Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ТОВ «НВП «Магістр» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення заборгованості по заробітній платі і компенсацію за невикористану відпустку. [PERSON] звернулась в суд з позовом до ТОВ «НВГІ «Магістр» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення заборгованості по заробітній платі і компенсацію за невикористану відпустку. Ухвалою суду позов [PERSON] та [PERSON] на підставі ст. 126 ЦПК України обєднані в одне провадження. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що з 23 лютого 2006 р. працював на Товаристві з обмеженою відповідальністю «НВП «Магістр» на посаді директора за сумісництвом, а з 20.04.2006 р. за основним місцем роботи. На підставі рішення зборів засновників від 26.07.2007 р. звільнений з посади директора та переведений на посаду фахівця з ведення реєстрів власників іменних цінних паперів. 17 травня 2010 року [PERSON] написав заяву про звільнення з займаної посади з 31.05.2010 року, в якій також просив відповідача здійснити з ним остаточні розрахунки, виплатити заборгованість із заробітної плати, починаючи з 01.03.2010 р., а також виплатити компенсацію за невикористану відпустку за період з 2008-2009 рр., 2009-2010 рр. Однак, розрахунки з [PERSON] за вказаною заявою проведено не було у зв'язку із втратою відповідачем заяви позивача про звільнення від 17.05.2010 року, що унеможливило здійснити своєчасне нарахування та виплатити [PERSON] належних з відповідача грошових сум при звільнені працівника. 15 вересня 2010 року [PERSON] подав заяву про звільнення, на якій відповідачем на вимогу позивача проставлено відмітку про одержання. Оскільки розрахунків з [PERSON] на підставі його заяви від 15.09.2010 року про звільнення здійснено не було, позивач 30.09.2010 р. звернувся із заявами про порушення його прав та законних інтересів до прокуратури Голосіївського району м. Києва. Міністерства праці та соціальної політики України та до ДГІІ у Оболонському районі м.Києва. За результатами перевірки діяльності відповідача вказаними органами, [PERSON]Б дізнався, що його було звільнено з займаної посади 18.05.2010р. за прогули без поважних при ш за п.4 ст.40 КЗпП України. Позивач [PERSON] свій позов обґрунтовувала тим, що з 01 березня 2010 року працювала в ТОВ «НВП «Магістр» на посаді юрисконсульта. В період з 29 березня 2010 року по 21 травня 2010 року вона проходила переддипломну практику в товаристві, що було встановлено судовому засіданні на підставі пояснень сторін та підтверджується матеріалами справи. 26 травня 2010 року [PERSON] написала заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати з 27.05.2010 р. по 30.06.2010 р. у звязку із складанням державних іспитів в НТУ України «КПІ», попередньо погодивши умови цієї відпустку з відповідачем. 01 липня 2010 року [PERSON] подала заяву про звільнення з займаної посади за згодою сторін в порядку ст. 36 КЗпП України, а також про виплату заборгованості з заробітної плати, починаючи з 01 березня 2010 року. Проте, розрахунки з [PERSON] за вказаною заявою проведено не було у зв'язку із втратою відповідачем заяви позивача про звільнення від 01.07.2010 року, що унеможливило здійснити своєчасне нарахування та виплату [PERSON] належних з відповідача грошових сум при звільнені працівника. 17вересня 2010 року [PERSON] подала заяву про звільнення, на якій відповідачем на вимогу позивача проставлено відмітку про одержання. Оскільки розрахунків з [PERSON] на підставі її заяви про звільнення від 14 вересня 2010 року здійснено не було, позивач 30.09.2010 р. подала заяви про порушення її прав та законних інтересів до прокуратури Голосіївського району м. Києва, Міністерства праці та соціальної політики України та до ДПІ у Оболонському районі м.Києва. За результатами перевірки діяльності відповідача вказаними органами, [PERSON] дізналася, що її було звільнено з займаної посади 18 травня 2010 року за прогули без поважних причин за п.4 ст.40 КЗпП України. Позивачі на підставі ст. 43 Конституції України, ст.