Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-31 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог: державний нотаріус Уманської міської державної нотаріальної контори [PERSON] про визнання договору дарування ? частин квартири № 16, по вул. Пушкіна, 21, м. Умань, недійсним та витребування ? частин вказаної квартири із чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що в спірній квартирі проживала сімя в складі: [PERSON] батько, [PERSON] мати, [PERSON] дочка, [PERSON] внук. Цими ж особами у 1999 році і була приватизована квартира. В 2008 році, сімєю було вирішено передати ? частин квартири відповідачу [PERSON], крім ? частини, яка належала неповнолітньому [PERSON], з метою догляду відповідачем за своїми батьками, оскільки квартира знаходиться на 3-му поверсі, а [PERSON] був інвалідом І групи, без ноги в інвалідному візку і йому бажано проживати на першому поверсі, таким чином 13.05.2008 року сторони звернулися до нотаріальної контори та оформили договір дарування частини квартири, даний договір дарування був зареєстрований в Уманському відділку бюро технічної інвентаризації 21.05.2008 року. 18 червня 2010 року [PERSON] помер. Відповідач [PERSON] 28 грудня 2010 року подарував належних йому ? частки своїй співмешканці [PERSON]. Після смерті [PERSON], відповідач змінив замки на вхідних дверях квартири, в квартирі не проживає, але здає її в найм квартирантам, чим перешкоджає їм користуватися квартирою, тому вони під час дарування частини квартири допустили помилку в субєкті дарування, а [PERSON] обманув їх, відчуживши ? частини квартири іншій особі, тому договір дарування від 13.05.2008 року повинен бути визнаний недійсним, як і договір дарування [PERSON] ? частин квартири [ADDRESS], від 28.12.2010 року - [PERSON], яка не являється добросовісним набувачем нерухомого майна, так як їй було відомо, що частка квартири обтяжена проживанням та доглядом батьків. Зазначені правочини фіктивні і обидві сторони діяли без наміру створити цивільно-правові наслідки, крім того, [PERSON] зареєстрована в спірній квартирі. Позивачка [PERSON], яка представляє інтереси за дорученням позивачки, своєї матері [PERSON], в судовому засіданні, позов підтримала та пояснила, що між нею, батьками та [PERSON] була домовленість про те, що вони дарують належні їм ? частини квартири [ADDRESS], 1/4 частина кожного, відповідачу, її брату [PERSON] з умовою, що брат буде приймати участь в догляді за батьком та матірю довічно. Також метою дарування квартири відповідачу було те, що в нього та його сімї не було житла. Батько [PERSON], який помер 18.06.2010 року та який був інвалідом, в нього не було ноги і він потребував догляду, переходив проживати [INFO], по вул. Матросова, м. Умані, який належить їй на праві власності. Батько по день смерті був забезпечений допомогою з боку дружини та дітей, в тому числі і [PERSON] Підставою звернення до суду стало те, що відповідач відчужив належні йому ? частини квартири своїй співмешканці [PERSON], хоча усно зобовязувався не відчужувати квартиру чужим людям. Про те, що відповідач подарував свої ? частини квартири вона дізналася з відповіді бюро технічної інвентаризації, тому строк позовної давності вони не пропустили. В даний час відповідач [PERSON] не допомагає утримувати матір, яка сама проживає [INFO], по вул. Матросова, м. Умані. ЇЇ сину належить ? частина спірної квартири, але відповідачі перешкоджають в користуванні даною частиною квартири, хоч особисто вона сама не зверталася з приводу встановлення порядку користування частиною квартири, або її виділення. [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що квартира № 16, по вул. Пушкіна, 21, м. Умані, була приватизована в 2009 році, нею, її колишнім чоловіком, дочкою та внуком в рівних частках. Приватизацією займалася дочка [PERSON], сина [PERSON] не включили в приватизацію, так як він був зареєстрований і проживав [INFO], яка належала йому на праві власності. Вказану квартиру вони купили [PERSON] за спільні кошти з покійним чоловіком та [PERSON] Через деякий час, до дарування ? частин спірної квартири відповідачу, вони продали квартиру [ADDRESS], для погашення боргів за квартиру [ADDRESS], після продажу отримані кошти використали на погашення боргів за спірну квартиру. В 2005 році чоловіку ампутували ногу і всією сімєю зібравшись, вони вирішили переїхати з чоловіком проживати на [INFO], а квартиру подарувати сину, так як в нього з сімєю не було житла та з метою догляду батьків. [PERSON] допомагав їй та покійному батьку до лютого 