Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-08 00:00:00

ЗАТ комерційний банк "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ комерційний банк „Приватбанк", (далі по тексту - Приватбанк) звернувся в суд із позовом до [PERSON] і [PERSON], в якому просить суд: передати йому в заклад шляхом вилучення у [PERSON] належне їй на праві власності заставлене майно - автомобіль RENAULT, модель МАSТЕR, 2004 року випуску, тип ТЗ - вантажний фургон-В, номер кузова/шасі VF1DCVL531316088, реєстраційний номер - ВК 5892 АІ; передати йому в заклад шляхом вилучення у [PERSON] належне йому на праві власності заставлене майно, яке зазначено в договорі застави майна №0708/89/М від 30 серпня 2007 року; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0708/89 від 30 серпня 2007 року в сумі 10346,97 доларів США звернути стягнення на автомобіль RENAULT, модель МАSТЕR, 2004 року випуску, тип ТЗ - вантажний фургон-В, номер кузова/шасі - VF1DCVL531316088, реєстраційний номер - ВК 5892 АІ, шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням Приватбанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, а також звернути стягнення на майно, яке зазначено в договорі застави майна №0708/89/М від 30 серпня 2007 року шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця. Такі вимоги позивач за первісним позовом обґрунтовує тим, що [PERSON] 04 вересня 2007 року відповідно до укладеного з ним договору №0708/89 від 30 серпня 2007 року отримав у Приватбанку кредит в сумі 18000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення 19 серпня 2010 року. Проте, в порушення ст.ст.526, 527, 530 ЦК України вказані договірні зобов'язання відповідач за первісним позовом не виконав. Станом на 16 червня 2009 року заборгованість за кредитним договором становить 10346,97 доларів США, що складається із заборгованості за кредитом в сумі 9531,03 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 274,09 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 17,88 доларів США та штрафів у фіксованій сумі 32,82 доларів США і в процентній складовій в сумі 491,15 доларів США. Згідно доводів Приватбанку в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивачем були укладені договори застави: із [PERSON] 30 серпня 2007 року - договір застави автотранспорту №0708/89/ТЗ, предметом застави за яким є автомобіль RENAULT, модель МАSТЕR, 2004 року випуску, тип ТЗ - вантажний фургон-В, номер кузова/шасі - VF1DCVL531316088, реєстраційний номер - ВК 5892 АІ; із [PERSON] 30 вересня 2007 року - договір застави майна №0708/89/М, предметом застави за яким є майно, опис якого зазначено в даному договорі. Вказаний транспортний засіб і інше майно, що є предметом застави, в заклад заставодержателю не передано. Покликаючись на ст.ст.19, 20 Закону України „Про заставу", ст.ст.25, 28 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", ст.590 ЦК України, позивач за первісним позовом просить звернути стягнення боргу за кредитним договором на зазначене заставлене майно шляхом безпосереднього його продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця. До початку розгляду справи по суті [PERSON] пред'явив зустрічний позов до Приватбанку про часткове визнання недійсним договору застави майна №0708/89/М від 30 серпня 2007 року в частині застави майна у вигляді торгівельного кіоску „Мамонт", який знаходиться в м.Кузнецовськ, Центральний ринок, місце №275. В якості обґрунтування цих вимог [PERSON] покликається на довідку малого підприємства „Ринок" м.Кузнецовськ Рівненської області №63 від 14 серпня 2009 року та зазначає, що вказаний торгівельний кіоск є нерухомим майном у вигляді малої архітектурної форми, призначеної для здійснення підприємницької діяльності. Згідно доводів [PERSON] переміщення цього торгівельного кіоску є неможливим без його знецінення та зміни його призначення. За таких обставин позивач за зустрічним позовом вважає, що на підставі ч.1 ст. 13 Закону України „Про заставу", ст.ст.209, 577 ЦК України договір застави даного майна повинен бути нотаріально посвідчений. В зв'язку з недодержанням цих вимог, [PERSON] вказує в зустрічному позові на положення ч.1 ст.220, ч.2 ст.215, ч.1 ст.236 ЦК України, відповідно до яких даний договір застави в частині застави торгівельного кіоску „Мамонт", який знаходиться в м.