ст. 40,234,235 КЗпП України просили скасувати накази про їх звільнення з роботи, поновити їх на роботі, стягнути на їх користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку. Під час розгляду справи позивачі уточнили позовні вимоги і в останній редакції уточнених позовних вимог просили Відповідач ТОВ «НВП «Магістр» позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не визнав, вважає їх необгрунтованими та безпідставними. В запереченнях на позовні заяви відповідач зазначає, що ТОВ «НВП «Магістр» як юридична особа зареєстроване Оболонською районною у м. Києві державної адміністрацією 31 січня 2006 року за юридичною адресою м. Київ, вул. Сирецька, буд. 5 згідно договору оренди приміщення № 21 від 05.01.2010р. Відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТОВ «НВП «Магістр» від 24.03.2010 р., учасниками було прийнято рішення про зміну місцезнаходження Товариства на адресу м. Київ, вул. Промислова, буд. 1, адміністративний корпус літера А. У зв'язку із проведенням 25.03.2010 року Оболонською районною державною адміністрацією м. Києва державної реєстрації змін місцезнаходження юридичної особи та на виконання вимог Ліцензійних умов провадження професійної діяльності на фондовому ринку - депозитарної діяльності, наказом по підприємству ТОВ «НВП «Магістр» № 4/3-П від 26.03.2010 року місцезнаходження офісу відповідача визначено за адресою: м.Київ, вул. Промислова, буд. 1. адміністративний корпус літера А, про що були повідомлені всі працівники відповідача. 11.05.2010 р., 12.05.2010 р., 13.05.2010 р., 14.05.2010 р. та 17.05.2010 р. позивачі без поважних причин не вийшли на роботу за адресою: м. Київ, вулиця Промислова, будинок 1. адмін. корпус А., про що були складені відповідні Акти про відсутність на робочому місці [PERSON] та [PERSON] У звязку із відсутністю позивачів в ці дні, відповідач не змін відібрати від [PERSON] та [PERSON] письмові пояснення про причини неявки, ознайомити їх з наказами про звільнення та Актами про відсутність на робочому місці і провести належні розрахунки. Представник ТОВ «НВП «Магістр» просив в задоволені позовних вимог позивачам відмовити повністю. Заслухавши пояснення осі, які брали участь у розгляді справи, дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 23 лютого 2006 року працював в ТОВ «НВП»Магістр» на посаді директора за сумісництвом, а з 20 квітня 2006 року за основним місцем роботи. На підставі рішення зборів засновників від 26 липня 2007 року звільнений з посади директора та переведений на посаду фахівця з ведення реєстрів власників іменних цінних паперів. Зазначені обставинами сторонами не заперечується. Як вбачається із матеріалів справи, а саме наказу № 2 від 06 січня 2010 року, з яким позивач [PERSON] був ознайомлений, його щомісячна заробітна плата становить 3000,00 (три тисячі) грн. З пояснень позивача [PERSON] вбачається, що 17 травня 2010 року він подав до відповідача заяву про звільнення з займаної посади з 31 травня 2010 року. Однак, [PERSON] не був звільнений згідно поданої заяви, що підтверджується відсутністю наказу про його звільнення. Доводи відповідача про те, що 17 травня 2010 року він не отримував від [PERSON] заяви на звільнення, про що свідчить відсутність реєстрації такої заяви в журналі обліку вхідної документації, не приймаються судом, оскільки заяви про звільнення не підлягають обовязковій реєстрації журналі обліку вхідної документації. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум. що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Положеннями ч. 1 ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 15 вересня 2010 року [PERSON] подав заяву про звільнення, здійснення остаточних розрахунків, сплати заборгованості по заробітній платі, починаючи з 01.03.2010 р. та компенсації за невикористану відпустку за період з 2008-2009 рр., 2009-2010 р., що підтверджується копією заяви з відміткою відповідача про її отримання. Однак, відповідач свого обовязку щодо звільнення та здійснення розрахунків не здійснив, трудову книжку позивачу [PERSON] не повернув. Вказане підтверджується відсутністю наказу про звільнення [PERSON] на підставі заяви від 15 вересня 2010 року, доказів про виплату грошових сум, належних з відповідача при звільнені працівників, зокрема, платіжних відомостей. Судом встановлено, що під час перевірки діяльності відповідача прокуратурою Голосіївського району м. Києва та Територіальною державною інспекцією праці у м. Києві на факт виявлення порушень законодавства про працю було встановлено, що [PERSON] звільнено з 18 травня 2010 року з роботи за прогули без поважних причин за п.4 ст.40 КЗпП України згідно Наказу № 20-П від 18.05.2010 року. Підставою для звільнення слугували Акти про відсутність [PERSON] на робочому місті в період з 11.05.2010 р. по 17.05.2010 р., які підписані Генеральним директором ТОВ «НВП «Магістр» [PERSON], директором [PERSON] та бухгалтером [PERSON] Із вказаних актів вбачається, що [PERSON] 11.05.2010 р., 12.05.2010 р., 13.05.2010 р.., 14.05.2010 р. та 17.05.2010 р. без поважних причин не вийшов на роботу за адресою: м. Київ, вулиця Промислова, будинок 1. адмін. корпус А. З пояснень позивача [PERSON], які він давав у судовому засіданні вбачається, що за час праці на підприємстві його робоче місце знаходилось в офісі за адресою: м.Київ, вул.Сирецька, 5. Суд визнає пояснення [PERSON] обґрунтованими та підставними, оскільки це підтверджується Договором оренди приміщення № 21 від 05.01.2010 р. і не спростовується іншими доказами по справі та фактичними обставинами. Твердження відповідача про знаходження офісу ТОВ «НВП «Магістр» і всіх його співробітників за адресою: м.Київ, вул. Промислова, 1, адмін. корпус А, не приймаються судом до уваги, оскільки відповідачем не надано жодного доказу про ознайомлення позивача [PERSON] з наказом по підприємству ТОВ «НВП «Магістр» № 4/3-П від 26.03.2010 року про зміну місцезнаходження офісу. Також відповідачем не надано суду належних та беззаперечних доказів про відсутність позивача [PERSON] на роботі фактично 5 робочих днів поспіль без поважних причин, не надано доказів про вжиті заходи відповідачем щодо зясування причин відсутності [PERSON] на роботі. Посилання відповідача на неможливість відібрати письмові пояснення від [PERSON] про причини неявки на роботу в робочі дні 11.05.2010 р., 12.05.2010 р., 13.05.2010 р., 14.05.2010 р. та 17.05.2010 р, а також ознайомити його з наказом про звільнення та Актами про відсутність на робочому місці і провести належні розрахунки, спростовуються фактичними обставинами справи та поясненнями сторін. Так, відповідач мав можливість ознайомити позивача із вказаними актами та наказом про звільнення за прогул без поважних причин, відібрати пояснення, а також здійснити із ним розрахунки в день подання заяви позивачем [PERSON] про звільнення, а саме 15 вересня 2010 року. Крім того, табель обліку робочого часу за травень місяць 2010 р., в якому позначені відповідачем дні прогулу позивача [PERSON], не приймається судом до уваги, оскільки відображені в ньому відомості не відповідають дійсним обставинам справи, спростовуються поясненням сторін та іншими доказами. До того ж, форма табелів, наданих відповідачем по справі не відповідає типовій формі первинної облікової документації, яка затверджена наказом Державного комітету статистики України від 05.12.2008 р. N 489 "Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці", які є обовязковими для всіх підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності. За таких підстав, суд приходить до висновку, що звільнення позивача [PERSON] за п. 4 ст. 40 КЗпП України є незаконним і його слід поновити на роботі. У зв'язку з незаконним звільненням позивач перебуває у вимушеному прогулі з 18 травня 2010 року. Станом на час звернення до суду відповідач зобов'язаний виплатити на користь [PERSON] заробітну плату, виходячи з окладу в розмірі 3 000,00 (три тисячі) гри. на місяць, як це визначено в штатному розкладі, затвердженого наказом ТОВ «НВП «Магістр» № 2 від 06.01.2010 року, з яким [PERSON] був ознайомлений. Доводи відповідача про те, що у [PERSON] оклад складає 900,00 грн. на місяць згідно штатного розкладу, затвердженого наказом № 4/2-ГІ від 25.03.2010 р. про зміни в штатному розкладі, не відповідають дійсності та чинному трудовому законодавству, оскільки про зменшення місячного окладу або про переведення на неповний робочий день позивач повідомлений не був і своєї згоди на це не надавав. Також, під час розгляду справи судом було встановлено, що відомості, які містяться в табелях обліку робочого часу за березень, квітень, травень 2010 року, які є підставою для нарахування заробітної плати робітникам відповідача та дані, які містяться в розрахунково- платіжних відомостях за березень, квітень, травень 2010 року, суперечать обєктивним даним, а саме штатному розкладу, не відповідають дійсності та складені із грубим порушенням чинного трудового законодавства. Згідно ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п'яти днів після прийняття на роботу. Статтею 47 КЗпП України, встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Згідно ст. 235 КЗпП України та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, міністерства юстиції України. Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 р., у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 травня 2010 року по 13 квітня 2011 року. До того ж, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості із заробітної плати з 01 березня 2010 року по 18 травня 2010 року, оскільки відповідач не заперечував проти цих вимог, а у суду відсутні докази виплати заробітної плати за березень, квітень та травень 2010 р. Сума до стягнення становить за березень 2458.2 грн.., квітень 2458,2 грн., за травень 1301,41 грн.. Згідно ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні. Статтею 74 вказаного кодексу визначено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Згідно копії наказу № 17 від 29.05.2009 року, позивач [PERSON] перебував у щорічній відпустці з 01 червня 2009 року по 25 червня 2009 року за період роботи з 27 липня 2007 року по 26 липня 2008 року. Використаних відпусток за наступні періоди у [PERSON] за період з 2008-2009 рр., 2009-2010 рр., про свідчить відсутність наказів по підприємству, а також підтверджується поясненням позивача [PERSON] та не заперечується відповідачем. Тому судом обґрунтованими визнаються вимоги про стягнення заборгованості по виплаті компенсації за невикористану відпустку за період з 2008-2009 рр., 2009-2010 рр. Сума до стягнення становить за період з 27.07.2008 року по 26.07.2009 року - 24 календарних дні 1905,81 грн.., та за період з 27.07.2009 року по 26.07.2010 року-24 календарних дні 1905,81 грн.. Згідно ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середньої місячної заробітної плати за один місяць звернути до негайного виконання. Крім того, відповідно до п. 2 ч. З ст. 79, ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в тому числі і витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Згідно договору про надання правової допомоги від 01.12.2010 року, укладеного між позивачем [PERSON] та адвокатом [PERSON], вартість правової допомоги адвоката складає 2 500,00 грн., які були сплачені позивачем [PERSON], що підтверджується документально. Суд вивчивши дані вимоги, докази та обставини, за яких позивач [PERSON] був змушений звернутися про надання правової допомоги до фахівця в галузі права, вважає, що вказані вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного, суд знаходить вимоги позивача [PERSON] обґрунтованими, доведеними в судовому засіданні і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Судом також встановлено, що позивач [PERSON] з 01.03.2010 р. працювала на Товаристві з обмеженою відповідальністю «НВП «Магістр» на посаді юрисконсульта. В період з 29 березня 2010 року по 21 травня 2010 року вона проходила переддипломну практику на підприємстві Відповідача, що було встановлено в судовому засіданні на підставі пояснень сторін а підтверджується матеріалами справи. Як вбачається із матеріалів справи, а саме наказу по підприємству за № 4 від 01.03.2010 року, з яким позивачка була ознайомлена, її щомісячна заробітна плата становить 800 (вісімсот) грн. 00 коп. 01 липня 2010 року [PERSON] подала заяву до відповідача про звільнення з займаної посади за згодою сторін з 01.07.2010 року. Однак, [PERSON] не була звільнена згідно поданої заяви, що підтверджується відсутністю наказу про її звільнення. Доводи відповідача про те, що 01 липня 2010 року він не отримував від [PERSON] заяви на звільнення, про що свідчить відсутність реєстрації такої заяви в журналі обліку вхідної документації, не приймаються судом, оскільки заяви про звільнення не підлягають обов'язковій реєстрації журналі обліку вхідної документації . 