2010 року, з лютого 2010 року допомоги не надає, навіть не телефонує. Вона за допомогою до сина не зверталася, з житла її не виселяють, з вимогою надати спірну квартиру для проживання вона не зверталася, в будинку по вул. Матросова, наявні всі зручності. До розлучення сина в 2009 році він проживав з сімєю в квартирі [ADDRESS], з того часу в квартирі не проживає. В 2009 році їй повідомила сусідка, що в квартирі пошкоджені двері, вона повідомила про це [PERSON] і він замінив замки в спірній квартирі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що належні йому ? частини трьохкімнатної квартири № 16, по вул. Пушкіна, 21, м. Умані, він подарував коханій жінці - [PERSON], з якою проживає у фактичних шлюбних стосунках в незареєстрованому шлюбі. Батьки та сестра [PERSON] подарували йому ? частини квартири, так як у нього не було житла і в нього є двоє дітей, батьки хотіли щоб обоє дітей були забезпечені житлом, так як [PERSON] належить будинковолодіння № 21 по вул. Матросова, м. Умані, куди переїхав батько, оскільки він був без ноги і пересувався за допомогою інвалідного візка. Він допомагав батьку чим міг, доглядав його, в даний час не заперечує щодо надання допомоги матері та надання належних йому ? частин квартири № 16, по вул. Пушкіна, 21, м. Умань для проживання матері. В будинку № 21 по вул. Матросова, де матір проживає наявні всі зручності. Ніяких інших домовленостей з приводу дарування квартири не було. Він не перешкоджає користуватися частиною квартири, що належить неповнолітньому [PERSON], в разі бажання виділити частину квартири чи придбати йому іншу частину квартири він не заперечує, але позивачка із сином не ставили таке питання. Мати не зверталася з вимогою про надання частини квартири для проживання. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позов не визнала та пояснила, що вона дійсно проживає з відповідачем [PERSON] і він з власної волі подарував їй ? частини квартири [ADDRESS], в даній квартирі вона зробила ремонт. Вважає, що позивачі пропустили строк позовної давності звернення до суду з вимогами про розірвання договору дарування. В користуванні частиною квартири [PERSON] вона не перешкоджає і погоджується вирішити питання щодо виділення частки або встановлення порядку користування квартирою. Якщо у [PERSON] не буде де проживати і вона виявить бажання проживати в спірній квартирі, то вона заперечувати не буде і буде доглядати матір [PERSON] Третя особа без самостійних вимог державний нотаріус [PERSON], в судовому засіданні, пояснила, що вона посвідчувала договір дарування ? частин квартири [ADDRESS], від 13 травня 2008 року, а також договір дарування ? частин вказаної квартири від 08.12.2010 року відповідачці [PERSON] При оформленні частини квартири 13.05.2008 року було надано два рішення органу опіки та піклування про надання дозволу на відчуження квартири, так як ? частина квартири належить неповнолітній особі. При посвідченні договору дарування 08.12.2010 року було надано довідку з ЖЕК про те, що в складі сімї не має неповнолітніх дітей. Договора підписували всі учасники, перед підписанням вони були ознайомленні з ними та дарування здійснено за доброю волею і договір не носить уявного чи удаваного правочину. Свідок [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] це її колишній чоловік, з яким вона розлучена. Від [PERSON] та [PERSON] їй відомо, що ? частин квартири подарували йому з умовою догляду та утриманням батьків, але він після дарування допомагав батькам дуже мало, це їй відомо з слів позивачів. В даний час вона в квартирі не проживає, а відповідач не спілкується з нею та дітьми. Свідок [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що вона проживає по сусідству з сімєю [PERSON], вона товаришує з [PERSON], яка їй особисто казала, що в неї одна надія на сина [PERSON], який її догляне, але син належним чином не доглядає її, тому в них в даний час неприязні стосунки. В квартирі [PERSON] не проживає, а проживають квартиранти. Раніше в квартирі проживав [PERSON] з дружиною [PERSON] та двома дітьми, а коли вони розлучилися, то [PERSON] з дітьми виселилася. Свідок [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що в будинку № 21, по вул. Матросова, м. Умані, де проживає [PERSON], є всі зручності. Коли [PERSON] хворів, то вона приїжджала до нього з медсестрою і він їй особисто казав, що задоволений, так як в обох дітей є житло. [PERSON] до останнього дня був в свідомості і був забезпечений доглядом та матеріально. Свідок [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що