого висновку. [PERSON] перебуваючи в шлюбі з [PERSON], 10.06.2003 р. одержав у власність безоплатно земельну ділянку загальною площею 0,6038 га, в т.ч. 0,1458 га в ур. Біля хати для обслуговування житлового будинку № 25 в с.Пилипець Міжгірського району, решта площі для ведення особистого селянського господарства згідно з державним актом серії ІІ-ЗК № 009708 на підставі рішення Пилипецької сільської ради від 12.08.2001 р. [PERSON] (дружина [PERSON] і мати позивача) померла 05.02.2007 р. і заповітів не залишала. Право власності на земельні ділянки за [PERSON] не зареєстровано. [PERSON] залишив заповіт, зареєстрований і посвідчений 27.02.2007 р., який не змінювався і не скасовувався, за яким розпорядився після його смерті все належне йому майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, на яке за законом він матиме право на день смерті, передати [PERSON] , тобто позивачу (своєму синові). Спадкодавець спадщину прийняв своєчасно згідно із законом, подавши заяву нотаріусу в шестимісячний строк після смерті спадкодавця. Суд вважає, що нотаріус помилково відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, належну спадкодавцеві згідно з державним актом на право приватної власності, виданим Пилипецькою сільською радою 10.06.2003 р. на підставі рішення цієї ж ради. Ст. 49 закону Про нотаріат передбачає випадки відмови у вчиненні нотаріальної дії. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яка оскаржується не містить посилання на підставу відмови (відповідний пункт ч. 1 ст. 49 Закону). Суд відхиляє позицію нотаріуса, за якою земельна ділянка, яка є об'єктом спадщини є спільною сумісною власністю померлого подружжя [PERSON] та [PERSON], оскільки ст. 61 ч. 5 СК України набрала чинності 02.02.2011 р. згідно із законом № 2913-VІ від 11.01.2011 р. Натомість приватизація земельної ділянки мала місце в 2003 р., а рішення про це в 2001 р. Окрім цього, чинність державного акту на право приватної власності на землю спадкодавця підтверджено і рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 18.03.2011 р. в справі за позовом [PERSON] до Пилипецької сільської ради, [PERSON] про визнання частково недійсним державного акта на право приватної власності на землю. Відповідач не з'ясував чи одержував спадкодавець земельну ділянку у власність шляхом приватизації безоплатно чи в іншому порядку. Приватизація земельної ділянки є правом кожної людини. Згідно з ст.ст. 78-81 ЗК України кожен громадянин (у т.ч. й один з подружжя) має право набути у власність земельну ділянкку, у т.ч. шляхом безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності чи приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. У справу не подано доказів того, що земельна ділянка , що визнана об'єктом спадщини, була набута у власність подружжям. Отже, відмова у вчиненні нотаріальної дії є неправомірною, бо посягає на цивільне право позивача набути власність на землю на підставі прийняття спадщини, (ст. 81 ч. 1 п. п ЗК України, ст. ст. 373, 374 ЦК України). Судових витрат до стягнення не має, до повернення не заявлено.

Outcome: approved