Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до Рівненського міського суду в якому просить розірвати шлюб та стягнути аліменти з [PERSON] на утримання доньки до досягнення нею повноліття в розмірі 1/3 частини всіх доходів відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.05.2010 року та додаткові витрати на лікування та навчання у розмірі 200 грн. щомісячно. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просить суд розірвати шлюб із відповідачем та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки до досягнення нею повноліття в розмірі 1/3 частини всіх доходів відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.05.2010 року та додаткові витрати на лікування та навчання у розмірі 200 грн. щомісячно. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнає частково, не заперечує проти розірвання шлюбу та залишення дитини на виховання з матір»ю , стягнення аліментів в розмірі 30 % всіх доходів відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат на лікування та навчання у розмірі 200 грн. щомісячно заперечує так як донька на даний час не хворіє та додаткових витрат на лікування не потребує. Крім того , вона відвідує дитячий садочок. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі та оцінивши надані докази у сукупності, суд прийшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ць ого Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, сторони з 23 вересня 2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 1641, що підтверджується повторним Свідоцтвом про шлюб серії 1-ГЮ № 063824. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії 1-ГЮ № 052314. Спільне життя між сторонами не склалось, у зв»язку з тим, що у них виявились різні погляди на життя. Все це призвело до того, що сторони втратили почуття любові та поваги. З квітня 2010 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, і спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та інтересам дитини. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, являється порушенням її права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення. За таких обставин, суд вважає, що шлюб повинен бути розірваний. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Відповідно до ст.. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, стан здоров»я та матеріальне становище дитини; стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки , сина; інші обставини, що мають істотне значення. На даний час неповнолітня дитина перебуває на утриманні матері. Як беззаперечно встановлено судом, відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання доньки. Виходячи з обставин визначених ст. 182 СК України та враховуючи вимоги позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі в розмірі 30 % щомісячно, від усіх видів доходів, починаючи із дня звернення до суду з 26 листопада 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Що стосується позовних вимог в частині стягнення аліментів з травня 2010 року , то позивачкою не доведено, що вона вживала заходів щодо добровільної сплати аліментів, зверталась по місцю роботи відповідача, чи до його батьків з проханням вплинути на нього, направляла листи. Крім того, відповідач не ухилявся від сплати аліментів. Також позивачкою не надано жодних письмових доказів про те, що дитини додатково потребує витрати на лікування та навчання у розмірі 200 грн. , а тому в частині позову про стягнення аліментів з квітня 2010 року та стягнення витрат на лікування та навчання дитини необхідно відмовити. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати - 51 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи. На підставі ст.. ст.. 104,105,110,112,141,182,183,191 СК України ,

Outcome: partial