14вересня 2010 року [PERSON] подала заяву про звільнення, здійснення остаточних розрахунків, сплати заборгованості по заробітній платі, починаючи з 01.03.2010 р., що підтверджується копією заяви з відміткою відповідача про її отримання. Однак, відповідач свого обовязку щодо звільнення та здійснення розрахунків не здійснив, трудову книжку позивачу [PERSON] не повернув. Вказане підтверджується відсутністю наказу про звільнення [PERSON] на підставі заяви від 14 вересня 2010 року, доказів про виплату грошових сум, належних з відповідача при звільнені працівників, зокрема, платіжних відомостей. Судом встановлено, що під час перевірки діяльності відповідача прокуратурою Голосіївського району м. Києва та Територіальною державною інспекцією праці у м. Києві на факт виявлення порушень законодавства про працю, встановлено, що [PERSON] було звільнено з 18 травня 2010 року з роботи за прогули без поважних причин за п.4 ст.40 КЗпП України згідно Наказу № 21-П від 18.05.2010 року. Підставою для звільнення слугували Акти про відсутність [PERSON] на робочому місті в період з 11.05.2010 р. по 17.05.2010 р., які підписані Генеральним директором ТОВ «НВП «Магістр» [PERSON], директором [PERSON] та бухгалтером [PERSON] Із вказаних актів вбачається, що [PERSON] 11.05.2010 р., 12.05.2010 р., 13.05.2010 р., 14.05.2010 р. та 17.05.2010 р. без поважних причин була відсутня на роботі за адресою: м. Київ, вулиця Промислова, будинок 1, адмін. корпус А. Позивач [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що за час праці на підприємстві відповідача її робоче місце знаходилось в офісі за адресою: м.Київ, вул. Сирецька, 5. Суд визнає пояснення [PERSON] обґрунтованими та підставними, оскільки це підтверджується Договором оренди приміщення № 21 від 05.01.2010 р. і не спростовується іншими доказами по справі та фактичними обставинами. Твердження відповідача про знаходження офісу ТОВ «НВП «Магістр» і всіх його співробітників за адресою: м.Київ, вул. Промислова, 1, адмін. корпус А, не приймаються судом до уваги, оскільки відповідачем не надано жодного доказу про ознайомлення позивача [PERSON] з наказом по підприємству ТОВ «НВП «Магістр» № 4/3-П від 26.03.2010 року про зміну місцезнаходження офісу. Також відповідачем не надано суду належних та беззаперечних доказів про відсутність позивача [PERSON] на роботі фактично 5 робочих днів поспіль без поважних причин, не надано доказів про вжиті заходи відповідачем щодо зясування причин відсутності [PERSON] на роботі. Посилання відповідача на неможливість відібрати письмові пояснення від [PERSON] про причини неявки на роботу в робочі дні 11.05.2010 р., 12.05.2010 р., 13.05.2010 р.. 14.05.2010р. та 17.05.2010 р, а також ознайомити її з наказом про звільнення та Актами про відсутність на робочому місці і провести належні розрахунки, спростовуються фактичними обставинами справи та поясненнями сторін. Так, відповідач мав можливість ознайомити позивача із вказаними актами та наказом про звільнення за прогул без поважних причин, відібрати пояснення, а також здійснити із ним розрахунки в день подання заяви позивач е [PERSON] про звільнення, а саме 14 вересня 2010 року. Крім того, табель обліку робочого часу за травень місяць 2010 р., в якому позначені відповідачем дні прогулу позивача [PERSON] не приймається судом до уваги, оскільки відображені в ньому відомості не відповідають дійсним обставинам справи, спростовуються поясненням сторін та іншими доказами, зокрема проходженням позивачкою з 29 березня 2010 року по 21 травня 