Кузнецовськ, Центральний ринок, місце №275, є нікчемним та недійсним з моменту його вчинення. У судовому засіданні представник Приватбанку - [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги за первісним позовом та просив суд їх задоволити. Представник позивача за первісним позовом і відповідача за зустрічним позовом пояснив, що в порушення п.2.2.2. і п.2.2.3 кредитної угоди №0708/89 від 30 серпня 2007 року [PERSON] не погашав кредит і відсотки в порядку і терміни згідно графіку. 08 вересня 2008 року мало місце перше порушення умов угоди, 07 жовтня 2008 року - друге порушення і з 06 січня 2009 року [PERSON] не виконує договірні зобов'язання систематично. По п.1 первісного позову Приватбанку [PERSON] зазначив, що на теперішній час автомобіль RENAULT, модель МАSТЕR, 2004 року випуску, тип ТЗ - вантажний фургон-В, номер кузова/шасі - VF1DCVL531316088, реєстраційний номер - ВК 5892 АІ, передано в заклад і знаходиться на автостоянці Приватбанку, тому вважає, що дану вимогу позову можна залишити без розгляду або прийняти відмову від цих позовних вимог. Однак, чіткої позиції щодо цих вимог не висловив, будь-якої заяви чи клопотання в усній чи письмовій формі суду не подав. Щодо позовних вимог, викладених у п.2 і п.З первісного позову Приватбанку, представник останнього уточнив, що вимоги про передачу в заклад шляхом вилучення в [PERSON] заставленого майна і звернення на нього стягнення стосуються всього майна, передбаченого в договорі застави майна №0708/89/М від 30 серпня 2007 року, а саме: ноутбука ASUS, модель А6000U, серійний номер 64NОНС075923, 2006 року випуску, вартістю (першопочатковою ціною) 2272 грн. 50 коп., і торгівельного кіоску „Мамонт", який знаходиться в м.Кузнецовськ Рівненської області, Центральний ринок, місце №275, вартістю (першопочатковою ціною) 20831 грн. 25 коп., які не передані [PERSON] позивачу в заклад. Де і в кого на теперішній час знаходиться ноутбук ASUS, модель А6000U, серійний номер 64NОНС075923, 2006 року випуску, [PERSON] не вказав. Представник Приватбанку в наданих суду поясненнях зазначив, що при зверненні стягнення на автомобіль RENAULT, модель МАSТЕR, 2004 року випуску, тип ТЗ - вантажний фургон-В, номер кузова/шасі - VF1DCVL531316088, реєстраційний номер - ВК 5892 А1, його першопочаткова ціна становить вартість, визначену в договорі застави автотранспорту №0708/89/ТЗ від 30 серпня 2007 року, тобто 79537 грн. 50 коп. Також [PERSON] пояснив, що по п.3 позовних вимог первісного позову Приватбанку, конкретний покупець, з яким позивач має намір безпосередньо укласти договір купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця при зверненні стягнення на це майно, є будь-яка особа, що на теперішній час іще невизначена. З пояснень представника позивача за первісним позовом також слідує, що акти звірки взаєморозрахунків по кредитній угоді №0708/89 від 30 серпня 2007 року із [PERSON] нескладались і позасудова процедура звернення стягнення на заставлене майно Приватбанкомне використовувалась. Зустрічний позов [PERSON] до Приватбанку про часткове визнання недійсним договору застави майна №0708/89/М від 30 серпня 2007 року в частині застави майна у вигляді торгівельного кіоску „Мамонт", який знаходиться в м.Кузнецовськ, Центральний ринок, місце №275, представник Приватбанку - [PERSON] не визнав та просив суд відмовити в задоволенні цих вимог. Представник відповідача за зустрічним позовом зазначив при цьому, що вказаний торгівельний кіоск „Мамонт" є рухомим майном, оскільки він незареєстрований в бюро технічної інвентаризації. За таких обставин [PERSON] вважає, що нотаріальне посвідчення договору застави не є обов'язковим. Представник [PERSON]С, як відповідача за первісним позовом Приватбанку -[PERSON] вважає безпідставним і необгрунтованим первісний позов Приватбанку. заявлений до [PERSON] З пояснень [PERSON] слідує, що половину коштів, взятих у кредит у Приватбанку до кредитній угоді №0708/89 від 30 серпня 2007 року, [PERSON] повернув первісному позивачу. Розрахунки боргу [PERSON] по даній угоді, які надані суду Приватбанком, представник відповідача [PERSON] не визнав, вказавши на безпідставність нарахувань