померлий [PERSON] є її рідним братом, відповідно [PERSON] та [PERSON] її племінники. Коли сімя радилася про дарування ? частин квартири [PERSON] вона не була присутня, але частина квартири була подарована [PERSON], так як дочка [PERSON] забезпечена житлом. Брат любив дітей однаково і був до останнього дня життя радий, що обоє дітей забезпечені житлом, про це він казав їй особисто. До останнього дня брат був в свідомості і був забезпечений доглядом та матеріально. Свідок [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що вона дружила з сторонами по справі. Перед смертю [PERSON] хотів зустрітися з сином, оскільки приблизно за пів року до його смерті вони з сином не спілкувалися. Батьки подарували житло з метою їх догляду, про це казала їй [PERSON], вона казала, що в будинку важко проживати, але в частині будинку по вул. Матросова, м. Умані є всі зручності. Неповнолітній [PERSON] не має доступу до своєї частки житла. В спірній квартирі проживав [PERSON] з дітьми, а після розлучення з дружиною перейшов проживати в інше житло. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, третьої особи, свідків, судом встановлено, що квартира № 16, по вул. Пушкіна, 21, м. Умані, належала [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, даний факт підтверджується свідоцтвом на право власності на житло № 11190, від 15 травня 1999 року, виданого відділом житлового господарства Уманського міськвиконкому. В даній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON], але [PERSON] з чоловіком [PERSON] після дарування частини квартири в ній фактично не проживала, так як вони перейшли проживати [INFO], по вул. Матросова, м. Умані, тому що [PERSON] був інвалідом. Квартира була подарована з метою забезпечення житлом сина [PERSON], оскільки дочка [PERSON] забезпечена житлом. Згідно договору дарування від 13 травня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Уманської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] подарували ? частини квартири відповідачу [PERSON], даний договір був укладений без будь якого примусу, дієздатними субєктами та він не носить характеру уявного чи удаваного, дарування здійснене за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства. Відповідач [PERSON], 28 грудня 2010 року, подарував належні йому ? частини квартири відповідачці [PERSON], що підтверджується договором дарування посвідченого державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори [PERSON] 18 червня 2010 року [PERSON] помер, про що зроблено актовий запис № 463 від 19.06.2010 року відділом РАЦС по м. Умані. [PERSON] був інвалідом І групи, потребував постійного догляду, оскілки йому в 2005 році ампутували ногу і користувався інвалідним візком, проживав по день смерті в будинку № 21, по вул. Матросова, м. Умані, допомогу по його утриманню, догляді та матеріальному забезпеченні надавали дружина та діти, що підтверджено поясненнями сторін та свідків, які вони дали в судовому засіданні. Посилання відповідачів на пропуск позивачами строку позовної давності, для звернення до суду та відмови в задоволенні позову на цій підставі, необґрунтовані, так як позивачі стверджують, що основною підставою для звернення до суду з даним позовом є відчуження [PERSON] ? частин квартири іншій особі, яка не є членом їх сімї, про що вони дізналися з відповіді ЧООБТІ від 14.03.2011 року, № 548, тому строк необхідно рахувати від дати отримання вказаної відповіді. Суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] необхідно відмовити в звязку з його необґрунтованістю, оскільки відповідно до ст.234 ЦК України «Правові наслідки фіктивного правочину», на яку посилаються позивачі в позовній заяві, - фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, що обумовлюються цим правочином, отже для визначення правочину фіктивним ознака вчинення його лише для вигляду має бути властива діям обох сторін правочину, якщо одна сторона діяла тільки для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може визнаватися фіктивним. Згідно п.24 Постанови ПВС України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] проживав в спірній квартирі, приймав участь в догляді за батьком [PERSON], надавав йому допомогу та допомогу матері до лютого 2010 року, які проживали [INFO], по вул. Матросова, м. Умані, в подарованій частині квартири проживав до 2009 року, відчужив квартиру, подарувавши її [PERSON], тому договором було досягнуто правового результату. Позивачами не доведено суду та не надано доказів про відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки, також відсутні будь-які письмові докази, що підтверджували б домовленість сторін про укладення договору дарування з умовою, в договорі дарування зазначено, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, договір підписано особисто всіма учасниками. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] мав у власності квартиру [ADDRESS], де проживав з сімєю, але до дарування йому ? частин квартири [ADDRESS] в 2008 році, зазначена квартира продана, а за отримані кошти погашені борги за спірну квартиру, дана обставина підтверджує мету дарування ? частин квартири це забезпечення [PERSON] і його сімї житлом. Також [PERSON] 13 квітня 2009 року давав довіреність позивачці [PERSON], посвідчену нотаріально, на право продати, обміняти або здати в оренду належні йому ? частин квартири № 16, по вул. Пушкіна, 21, м. Умань, тому посилання [PERSON] на ті обставини, що відповідач перешкоджає в користуванні ? частиною квартири її сину, не відповідають дійсності. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона сама повідомила [PERSON] про пошкодження вхідних дверей в квартиру [ADDRESS] і про необхідність їхнього ремонту, тому і були замінені замки на дверях. Позивачі до відповідача не зверталися з приводу не перешкоджання користуватися частиною квартири. [PERSON] та [PERSON] не заперечують щодо проживання в квартирі [PERSON] довічно та щодо надання її допомоги по утриманню та догляді. Статтею 727 ЦК України, передбачені випадки, коли позивач має право вимагати розірвання договору дарування на вимогу дарувальника, позивачі таких підстав суду не навели, також дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо на момент предявлення вимоги дарунок є збереженим, а в даному випадку квартира № 16, по вул. Пушкіна, 21, м. Умані відчужена. Крім того, підставами примусового розірвання договору та визнання його недійсним можуть бути лише істотні порушення стороною умов договору, таких істотних порушень судом не встановлено. В судовому засіданні позивачі посилаються на те, що правочин, тобто договір дарування ? частин квартири [PERSON] від 13 травня 2008 року, вчинено під впливом помилки, відповідно до ст.229 ЦК України та просять визнати його недійсним. Відповідно до цієї ж статті, для того щоб були підстави визнати договір дарування недійсним, необхідно помилитися щодо обставин, які мають істотне значення, таке істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням, а як встановлено в судовому засіданні позивачі з власної волі уклали договір дарування і були ознайомленні з його суттю, змістом, правами та обовязками. Позивачі пояснили, що вони помилилися в мотивах укладення правочину, але помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення. Як зазначено в п.19 Постанови ПВС України № 9, від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення, позивачами не доведено вказаних обставин, що підтверджується навіть підставою для звернення до суду це дарування ? частин квартири № 16, по вул. Пушкіна, 21, м. Умань [PERSON] Згідно зазначеної постанови, не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину, тому суд вважає неможливим визнання договору дарування недійсним з даних підстав. Пояснення свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], суд вважає менш вагомими, за пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки вони отримані із слів позивачів. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що померлий [PERSON] перед смертю був задоволений, так як обоє дітей забезпечені житлом, про що він їм особисто казав. Жоден свідок не був присутній під час вирішення сімєю [PERSON] питання про дарування квартири, але всі свідки пояснили, що відповідач [PERSON] періодично надавав допомогу батьку і померлий до останнього дня життя був забезпечений і доглянутий, тому не потребував допомоги. За таких обставин, [PERSON] мав право відчужувати ? частин квартири [ADDRESS] відповідачці [PERSON] Посилання позивачів [PERSON] та [PERSON] на перешкоджання відповідачем [PERSON] в користуванні ними та неповнолітнім [PERSON] квартирою, на тій підставі що [PERSON] зареєстрована в спірній квартирі, а [PERSON] належить ? частина квартири, суд не може взяти до уваги, оскільки дані обставини не стосуються предмета позову та не можуть бути розглянуті судом в даному позовному провадженні. Відповідно ст.ст. 229, 234, 388, 651, 717, 727, 728 ЦК України, п.п. 19, 24 Постанови ПВС України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,

Outcome: dismissed