Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-09 00:00:00

У жовтні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом; в якому зазначив, що 16 березня 2010 р. уклав з [PERSON] договір про спільну діяльність, предметом якого є здійснення спільної діяльності в сфері Організації будівництва. За умовами договору позивач прийняв на себе зобов'язання у строк до 28.03 2010 року побудувати на земельній ділянці площею 0,020 га для будівництва та обслуговування магазину, що розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Великодолинське, вул. Мізікевича, 72-Б, магазин, а [PERSON] прийняв на себе зобов'язання внести для будівництва зазначеного нерухомого майна грошові кошти у розмірі 100 000 тис грн.. до 30.03.2010 р. Свої зобов'язання позивач виконав, а відповідач ухилився від виконання взятих на себе зобов'язань. З наведених підстав позивач просив розірвати укладений між ним та відповідачем договір про спільну діяльність та стягнути з відповідача на його користь борг у розмірі 100000 грн. Підчас розгляду справи позивач в порядку ст.. 31 ЦПК України уточнив свої позовні вимоги і просив розірвати договір про спільну діяльність та визнати за ним право власності на самочинно побудоване нерухоме майно у вигляді магазину. В судовому засіданні представник позивача позивні вимоги підтримав. Представник відповідача позов визнав. Великодолинська селищна рада не заперечувала проти задоволення позову і просила розглянути справу без участі її представника. Заслухавши пояснення сторін , дослідивши письмові докази, суд вважає можливим задовольнити позов з наступних підстав. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно пояснень представника відповідача, останній дійсно порушив умови договору про спільну діяльність і взагалі не виконав взятих ним за цим договором зобовязань. Згідно зі ст. 376 ч. 5 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Так судом встановлено , що право користування позивач [PERSON] , земельною ділянкою площею 0,020 .га під розташування та обслуговування магазину, яка розташована в смт. Великодолинське, вул. Мізікевича, 72-Б, підтверджено договором оренди від 16.03.2010 р. Відповідно до висновку судово будівельно-технічної експертизи № 23/1-37 від 15.11.2010 року нерухоме майно, що складається з магазину, який позначений на плані під літ. «А»загальною площею 81.4 кв. .м, ; навісу, який позначений на плані під літ. «а»; споруд., які позначені на плані під літ. 1-3,І, які знаходяться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Великодолинське, вул. Мізікевича, 72-Б відповідає будівельним., санітарним, протипожежним нормам. Дане будівництво не порушує права інших осіб, що підтверджується висновком вищеназваної судової будівельнотехнічної експертизи . Вартість обєкту нерухомості складає 221 604 грн. Також під час будівництва магазину позивачем були дотримані вимоги санітарних, протипожежних норм і правил, що підтверджено відповідними висновками Овідіопольського районного відділу Головного управління МНС України в Одеській області від 30.12.2010 року та Овідіопольської районної санітарно епідеміологічної станції від 10.12.2010 року . 16 березня 2010 року [PERSON] , будучи субєктом підприємницькою діяльністю та [PERSON] уклали договір про спільну діяльність з метою подальшого будівництва обєкта нерухомості . Згідно умов даного договору [PERSON] зобовязаний був своєчасно сплачувати внески в порядку передбаченого вищевказаним договором , своїх зобовязань [PERSON] не виконував . Дані обставини суд вважає як істотним порушенням договору , а тому відповідно до ст.. 651 ч.2 ЦК України вважає можливим розірвати договір про спільну діяльність . З наведених настав сул; приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України позивач сплатив державне мито в повному обсязі, вини відповідача в поданні позову не має, тому витрати у сплаті держмита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи покласти на позивача.

Outcome: approved