первісним позивачем відсотків, пені та штрафних санкцій. [PERSON] зазначив, що в липні 2009 року [PERSON] звернувся до Кузнецовського відділення Приватбанку з письмовою заявою - згодою на звернення стягнення на транспортний засіб - автомобіль RENAULT, модель МАSТЕR, 2004 року випуску, тип ТЗ - вантажний фургон-В, номер кузова/шасі - VF1DCVL531316088, реєстраційний номер - ВК 5892 АІ, що належав [PERSON] і [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя, і на якого в той час був реальний покупець, що погоджувався на придбання вказаного автомобіля за 10000 доларів США. Однак, працівники позивача відмовились прийняти дану заяву і [PERSON] відправив її поштою рекомендованим листом з повідомленням. З цього приводу, як зазначив [PERSON], він особисто приймав участь у перемовинах із працівниками Рівненської філії Приватбанку. Проте, позивач за первісним позовом не вжив відповідних заходів і ніяких дій не вчинив. В подальшому згідно пояснень представника [PERSON] даний автомобіль, який перебував в закладі у [PERSON], було розукомплектовано (знято двигун з коробкою передач, замінено сидіння). Згідно пояснень представника [PERSON], як відповідача за первісним позовом Приватбанку, ноутбук ASUS, модель А6000U, серійний номер 64NОНС075923, 2006 року випуску, на теперішній час не перебуває у володінні [PERSON] в зв'язку з його викраденням, а торгівельний кіоск „Мамонт" - розташований в м.Кузнецовськ Рівненської області на Центральному ринку, місце №275. Покликаючись на ч.1 ст. 181 ЦК України, п.2 Типових правил розміщення малих архітектурних форм для здійснення підприємницької діяльності, затверджених наказом Держбуду №227 від 13 жовтня 2000 року і зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 27 жовтня 2000 року за №755/4976, та ухвалу колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 01 квітня 2009 року, [PERSON] стверджує, що торгівельний кіоск, який вказаний в договорі застави майна №0708/89/М від 30 серпня 2007 року, як предмет застави, є нерухомим майном, тому цей договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. При цьому представник [PERSON] зазначив про неможливість переміщення вказаного торгівельного кіоску без його знецінення та зміни його призначення. Неможливість звернення стягнення на вказане заставлене майно: автомобіль, ноутбук і торгівельний кіоск у спосіб та порядку, зазначеному в первісному позові Приватбанку, [PERSON] доводить відсутністю ноутбука, розукомплектованністю автомобіля, недотриманням Приватбанком вимог щодо нотаріального посвідчення договору застави в частині застави торгівельного кіоску і нікчемністю та відповідно недійсністю в цій частині цього договору, а також зміною вартості заставленого майна після укладення договорів застави в зв'язку із зміною цін і фізичним зносом майна та відсутністю конкретного покупця цього майна на теперішній час. Представник [PERSON]С, як позивача за зустрічним позовом, - [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги, пред'явлені до Приватбанку про часткове визнання недійсним договору застави майна №0708/89/М від 30 серпня 2007 року в частині застави майна у вигляді торгівельного кіоску „Мамонт", який знаходиться в м.Кузнецовськ, Центральний ринок, місце №275, та просив суд задоволити цей позов. Згідно доводів представника позивача за зустрічним позовом зазначений торгівельний кіоск, ознаки якого відповідають визначенню, вказаному в ч.І ст. 181 ЦК України, є нерухомим майном. При цьому [PERSON] вказав, що при переміщенні цього кіоску відбудеться зміна і його вартості, і його функціонального призначення, яким є торгівля промисловими товарами в м.Кузнецовськ на Центральному ринку, місце №275. В зв'язку з недотриманням Приватбанком встановленої законом форми договору застави майна №0708/89/М від 30 серпня 2007 року, а саме - нотаріального посвідчення представник позивача за зустрічним позовом просив суд визнати недійсним цей договір в частині застави торгівельного кіоску „Мамонт", який знаходиться в м.Кузнецовськ, Центральний ринок, місце №275, з моменту укладення даного договору. Відповідачка за первісним позовом Приватбанку - [PERSON] та відповідач за первісним позовом Приватбанку і позивач за зустрічним позовом - [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені судом про час і місце розгляду справи. Про відкладення розгляду справи дані особи не клопотали. Вислухавши пояснення [PERSON], як представника Приватбанку - позивача за первісним позовом і відповідача за зустрічним позовом, та пояснення [PERSON], як представника [PERSON] - відповідача за первісним позовом Приватбанку і позивача за зустрічним позовом, суд дослідив письмові докази справи і дійшов до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом Приватбанку до [PERSON] і [PERSON] про звернення стягнення на майно та позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до Приватбанку про часткове визнання договору застави недійсним задоволенню не підлягають за їх безпідставністю. Такий висновок суду грунтується на наступних обставинах. Судом встановлено, що 3О серпня 2007 року між Приватбанком і [PERSON] укладено кредитну угоду №0708/89, відповідно до якої позивач за первісним позовом зобов'язався надати [PERSON] через касу кредит готівкою на споживчі цілі у вигляді траншів в загальній сумі 18000 доларів США 00 центів з терміном повернення, який встановлюється договорами про видачу траншів кредиту, а також графіками погашення кредиту, відсотків і винагороди, що є невід'ємними додатками до договорів про видачу траншів, але не пізніше 19 серпня 2010 року (п.п.1.2.-1.4., 2.1.1.-2.1.2. вказаної кредитної угоди) зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 15 % річних щомісячними платежами відповідно до графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди (п.п.4.1.-4.2. вказаної кредитної угоди), пені в розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більш подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який виплачується пеня, - за кожний випадок порушення позичальником якого-небудь із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п.2.2.2, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 2.4.1., 4.1, 4.2, 4.З., 4.4. цієї угоди, п.п.4.1, 4.2, 4.3, 4.4 договорів про видачу траншів, а також графіком погашення (додаток 1 до договорів про видачу траншів), термінів повернення кредиту, передбачених п.п.1.3, 2.2.3, 2.3.3 цієї угоди, п.п.1.3, 2.2.3 договорів про видачу траншів, а також графіком погашення (додаток 1 до договорів про видачу траншів), винагороди, передбаченої п.п.4.5, 4.6 цієї угоди, а також п.п.4.5., 4.6. договорів про видачу траншів (п.6.1. вказаної кредитної угоди), штрафу у розмірі 2 % від суми отриманого кредиту - за кожний випадок порушення позичальником зобов'язань, передбачених п.п.2.2.7, 2.2.8, 2.2.11 цієї угоди (п.6.2. вказаної кредитної угоди), штрафу у розмірі 25 відсотків від суми кредиту, використаної не по цільовому призначенню, - за кожний випадок порушення (п.6.3. вказаної кредитної угоди), штрафу у розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову - при порушенні позичальником будь-якого з грошових зобов'язань, передбачених даною угодою, більше ніж на 120 днів, у зв'язку з чим банк буде змушений звернутися до суду (п.6.6. вказаної кредитної угоди). Пунктом 1.1. даної кредитної угоди передбачено, що її предметом є загальні умови і порядок надання банком, у рамках програми мікрокредитування, кредиту позичальнику. Кредит надається при наявності вільних коштів. Надання коштів здійснюється окремими частинами - траншами кредиту (транш - визначена сума коштів, обговорена в договорі про видачу траншу, надана в рамках кредитної угоди), сукупна величина сальдо по яких не буде перевищувати суму, обговорену п.1.2. даної угоди. Видача частин кредиту здійснюється після підписання договору про видачу траншу, на термін і на умовах, передбачених у даній угоді, а також у договорі про видачу траншу. Умови видачі - сума кожної частини, термін по кожному траншу кредиту оформляється окремим договором про видачу траншу при кожній видачі частини кредиту. Кожний договір про видачу траншу є невід'ємною частиною даної угоди. Позичальник зобов'язується повернути отриманий кредит, сплатити відсотки і винагороду в терміни, встановлені даною угодою і договорами про видачу траншів у повному обсязі. Згідно з п.7.1. вказаної кредитної угоди угода в частині п.4.5 набирає чинності з моменту підписання. В інших частинах - з моменту укладання договорів про видачу траншів і надання позичальником розрахункових документів на використання кредиту в межах зазначених у них сум і діє до повного виконання зобов'язань позичальника по поверненню кредиту, сплати відсотків, неустойки за цією угодою і договорам про видачу траншів. Позивачем за первісним позовом - Приватбанком і його представником не надано суду договорів про видачу траншів, а також графіків погашення кредиту, відсотків і винагороди, що в силу п.п.1.1. зазначеної кредитної угоди є невід'ємною частиною даної угоди та невід'ємними додатками до договорів про видачу траншів відповідно. За таких обставин умови видачі частин кредиту, в тому числі їх суми та терміни їх видачі і повернення по кожному траншу кредиту - суду невідомі. Позивачем за первісним позовом також не доведено моменту укладання Приватбанком із [PERSON] договорів про видачу траншів і надання ним розрахункових документів на використання кредиту в межах зазначених у них сум, з яким відповідно до п.п.7.1. кредитної угоди №0708/89 від 30 серпня 2007 року безпосередньо пов'язаний момент набрання її чинності, окрім п.4.5. Отже, кредитна угода №0708/89 від 30 серпня 2007 року, укладена між Приватбанком і [PERSON]С, момент набрання чинності якої не встановлено, без сукупного аналізу із договорами про видачу траншів, не може слугувати доказом про порушення будь-яких договірних зобов'язань [PERSON] Враховуючи при цьому невизнання [PERSON] В, О., як представником [PERSON] - відповідача за первісним позовом даних розрахунків боргу в частині нарахування відсотків, пені і штрафів, наданих суду Приватбанком, а також відсутність актів взаємозвірки розрахунків по даній кредитній угоді між Приватбанком і [PERSON]С, суд вважає неможливим застосування в такому разі в якості безспірних доказів - розрахунків заборгованості по даній кредитній угоді, вчинених односторонньо Приватбанком, який є заінтересованою особою по даній справі. Відсутність в матеріалах справи підтверджуючих документів про дати видачі траншів кредиту, їх суми і графіки погашення унеможливлює перевірку та оцінку судом розрахунків заборгованості по даній кредитній угоді, наданих Приватбанком, на предмет правильності обчислення боргу, в тому числі відсотків, пені та штрафів. В процесі розгляду справи представник позивача за первісним позовом не навів конкретних обставин, які б давали підстави для звернення стягнення на заставлене майно, належних і допустимих доказів суду не надав. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. З наведеного слідує, що факт невиконання або неналежного виконання основного зобов'язання по кредитній угоді №0708/89 від 30 серпня 2007 року, укладеній між Приватбанком і [PERSON]С, позивачем за первісним позовом та його представником не доведено. За таких обставин звернення стягнення на будь-яке заставлене майно (рухоме і нерухоме) є неможливим. Адже при зверненні стягнення на майно обов'язковою умовою є встановлення суми заборгованості з детальним наведенням її розрахунку та складових. Згідно з п.п.3.1.1.-3.1.2. кредитної угоди №0708/89 від 30 серпня 2007 року, укладеної між Приватбанком і [PERSON]С, виконання зобов'язань позичальника за цією угодою і договорам про видачу траншів забезпечується: договором застави автотранспорту №0708/89/ТЗ від 30 серпня 2007 року і договором застави майна №0708/89/М від 30 серпня 2007 року. Судом встановлено, що 30 серпня 2007 року між [PERSON]С, як заставодавцем, і Приватбанком, як заставодержателем, укладено договір застави автотранспорту №0708/89/ТЗ в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON]С, що випливають з кредитної угоди №0708/89 від 30 серпня 2007 року. Предметом застави за даним договором відповідно до п.п.6, 9 цього договору є вантажний автомобіль RENAULT МА8ТЕR., 2004 року випуску, білого кольору, тип ТЗ - вантажний фургон-В, номер кузова/шасі VF1FDCVL531316088, реєстраційний номер - ВК 5892 АІ, вартістю 79537 грн. 50 коп. Вказаний автомобіль знаходиться в розукомплектованому стані на автостоянці Приватбанку. Дана обставина визнана в судовому засіданні обоюдно представником позивача за первісним позовом Приватбанку - [PERSON] і представником відповідача [PERSON] -[PERSON], тому згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України є встановленою і доказуванню не підлягає. Отже, позовні вимоги за первісним позовом Приватбанку про передачу йому в заклад шляхом вилучення у [PERSON] зазначеного автомобіля є безпідставними та задоволенню не підлягають. Невизначенність позиції представника Приватбанку щодо цих вимог, чи то відмови від позову, чи залишення без розгляду, що мають різні правові наслідки, унеможливили прийняття судом відповідного судового рішення у виді ухвали щодо цієї частини первісного позову Приватбанку. За таких обставин суд вирішив відмовити в задоволенні вказаних позовних вимог Приватбанку за їх безпідставністю, тобто вирішив їх по суті. Судом також встановлено, що 30 серпня 2007 року між [PERSON]С, як заставодавцем, і Приватбанком, як заставо держателем, укладено договір застави майна №0708/89/М в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON]С, що випливають з кредитної угоди №0708/89 від 30 серпня 2007 року. Предметом застави за даним договором відповідно до п.п.6, 9 цього договору є ноутбук ASUS, модель А6000U, серійний номер 641NОНС075923, 2006 року випуску, вартістю 2272 грн. 50 коп., і торгівельний кіоск „Мамонт", який знаходиться за адресою: Рівненська область, м.Кузнецовськ, Центральний ринок, місце №275, вартістю 20831 грн. 25 коп., і загальною вартістю 23103 грн. 75 коп. Проте, Приватбанк в первісному позові в обгрунтування своїх позовних вимог щодо передачі в заклад і звернення стягнення на вказане майно покликається на договір застави майна №0708/89/М, укладений між Приватбанком і [PERSON] 30 вересня 2007 року. Зазначений договір не передбачений в кредитній угоді №0708/89 від 30 серпня 2007 року та в матеріалах справи - відсутній. Окрім цього, суд визнав неможливою передачу в заклад Приватбанку шляхом вилучення у [PERSON] заставленого майна - ноутбука ASUS, модель А6000U, серійний номер 641NОНС075923, 2006 року випуску, через відсутність цього майна у володінні відповідача за первісним позовом - [PERSON] Згідно доводів його представника вказаний ноутбук в нього вкрадено. Дані обставини представник Приватбанку не спростував, факт наявності на теперішній час у володінні [PERSON]С зазначеного ноутбука не довів. Суд визнав безпідставними і необгрунтованими позовні вимоги за первісним позовом Приватбанку щодо звернення стягнення на автомобіль RENAULT МА8ТЕR., 2004 року випуску, білого кольору, тип ТЗ - вантажний фургон-В, номер кузова/шасі VF1FDCVL531316088, реєстраційний номер - ВК 5892 А1, ноутбук ASUS, модель А6000U, серійний номер 641NОНС075923, 2006 року випуску, а також торгівельний кіоск „Мамонт", який знаходиться за адресою: Рівненська область, м.Кузнецовськ, Центральний ринок, місце №275, який представник Приватбанку [PERSON] вважає рухомим майном, через відсутність в матеріалах справи витягу з Державного реєстру письмових повідомлень всіх обтяжувачів. Таких документів представник Приватбанку суду не надав, хоча в п.29 договорів застави автотранспорту №0708/89/ТЗ від 30 серпня 2007 року і застави майна №0708/89/М від 30 серпня 2007 року передбачено обов'язковість реєстрації цих застав в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. А згідно із ч.4 ст.577 ЦК України моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Ст.11 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено, що обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом. Згідно з ч.ч.1, 3 ст.24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до вимог, передбачених ч.1 ст.25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Статтею 27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрапію обтяжень" визначено, що якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Повідомлення повинно містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненного боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов'язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувану; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов'язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувану протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Згідно з ч.ч.2, 3 ст.25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувала негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов'язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону. Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. Недотримання Приватбанком вказаної процедури звернення стягнення на майно є однією з підстав для відмови в задоволенні його первісного позову. Позовні вимоги Приватбанку про звернення стягнення на автомобіль RENAULT МА8ТЕR., 2004 року випуску, білого кольору, тип ТЗ - вантажний фургон-В, номер кузова/шасі VF1FDCVL531316088, реєстраційний номер - ВК 5892 АІ, ноутбук ASUS, модель А6000U, серійний номер 641NОНС075923, 2006 року випуску, а також торгівельний кіоск „Мамонт", який знаходиться за адресою: Рівненська область, м.Кузнецовськ, Центральний ринок, місце №275, шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця не відповідають вимогам п.2 ч.1 ст.26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" і п.п.21-22 договорів застави автотранспорту №0708/89/ТЗ від 30 серпня 2007 року і застави майна №0708/89/М від 30 серпня 2007 року, якими передбачено продаж обтяжувачем (заставодержателем) предмету забезпечувального обтяження (застави) шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах як один із позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження (застави). Вказані вимоги закону і умови договорів не передбачають можливості звернення стягнення на предмет застави шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю. До того ж згідно з поясненнями представника Приватбанку на теперішній час цей покупець - невизначений, тобто конкретного покупця предмету застави немає. Згідно з ч.1 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 6 ст.20 Закону України „Про заставу" передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави. В даному випадку пунктами 21-22 договорів застави автотранспорту №0708/89/ТЗ від 30 серпня 2007 року і застави майна №0708/89/М від 30 серпня 2007 року передбачено, що сторони дійшли згоди, що звернення стягнення на предмет застави може здійснюватися на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо договір посвідчений нотаріально, а також заставодержатель має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет застави: 1) передача предмету застави у власність заставодержателю в рахунок виконання забезпечених предметом застави зобов'язань; 2) продаж заставодержателем предмету застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Отже, договорами застави автотранспорту №0708/89/ТЗ від 30 серпня 2007 року і застави майна №0708/89/М від 30 серпня 2007 року встановлено інші способи звернення стягнення на предмет застави. Можливості звернення стягнення на предмет застави на підставі рішення суду вказані договори застави не передбачають. Підставами для відмови Приватбанку в задоволенні його первісного позову про звернення стягнення на майно: автомобіль RENAULT МА8ТЕR., 2004 року випуску, білого кольору, тип ТЗ - вантажний фургон-В, номер кузова/шасі VF1FDCVL531316088, реєстраційний номер - ВК 5892 АІ, ноутбук ASUS, модель А6000U, серійний номер 641NОНС075923, 2006 року випуску, і торгівельний кіоск „Мамонт", який знаходиться за адресою: Рівненська область, м.Кузнецовськ, Центральний ринок, місце №275, є відсутність у матеріалах справи даних про заподіяння [PERSON] позивачу за первісним позовом збитків внаслідок невиконаня чи неналежного виконання своїх договірних зобов'язань, а також неспівмірність суми недоведеної заборгованості в розмірі 10346,97 доларів США загальній вартості заставленого майна в розмірі 102642 грн. 25 коп. Так, згідно з ч.4 ст.23 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" якщо предметом забезпечувального обтяження є два або більше об'єктів, обтяжувач отримує задоволення за рахунок такої їх кількості, яка достатня для повного задоволення забезпеченої обтяженням вимоги. У цьому разі обтяжувач самостійно визначає рухоме майно, на яке звертається стягнення. Розглянувши зустрічний позов [PERSON] до Приватбанку про часткове визнання недійсним договору застави майна №0708/89/М від 30 серпня 2007 року в частині застави майна у вигляді торгівельного кіоску „Мамонт", який знаходиться в м.