Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-20 00:00:00

У жовтні 2010р. [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 03 липня 2006р. між нею та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, на підставі якого позивачка передала [PERSON] у власність Ѕ частину житлового будинку №37 по вул. Щорса в м. Одесі. Відповідно до договору остання зобовязувалась довічно повністю утримувати позивачку, а саме: забезпечувати її продуктами харчування, одягом, ліками та необхідною допомогою, зберігаючи в її безкоштовному довічному користуванні зазначену в договорі частину житлового будинку. Вартість матеріального забезпечення сторонами була встановлена в розмірі 500,00 грн. на місяць з урахуванням інфляції та індексації. Після реєстрації вказаного договору в КП «ОМБТІтаРОН»[PERSON] зареєструвала у належному її будинку свого чоловіка [PERSON] та неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. 08 травня 2007р. [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частини житлового будинку №37 по вул. Щорса в м. Одесі. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є: чоловік померлої та її діти, які проживали та проживають в зазначеному будинку але в нотаріальну контору з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом не зверталися. Позивачка вважає, що так як [PERSON] не отримав свідоцтва про право на спадщину, то він не має наміру приймати на себе зобовязання по довічному її отриманню. Крім того зазначає, що [PERSON] не заперечує проти розірвання договору довічного утримання від 03.07.2006р. При зверненні позивачки до нотаріальної контори з приводу розірвання договору довічного утримання, нотаріусом її було відмовлено та запропоновано звернутися до суду. З підстав викладеного, позивачка просила суд розірвати договір довічного утримання від 03.07.2006р. Ухвалою суду від 02 листопада 2010р. до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, були залучені: орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради та [PERSON] 17 листопада 2010р. позивачка надала до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просила суд припинити договір довічного утримання від 03.07.2006р., який був укладений між нею та [PERSON] При цьому до участі у справі в якості співвідповідача була залучена [PERSON] (а.с.) Ухвалою суду від 10 березня 2011р. за заявою першого заступника прокурора Малиновського району м. Одеси від 03 березня 2011р. до участі у справі для представництва інтересів неповнолітньої [PERSON], [INFO] був залучений представник прокуратури Малиновського району м. Одеси Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили суд ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі, так як вважають що прийняли спадщину після смерті спадкоємця і продовжують виконувати умови договору довічного утримання, який був укладений між позивачкою та [PERSON] Зазначили, що відповідно до умов вказаного договору, щомісячно сплачують позивачці вартість матеріального забезпечення в розмірі 700,00 грн. Представник орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. Представник прокуратури Малиновського району м. Одеси, діюча в інтересах неповнолітній [PERSON], позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом третім главою 57 книги пятої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що 03 липня 2006р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, на підставі якого [PERSON] передала, а [PERSON] прийняла у власність Ѕ частину житлового будинку №37, який розташований по вул. Щорса в м. Одесі Згідно ст.ст. 744, 751 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом. За вказаним договором [PERSON] зобовязувалась довічно повністю утримувати [PERSON], а саме: забезпечувати її продуктами харчування, одягом, ліками та необхідною допомогою, зберігаючи в її безкоштовному довічному користуванні зазначену в договорі частину житлового будинку. Вартість матеріального забезпечення сторонами була встановлена в розмірі 500,00 грн. на місяць з урахуванням інфляції та індексації. 01 серпня 2007р. право власності [PERSON] на вказаний будинок було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» під №9004 в нк.147 до -40 Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася донька [PERSON], [INFO] (а.с.). Крім того, від першого шлюбу у [PERSON] є друга донька [PERSON], [INFO] Встановлено, що 08 травня 2007р. [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частини житлового будинку №37 по вул. Щорса в м. Одесі. Спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] є: її чоловік [PERSON], з яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, та її діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спадкова справа після смерті [PERSON], не відкривалась, що підтверджується листом Першої одеської державної нотаріальної контори від 03 листопада 2010р. (а.с.). Судом встановлено, що на час відкриття спадщини доньки померлої: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], були неповнолітніми та разом з [PERSON] проживали та були зареєстровані у житловому будинку №37 по вул. Щорса в м. Одесі. Отже, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відповідно до ч.ч.3,4 ст.1268 ЦК України прийняли спадщину після смерті [PERSON], але в нотаріальну контору за отриманням свідоцтва про право на спадщину не зверталися. Відповідно до ч.3,4 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким , що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Батьки, опікун відповідно до ч.4 ст.1273 ЦК України можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування. Встановлено, що ніхто із вказаних спадкоємців від спадщини не відмовлялися, у тому числі і [PERSON], якому орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради дозвіл на відмову від прийняття спадщини, належної малолітній [PERSON], не давав. Таким чином суд вважає, що вказані особи прийняли спадщину після смерті [PERSON] і спадкове майно належить їм на праві власності з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 757 ЦК України обовязки набувача за договором довічного утримання (догляду) переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане відчужувачем. Якщо у набувача немає спадкоємців або вони відмовилися від прийняття майна, переданого відчужувачем, відчужувач набуває право власності на це майно. У цьому разі договір довічного утримання припиняється. У судовому засіданні позивачка наполягала на задоволенні позову але не заперечувала та підтвердила факт того, що [PERSON] та [PERSON] щомісяця надають її матеріальне забезпечення в розмірі 700,00грн., однак вважає, що дані кошти вони сплачують за користування житловою площею як квартиранти. Вважає, що вони повинні надавати її матеріальну допомогу та сплачувати в більшому розмірі, але при цьому позивачка не вказувала вартість допомоги, яку повинні сплачувати її відповідачі. Оскільки зазначені обставини були підтверджені та визнані позивачкою, суд вважає, що зазначені обставини у відповідності до п.1 ст. 61 ЦПК України є доведеними та не підлягають додатковому доказуванню. Крім того, позивачка зобовязувалася після повернення її будинку не виселяти відповідачів та малолітню дитину. На підтвердження своїх намірів надала суду рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20.05.2010р. про виселення [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що після смерті [PERSON] вони всі проживали разом. [PERSON], у якого на руках залишилася двоє неповнолітніх дітей, продовжував надавати позивачці відповідно до договору як матеріальну, так і фізичну допомогу, так як не міг сплачувати повністю всю суму матеріальної допомоги. Після того, як [PERSON] влаштувалася на роботу, то саме вона надає позивачці матеріальну допомогу в розмірі 700,00 грн., а відповідач надає фізичну допомогу. Крім того, відповідачі не заперечували проти того, що на даний час у них є заборгованість по сплаті комунальних платежів, але вони поступово її сплачують. Отже, після смерті [PERSON], її спадкоємці, а саме [PERSON] та [PERSON] взяли на себе зобовязання відповідно до договору довічного утримання. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Суд вважає, що позивачка не надала суду доказів істотного порушення договору зі сторони відповідачів, внаслідок чого вона була позбавлена того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідачі виконують всі умови договору довічного утримання, тому суд дійшов до висновку, що позов позивачки про розірвання та припинення договору довічного утримання є необґрунтованим і тому в його задоволенні слід відмовити у повному обсязі. Перехід обовязків після смерті [PERSON] має кваліфікуватися як заміна боржника у зобовязанні (переведення боргу). Тобто, відповідно до ст. 522 ЦК України новий боржник у зобовязанні має право висунути проти вимоги кредитора всі заперечення, що ґрунтуються на відносинах між кредитором і первісним боржником. Тому не визнання відповідачами позову і їх заперечення, в даному випадку відповідають вимогам закону. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Позивачкою при зверненні до суду повністю сплачений судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: dismissed