Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до субєкта підприємницької діяльності [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідач [PERSON] 1 грудня 2005 року на 220 км. дороги Кіровоград-Запоріжжя, керуючи автомобілем ЗАЗ 1102 р.н. [NUMBER], який належить [PERSON] порушив Правила дорожнього руху та скоїв зіткнення з належним йому автомобілем [NUMBER], що рухався позаду в попутному напрямку. Згідно висновку експерта вартість відновлювального ремонту автомобіля внаслідок вказаного ДТП складає 5\~627,25 грн., ним понесені витрати за проведення оцінки, судові витрати. Крім того йому завдано моральну шкоду, оскільки він тривалий час боявся сідати за кермо, відсутність автомобіля змінила та ускладнила звичний спосіб життя, оскільки відсутність автомобіля створила труднощі у здійсненні відряджень. Вважає, що оскільки [PERSON] перебував у трудових відносинах з [PERSON], відшкодування матеріальної та моральної шкоди повинно бути здійснено відповідачами на підставі ст. 1166, 1167, 1172, 1187 ЦК України. Представником відповідача [PERSON] адвокатом [PERSON], який діяв на підставі договору від 27.09.2010 року, надано заперечення згідно яких вважає, що позов задоволенню не підлягає, заперечення обґрунтовував тим, що [PERSON] не є фізичною особою підприємцем, сплинув строк позовної давності, висновок складено не експертом, тобто незаконно. Просив у задоволенні позову відмовити. Відповідачем [PERSON] письмових заперечень проти позову не надано. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився. Надав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов не визнав та пояснив, що [PERSON] не є фізичною особою підприємцем, сплинув строк позовної давності, висновок складено не експертом, тобто незаконно. [PERSON] не перебував у трудових відносинах з [PERSON], у вчиненні ДТП не винен. Просив суд у задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав пояснив, що станом на грудень 2009 року він працював у [PERSON], однак трудовий договір не заключав, керував автомобілем на підставі довіреності, однак на даний час у нього її немає, у той день у звязку з виконанням трудових обовязків він на автомобілі [PERSON] їздив у м. Кривий Ріг, де було ДТП, після чого на місце виїжджали працівники міліції. Однак він не винен у вчиненні ДТП, що підтверджується висновком експерта та у звязку з чим постановою суду закрито провадження справи у відношенні нього. Вважає, що оскільки він не винен у ДТП, він не повинен відшкодовувати матеріальну та моральну шкоду. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено наступне. 01 грудня 2005 року на 220 км. автодороги Кіровоград Запоріжжя відбулось зіткнення автомобілів [NUMBER], що належить відповідачу [PERSON], яким керував [PERSON] та автомобіля ОPEL н.з. ВЕ 1439 АС., що належить [PERSON], яким керував [PERSON] в результаті зіткнення автомобілі отримали механічні ушкодження. Дані обставини не заперечуються сторонами та підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 01.12.2005 року, протоколом огляду транспортного засобу автомобіля Опель, протоколом огляду транспортного засобу автомобіля ЗАЗ від 01.12.2005 року, постановою по справі про адміністративне правопорушення від 10.02.2006 року. Вартість відновлювального ремонту автомобіля ОPEL н.з. ВЕ 1439 АС., що належить [PERSON] на момент 09.12.2005 року складає 5\~627, 25 грн., що підтверджується висновком авто-товарознавчого дослідження від 09.12.2005 року. [PERSON], який проводив оцінку зареєстрований в Державному реєстрі оцінювачів як оцінювач, який має право здійснювати оцінку майна та майнових прав, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію від 12.11.2002 року. Клопотань про призначення експертизи заявлено не було. Тому у суду немає підстав не довіряти висновку авто-товарознавчого дослідження від 09.12.2005 року, суд відхиляє заперечення представника в цій частині і вважає висновок належним доказом, що підтверджує вартість відновлювального ремонту. Разом з тим, суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення на користь позивача спричиненого матеріального збитку з відповідачів, як і відсутні підстави для стягнення з відповідачів моральної шкоди. Так підставою позову позивач визначає те, що відповідач [PERSON], перебуваючи у трудових відносинах з СПД ФО [PERSON], керуючи автомобілем 01.12.2005 року порушив Правила дорожнього руху, в результаті чого відбулось зіткнення автомобілів. Як на правову підставу своїх вимог позивач посилається на ст. ст. 1166, 1167, 1172, 1187 ЦК України Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до ст. 1167 ЦК України підстави відповідальності за завдану моральну шкоду Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Факт перебування відповідача [PERSON] у трудових відносинах з [PERSON] не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні Так, у судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позов у цій частині не визнав. Відповідач [PERSON] вказав, що точно не памятає, однак вважає, що на момент зіткнення дійсно перебував у трудових відносинах з відповідачем [PERSON], керував автомобілем на підставі довіреності. Як на докази того, що [PERSON] виконував на момент зіткнення автомобілів трудових обовязків позивач посилається на те, що в протоколі зазначено, що [PERSON] працює в ПП Оса, хоча вважає, що в протоколі невірно зазначені ініціали відповідача. З оглянутої у судовому засіданні трудової книжки відповідача встановлено, що 10.06.2005 року [PERSON] звільнений з ПП БАЛАНС ООО, а з 12.07.2005 року Апостолівським центром зайнятості відповідачу [PERSON] розпочато виплату допомоги по безробіттю згідно п. 1 ст. 23 ЗУ Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, а 22.06.2007 року припинено вказані виплати. Належних доказів які б спростовували рішення про визнання [PERSON] безробітним, або підтвердили безпідставність виплати допомоги по безробіттю в судовому засіданні не надано. Тому СПД [PERSON] не є належним відповідачем. Не знайшло свого підтвердження і порушення [PERSON] ПДР, вина [PERSON] у спричиненні матеріальної та моральної шкоди, причинний зв'язок між його діями та наслідками у вигляді шкоди. Так, З дослідженої в судовому засіданні постанови по справі про адміністративне правопорушення від 10.02.2006 року, яка має для суду преюдиційне значення встановлено, що 01.12.05 року ІДПС Нікопольського ВДПС Кобраскладено адміністративний протокол відносно [PERSON] в якому вказано, що 01.12.05 року об 11-10 годині на 220 км. автодороги Кіровоград Запоріжжя [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] не рухався якнайближче до правого краю проїжджої частини та не зайнявши завчасно відповідне крайнєж положення на проїжджій частині, не переконався перед зміною напрямку руху, що це буде безпечним, виконав маневр правого повороту до кафе Хортицята скоїв зіткнення з автомобілем Опельр.н. ВЕ 1439 АС, що рухався позаду в попутному напрямку, при цьому автомобілі отримали механічні ушкодження, за що передбачена. Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] даною постановою закрито у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, на яку посилається позивач, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Однак, в судовому засіданні встановлено, що автомобілі отримали механічні ушкодження в результаті зіткнення, тобто в результаті взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки. Тому, відносини, що виникли між сторонами регулюються не ст. 1187 ЦК України, на яку посилається позивач, а ст. 1188 ЦК України. Відповідно до ст. 1188 ЦК України : 1. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Тобто наявність вини є обовязковою умовою настання цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Оскільки вина [PERSON] у вчиненні правопорушення не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні, у задоволені позову [PERSON] до Леляк слід відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України. На підставі ст.1166, 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України,

Outcome: dismissed