Кузнецовськ, Центральний ринок, місце №275, суд встановив наступні обставини, Зі змісту договору застави майна №0708/89/М, укладеного між заставодавцем [PERSON] і заставодержателем Приватбанком 30 серпня 2007 року (п.6 даного договору), вбачається, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №0708/89 від 30 серпня 2007 року [PERSON] як заставодавець надав в заставу майно, в тому числі - торговельний кіоск „Мамонт", який знаходиться за адресою: Рівненська обл., м.Кузнецовськ, Центральний ринок, місце №275, вартістю 20831 грн. 25 коп., що належить йому на праві приватної власності і має цільове призначення - торгівельний кіоск. Судом встановлено, що торгівельний кіоск „Мамонт", який знаходиться за адресою: Рівненська обл., м.Кузнецовськ, Центральний ринок, місце №275, є нерухомим майном, оскільки він розташований на земельній ділянці і переміщення його є неможливим без знецінення та зміни призначення. Опис цього торгівельного кіоску, що наведений в договорі застави майна №0708/89/М від 30 серпня 2007 року, відповідає визначенню нерухомого майна, передбаченому ч.1 ст.181 ЦК України. Так, згідно з ч.1 ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. З договору, укладеного між МПП „Ринок" м.Кузнецовськ Рівненської області і [PERSON] 01 липня 2006 року, і довідки МПП „Ринок" м.Кузнецовськ Рівненської області №63 від 14 серпня 2009 року слідує, що торгівельний кіоск „Мамонт", розташований на території МПП „Ринок" м.Кузнецовськ Рівненської області на торговому місці за №275 і призначений для здійснення торгівельної діяльності - продажу промислової групи товарів. Згідно з п.2.4. цього договору зміна групи товарів з промислової на продовольчу тягне за собою переустановку торгової точки - торгівельного кіоску в інше місце. Суд визнав, що вартість (ціна) і призначення вказаного кіоску залежить від місця його розташування. Зазначені величини і поняття - взаємопов'язані між собою. Переміщення даного торгівельного кіоску може викликати його знецінення та зміну торговельного призначення для провадження підприємницької діяльності (продаж промислової групи товарів) на соціально-культурне, побутове чи інше призначення. Відповідно до вимог, передбачених ч.1 ст.577 ЦК України, якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Всупереч цим вимогам договір застави майна №0708/89/М, укладений між заставодавцем [PERSON] і заставодержателем Приватбанком 30 серпня 2007 року, згідно з яким предметом застави є торгівельний кіоск „Мамонт", - нотаріально непосвідчений. Частина 4 ст.203 ЦК України передбачає, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно з ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Положення ч.2 ст.215 ЦК України про нікчемність правочину (договору) є імперативною нормою, тому відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний договір є недійсним з моменту його укладення незалежно від того, чи виконали сторони його умови. У відповідності до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Отже, судом встановлено, що договір застави майна №0708/89/М від 30 серпня 2007 року в частині застави майна у вигляді торгівельного кіоску „Мамонт", який знаходиться за адресою: Рівненська обл., м.Кузнецовськ, Центральний ринок, місце №275, із-за невідповідності встановленій законом формі є нікчемним правочином з моменту його вчинення. Вказаний нікчемний правочин в частині застави майна у вигляді торгівельного кіоску «Мамонт», який знаходиться за адресою: Рівненська область, м.Кузнецовськ, центральний ринок, місце №275, є недійсним через невідповідність його вимогам закону про нотаріальне посвідчення та не потребує визнання його недійсним судом. З наведених підстав позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом, заявленим до Приватбанку про визнання недійсним договору застави майна №0708/89/М від ЗО серпня 2007 року в частині застави майна у вигляді торгівельного кіоску „Мамонт", який знаходиться в м.Кузнецовськ, Центральний ринок, місце №275, задоволенню не підлягають. Враховуючи наведені обставини, на підставі ч.4 ст.203, ч.ч.1-3 ст.209, ч.2 ст.215, ч.1 ст.216, ч.1 ст.220, ч.1 ст.236, ст.577, ч.1 ст.585, ч.ч.1, 5 ст.590 ЦК України, ст.11, ч.4 ст.23, ч.ч.1, 3 ст.24, ч.1 ст.25, п.2 ч.1 ст.26, ст.27, ч.ч.2, 3 ст.28 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень",

Outcome: dismissed