2010 року переддипломної практики на підприємстві відповідача. До того ж, форма табелів, наданих відповідачем по справі не відповідає типовій формі первинної облікової документації, яка затверджена наказом Державного комітету статистики України від 05.12.2008 р. N 489 "Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці", які є обовязковими для всіх підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності. За таких підстав, суд приходить до висновку, що звільнення позивача [PERSON] за п. 4 ст. 40 КЗпП України є незаконним і її слід поновити на роботі. У звязку з незаконним звільненням позивач перебуває у вимушеному прогулі з 18 травня 2010 року. Станом на час звернення до суду відповідач зобов'язаний виплатити на користь [PERSON]В заробітну плату, виходячи з окладу в розмірі 800,00 (вісімсот) грн. на місяць, як це визначено в штатному розкладі, затвердженого наказом ТОВ «НВП «Магістр» № 4 від 01.03.2010 року. Також, під час розгляду справи судом було встановлено, що відомості, які містяться в табелях обліку робочого часу за березень, квітень, травень 2010 року, які є підставою для нарахування заробітної плати робітникам відповідача та дані, які містяться в розрахунково- платіжних відомостях за березень, квітень, травень 2010 року, протирічать обєктивним даним, а саме штатному розкладу, відсутністю наказу про переведення на неповний робочий день, не відповідають дійсності та складені із грубим порушенням чинного трудового законодавства. Згідно ст.48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п'яти днів після прийняття на роботу. Статтею 47 КЗпП України, встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Згідно ст. 235 КЗпП України та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, міністерства юстиції України. Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 р., у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 травня 2010 року по 13 квітня 2011 року. Згідно ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середньої місячної заробітної плати за прогул за один місяць звернути до негайного виконання. До того ж, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості із заробітної плати з 01 березня 2010 року по 18 травня 2010 року, оскільки відповідач не заперечував проти цих вимог, а у суду відсутні докази виплати заробітної плати за березень, квітень та травень 2010 р. Сума до стягнення становить за березень 724.09 грн.., квітень 724,09 грн., травень 348.85 грн. Крім того, відповідно до п. 2 ч. З ст. 79, ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в тому числі і витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Згідно договору про надання правової допомоги від 07.12.2010 року, укладеного між позивачем [PERSON] та адвокатом [PERSON], вартість правової допомоги адвоката складає 2 500,00 грн., які були сплачені позивачем [PERSON], що підтверджується документально. Суд вивчивши дані вимоги, докази та обставини, за яких позивач [PERSON] була змушена звернутися про надання правової допомоги до фахівця в галузі права, вважає, що вказані вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу підлягають задоволенню в повному, обсязі. У відповідності до п. 4 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом за прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до ст. 147 КЗпП України звільнення за порушення трудової дисципліни є одним із двох видів дисциплінарного стягнення, а ст. 149 КЗпП передбачає, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Згідно з ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі незаконного звільнення з роботи, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Одночасно з цим повинно бути вирішене питання про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» - згідно зі ст. 235 КЗпП оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці, що перешкоджало працевлаштуванню працівника. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати, оскільки позивачі були звільнені від їх сплати під час звернення до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved