Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-16 00:00:00

Звернувшись до суду із вищеназваним позовом , [PERSON] посилається на ті обставини, що 4.11.2009 року померла його дружина [PERSON], [INFO]. Причиною смерті став крововилив у головний мозок. З дружиною він постійно проживав у [INFO]. У 20-тих числах жовтня 2009 року його дружина поїхала погостювати до їх спільного сина [PERSON] , який мешкає у [ADDRESS]. 28.10.2010 року вона проводила сина на роботу, а після цього зателефонувала йому і поскаржилась на те, що в неї піднявся тиск, він порадив їй терміново викликати швидку допомогу. Як йому стало відомо пізніше, невідкладна медична допомога надавалась його дружині фельдшерами комунального закладу " Міська станція швидкої медичної допомоги " м.Кривого Рогу. На виклик виїздили фельдшери [PERSON] та [PERSON], якими була допущена діагностична помилка при обслуговуванні хворої, в якої був занадто високий тиск і яку невідкладно повинно було госпіталізувати до лікарні , чого своєчасно зроблено не було. Після першого виклику швидкої допомоги його хвора жінка, незважаючи на її тяжкий стан була залишена вдома, що призвело до того, що її стан здоров"я погіршився і вона знепритомніла. У такому стані , лежачою на підлозі в квартирі , її знайшов син, який повернувся з роботи та повторно викликав швидку допомогу. Тільки після цього вона була доставлена до 16-ї лікарні м.Кривого Рогу, де померла 04.11.2009 року, не приходячи до свідомості. На його звернення до відповідача з питань ненадання невідкладної медичної допомоги його дружині, листом від 11.12.2009 року за № 649 головний лікар КЗ " МСШМД" повідомила його, що фельдшери [PERSON] та [PERSON], які виїздили за викликами , притягнуті до дисциплінарної відповідальності, тобто їх дії не відповідали професійним обов"язкам та відповідно основам законодавства України про охорону здоров"я. Позивач вважає, що відповідно до ст.23 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди, нанесеної йому неправомірною бездіяльністю працівників відповідача, які не виконали належним чином свої професійні обов"язки щодо надання необхідної кваліфікованої допомоги, що потягло за собою негативні наслідки для хворої та призвело до її смерті. Він випробував моральні страждання з приводу передчасної з-за недбалого ставлення працівників відповідача до виконання своїх обов"язків смерті дорогої людини і біль втрати відчуває до теперішнього часу. Уточнивши заявлені позовні вимоги в редакції 08.12.2010 року, позивач [PERSON] оцінює заподіяну йому моральну ( немайнову ) шкоду у 2 млн. гривен та просить стягнути цю суму з відповідача, а також понесені ним судові витрати , а саме: судовий збір в сумі 8 грн.50 коп., витрати на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи в суді в сумі 120 грн., а також витрати на правову допомогу щодо складання позовної заяви в сумі 500 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги у повному обсязі та пояснив, що заподіяна йому моральна шкода неправомірною бездіяльністю працівників відповідача при наданні його дружині невідкладної медичної допомоги, полягає в тому, що після її смерті змінилося коло його спілкування, він не може піти в гості до сімейної пари друзів або зайти до кафе з морально- етичних проблем, оскільки самотньому чоловіку не пристало так діяти. Він має фізіологічні проблеми, йому важко самому вирішувати побутові питання. Він втратив близьку людину і біль втрати відчуває по теперішній час. Відповідач сам визнав неправомірність дій своїх працівників, які невірно встановили клінічний діагноз та своєчасно не госпіталізували його дружину до лікарні, отже доведений факт щодо наявності вини відповідача у заподіянні моральної шкоди. Розмір моральної шкоди він оцінює, виходячи із власних міркувань, глибини та гостроти своїх переживань. Представник відповідача КЗ " Міська станція швидкої допомоги" [PERSON] заперечувала проти позову та вважає, що позивачем [PERSON] не доведений ні факт заподіяння моральної шкоди, ні її розмір. За зверненнями [PERSON] було проведено службове розслідування та наказом головного лікаря від 10.12.2009 року фельдшерам [PERSON] та [PERSON], які здійснювали виїзд до хворої [PERSON] оголошена догана. Цей факт означає тільки те, що КЗ " МСШМД" визнала, що , можливо, її працівники повинні були діяти більш наполегливо у роз"ясенні питання хворій щодо необхідності госпіталізації до лікарні. Між тим, після першого виклику , хворій було запропоновано госпіталізацію, але вона сама відмовилась їхати до лікарні, а працівники швидкої допомоги не мають повноважень примусово доставляти хворих у разі їх відмови до медичного закладу. Просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Третя особа по справі фельдшер [PERSON], позов не визнала та пояснила, що вона здійснювала вже другий виїзд за викликом сина позивача до його хворої матері за адресою : [ADDRESS]. Її зустрів син, який сказав, що знайшов мати непритомну на підлозі. Із його слів , їй стало відомо, що десь рік назад з матер"ю вже був подібний випадок. Мати живе в іншому місті, у нього гостює з квітня 2009 року з причин незгоди з батьком. Вона надала необхідну медичну допомогу хворій, зробила уколи та разом з сином на ношах вони віднесли хвору до машини та відвезли до 16-ї лікарні, у приймальному покої вона ще продовжувала надавати [PERSON] медичну допомогу, хоча це вже був обов"язок медичного закладу. Вважає, що з свого боку виконала всі необхідні у ситуації, яка склалася дії. Про притягнення її до дисциплінарної відповідальності взнала тільки у суді та не згодна із зазначеною обставиною , має намір оскаржити наказ головного лікаря. Просила відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи [PERSON]- [PERSON] підтримала думку свого довірителя та вважає, що позивачем не доведені заявлені позовні вимоги, а саме: факт заподіяння моральної шкоди, її розмір, наявність вини відповідача та третіх осіб щодо надання неналежної медичної допомоги. За зверненнями позивача [PERSON] обласним відділом охорони здоров"я була створена експертна комісія , яка складалася із незалежних фахівців. В ході проведення перевірки ними досліджувалися всі документи, на підставі яких здійснювалися виїзди медичних працівників КЗ "МСШМД" за викликом до хворої [PERSON] та надавалась ними невідкладна медична допомога. За результатами перевірки не було встановлено фактів порушення діючого законодавства та неналежного виконання своїх обов"язків з боку фельдшерів [PERSON] та [PERSON]. У задоволенні позову просила відмовити. Третя особа по справі [PERSON]І на виклики суду не з"являється, трудові правовідносини з відповідачем припинила, у зв"язку з чим суд розглянув справу за її відсутністю. Вислухавши думку сторін, інших учасників судового розгляду, показання свідка [PERSON], дослідивши письмові докази , суд вважає, що заявлений [PERSON] позов не підлягає задоволенню за наступними підставами. Судом встановлено, що 04.11.2009 року померла під час проходження лікування у 16 міській лікарні міста [PERSON] гр.. [PERSON] ( свідоцтво про смерть 1-КИ № 312686, видане Жовтневим відділом РАЦС Криворізького МУЮ а.с.8). Згідно довідки Комунального закладу " Міська лікарня №8" причиною смерті був крововилив у головний мозок ( а.с.9). Померла [PERSON] була дружиною позивача [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу 1У-КИ № 397346, виданого відділом ЗАГС Жовтоводського міськвиконкому ( а.с.10). Позивач вважає, що смерть його дружини знаходиться у причинному зв"язку із неправомірною бездіяльністю працівників КЗ " Медична станція швидкої медичної допомоги", які при виїзді на виклики хворої не надали їй належну медичну допомогу та не госпіталізували своєчасно до лікарні. З наданих суду доказів убачається, що згідно журналу про прийом викликів підстанції № 4 КЗ " Міська станція швидкої медичної допомоги" ( запис за № 27) 28.10.2009 року був зареєстрований виклик об 11 год.44 хв. за адресою: вул.Ватутіна, 21/2 в м.Кривому Розі до хворої [PERSON]. Виїзд здійснювала фельдшер [PERSON] ( а.с.21-22). На запит суду була надана картка виклику № 27 від 28.10.2009 року, з якої убачається, що хвора [PERSON] скаржилася на головний біль, спазми в шлунку. Стан здоров"я погіршився з ранку, ліки не приймала та ніде не спостерігалася. Підвищення тиску відчуває на протязі 2-х років. Фельдшером [PERSON] був визначений стан хворої як відносно задовільний, її свідомість ясна, положення активне. Медичним працівником був поставлений діагноз гіпертонічна хвороба 2 ст., астеноневротичний синдром. Хворій була надана медична допомога шляхом введення внутрішньом"язово медичних препаратів. У вищеназваній картці проставлений підпис хворої [PERSON] про те, що від госпіталізації вона відмовилась. Згідно запису № 45 вищеназваного журналу о 15 год.58 хв. в цей же день був зроблений повторний виклик до хворої [PERSON] ( а.с.23-24). Цей виїзд здійснювала фельдшер [PERSON] Згідно наданої суду медичної картки № 45 від 28.10.2009 року був встановлений тяжкий стан хворої [PERSON] , її свідомість була на рівні коми. Медичним працівником [PERSON] був встановлений діагноз гіпертонічна хвороба 3, криз ускладнений ОНМК, кома 1-2 і хвора госпіталізована до 16 міської лікарні, в якій вона померла 04.11.2010 року. За фактом звернення позивача [PERSON] до КЗ " МСШМД" було проведено службове розслідування за фактом надання медичної допомоги хворій [PERSON] за виїздом за адресою : м. Кривий Ріг, вул.Ватутіна, 21/2 від 28.10.2009 року. Згідно висновків службового розслідування ( а.с.25-26) при наданні невідкладної медичної допомоги вищеназваній хворій фельдшер [PERSON] не дооцінила скарги, амнез, неврологічний стан хворої і допустила в подальшому помилку в діагнозі та наданні неадекватної допомоги. Залишивши хвору одну у квартирі без нагляду з відмовою від запропонованої госпіталізації не надала про це інформацію черговому диспетчеру. При наданні допомоги хворій [PERSON] ні фельдшер [PERSON], ні фельдшер [PERSON] не виконали вимоги протоколу надання медичної допомоги при комі. На підставі проведеного службового розслідування головним лікарем КЗ " МСШМД" був винесений наказ № 215/а від 10.12.2009 року, яким фельдшери [PERSON] та фельдшер [PERSON] притягнуті до дисциплінарної відповідальності і їм оголошена догана ( а.с.31). Висновок службового розслідування та вищеназваний наказ позивач [PERSON] зазначає в якості доказу в обгрунтування своїх позовних вимог щодо неналежного надання невідкладної медичної допомоги його померлій дружини. Між тим, на запит суду Головним управлінням охорони здоров"я Дніпропетровської обласної державної адміністрації 28.10.2010 року був наданий наказ № 215-1-вд від 23.04.2010 року, згідно із яким для розгляду письмового звернення [PERSON] від 22.12.2009 року була створена комісія , якій наказувалося провести аналіз медичної документації стосовно надання медичної допомоги хворій [PERSON] та скласти акт перевірки у строк до 14.05.2010 року ( а.с.54-55) Згідно акту експертного контролю якості медичної допомоги від 18.05.2010 року , складеного вищеназваною комісією, надана хворій [PERSON] невідкладна медична допомога відповідає протоколу надання невідкладної допомоги при неускладненому гіпертонічному кризі, затвердженому наказом МОЗ України від 17.01.2005 року " Про затвердження протоколів надання невідкладної медичної допомоги за спеціальністю медицина невідкладних станів". Не зважаючи на отриману письмову відмову хворої від запропонованої госпіталізації, враховуючи можливі ускладнення, необхідно було більш наполегливо пропонувати госпіталізацію до стаціонару. Затримка в госпіталізації на 3 години не була критичною та не стала причиною летального випадку ( а.с.56-58). Позивач [PERSON] заперечував проти висновків , викладених створеною за наказом Головного управлінням охорони здоров"я Дніпропетровської обласної державної адміністрації № 215-1вд комісії у вищеназваному акті , але свої заперечення не обґрунтував належними доказами, про виклик у судове засідання фахівців, які працювали у складі цієї комісії для надання пояснень або про призначення судово - медичної експертизи для з"ясування відповідності дій медичних працівників КЗ " МСШМД" при надані невідкладної медичної допомоги хворій [PERSON] не клопотав. А також, заперечуючи проти справжності підпису своєї дружини на картці № 27 щодо відмови у госпіталізації, не надав належних доказів в обгрунтування своїх тверджень, від проведення судової почеркознавчої експертизи відмовився. Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року ( з наступними змінами та доповненнями) "Про судову практику у справах про стягнення моральної ( немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань чи інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями чи бездіяльностю інших осіб. Крім того, у п.4 постанови вказується, що позивач зобов"язаний довести не тільки факт заподіяння моральних страждань, але і пояснити з яких міркувань він виходив, зазначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. На підставі ст.ст.10 та 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Обов"язок доведення обставин, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги покладається на позивача. Стверджуючи про заподіяння йому неправомірними діями працівників відповідача моральної шкоди , позивач [PERSON] не довів згідно вищеназваних вимог діючого законодавства факт заподіяння моральної шкоди, внаслідок неправомірних дій ( бездіяльності) працівників відповідача, наявність наслідково - слідчого зв"язку між безпосередніми діями працівників відповідача та негативними наслідками у вигляді настання смерті хворої, яка, доречи, після госпіталізації її до 16 міськлікарні 28.10.2009 року до дня смерті 04.11.2009 року знаходилась у цьому закладі на лікуванні, а також не обґрунтував розмір моральної шкоди, вказаної у позові - 2 млн.гривень. Приймаючи до уваги вищевикладене , суд вважає , що заявлені [PERSON] вимоги про відшкодування моральної шкоди не доведені і позов задоволенню не підлягає. Представником третьої особи [PERSON] була надана до суду квитанція про стягнення з [PERSON] на підставі ст.88 ЦПК України 1500 грн. у відшкодування витрат на надання юридичної допомоги. Між тим, суд вважає що це клопотання не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до вимог вищеназваної статті право на присудження документально підтверджених судових витрат мають тільки сторони. Згідно із ст.30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed