Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, яким просив визнати недостовірними та такими, що принижують його честь і гідність, ділову репутацію, відомості відображені у позовній заяві [PERSON] до Шевченківського районного суду м. Львова та в листі відповідача до голови апеляційного суду Львівської області вх. № 1574 від 17.03.2009р. наступного змісту: 1. «… начальника Жовківського районного відділу Головного управління міністерства внутрішніх справ України у Львівській області»; 2. «… а також у відкритому листі, розповсюдженому в мережі Інтернет»; 3. «своїми неправдивими заявами гр. [PERSON] принижує честь і гідність керівних працівників університету, підриває авторитет університету …»; 4. «Ми надіємось, що суд дасть обєктивну оцінку злісного скаржника (брехуна) [PERSON], припинить нанесення моральних збитків керівництву вузу та підриву авторитету навчального закладу в цілому»; 5. «Зобовязати [PERSON] спростувати негативну інформацію щодо мене, викладену в письмових зверненнях до … начальника Жовківського районного відділу Головного управління міністерства внутрішніх справ України у Львівській області». Крім того, просив визнати суспільно-значимою, що базується на документах перевіряючих інстанцій, інформацію, викладену у його листах до: УСДБЕЗ ГУМВС у Львівській області від 01.07.2008р., зареєстрований 09.07.2009р., контрольно-ревізійного управління у Львівській області від 2008р., Верховної ради України від 04.07.2008р., зареєстрований вх. № 09-0689 від 13.05.2008р., Президента України від 01.07.2008р., Премєр-міністра України від 07.03.2008р., зареєстрований 26.03.2008р., Генеральній прокуратурі України, зареєстрований 14.08.2008р. Також просив стягнути з відповідача на його користь відшкодування моральної шкоди, яку оцінює в розмірі грошового відшкодування 100000 грн., заподіяної поширенням недостовірних, таких, що принижують його честь і гідність, ділову репутацію, відомостей. Позов мотивує із посиланням на ст.ст. 15, 16, 23, 269, 277, 297 ЦК України тим, що поширенням зазначених у позовній заяві недостовірних відомостей йому було спричинено значну моральну шкоду, що виразилась у різкому погіршенні його стану здоровя, приниженні авторитету як науковця в середовищі колег та перед державними органами. Натомість інформація, поширена ним у листах до державних органів, підтверджується матеріалами перевіряючих інстанцій, зокрема актом ревізії КРУ від 12.05.2008р. № 04-23/12, а тому відповідач та треті особи безпідставно предявляють до нього позовні вимоги в інших судових процесах щодо спростування цих відомостей. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, додатково вказавши на численні, на його думку, факти порушень законодавства в сфері фінансово-господарської діяльності з боку керівних працівників Львівського національного аграрного університету. При цьому з жодними зверненнями на адресу начальника Жовківського районного відділу Головного управління міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, а також у відкритому листі, розповсюдженому в мережі Інтернет, він не звертався й вказана інформація є недостовірною. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти позову заперечили, пояснивши, що з приводу численних неправдивих звинувачень позивача на адресу [PERSON], скерованих державним органам, останній змушений був звертатись із самостійним позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, який розглянутий Шевченківським районним судом м. Львова 10.11.2010р., позовні вимоги судом задоволено частково. Крім того, вказали, що наведена у позові [PERSON] інформація, недостовірність якої він просить встановити, насправді, була підставою предявлення позову у Шевченківському районному суді м. Львова, й обставини щодо недостовірності цієї інформації (чи її суспільної значимості) перевірялися судом. Із посиланням на п. 17 постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009р. № 1 «Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вважають, що інформація зазначена у позовній заяві [PERSON], адресованій до Шевченківського районного суду м. Львова, є підставою предявленого позову, стосується його предмета, а листи [PERSON] є доказами у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди. Оскільки [PERSON] не поширював недостовірної інформаці про [PERSON], а тому підстав для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди немає. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні 02.11.2010р. проти позову заперечили, пояснивши, що позивач [PERSON] протягом тривалого часу поширює про них недостовірні, наклепницькі відомості у численних листах до державних органів, в засобах масової інформації. Жоден з наведених ним фактів у подальшому свого підтвердження не знаходив, однак позивач продовжував поширювати про них недостовірну інформацію. У звязку з цим вони були змушені звертатись до судових інстанцій за захистом честі, гідності та ділової репутації. Колективний лист до голови апеляційного суду Львівської області вх. № 1574 від 17.03.2009р. був вимушеним кроком, оскільки [PERSON] постійно затягував розгляд справ за їх позовами та продовжував протиправну діяльність з їх дискредитації. Заслухавши пояснення сторін, третіх осіб та їх представників, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст. 215 ЦПК України, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відомості, які просить визнати недостовірними позивач, зокрема, згадана вище у п.п. 3-5 ч.1 прохальної частини позовної заяви інформація, були викладені відповідачем у спільному із третіми особами колективному зверненні працівників ЛНАУ від 17.03.2009р., адресованому на імя голови Апеляційного суду Львівської області (вх. № 1574 від 17.03.2009р.). Відомості, які просить визнати недостовірними позивач у п.п. 1-2, 6 ч.1 прохальної частини позовної заяви були викладені відповідачем у позовній заяві до [PERSON], предявленій до Шевченківського районного суду м. Львова. Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недостовірними зазначених відомостей суд виходить із наступного. Зокрема, як розяснив Пленум ВСУ у п. 17 (абзац третій) Постанови від 27.02.2009р. № 1 «Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі та ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою предявленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, визначеному законом. Оскільки інформація, щодо визнання якої ставиться вимога про визнання її недостовірною (п.п. 1-2, 6 ч.1 прохальної частини позовної заяви), була викладена безпосередньо у прохальній частині позовної заяви [PERSON] до Шевченківського районного суду м. Львова, тобто становила предмет позову в іншій судовій справі, а тому така інформація не може бути самостійною підставою для захисту гідності, честі та ділової репутації. Із цих же мотивів суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про визнання недостовірною інформації (п. 4 ч.1 прохальної частини позовної заяви), викладеної у листі на імя голови апеляційного суду Львівської області вх. № 1574 від 17.03.2009р. (абзац восьмий вказаного листа), оскільки така безпосередньо була предметом судового розгляду у справах за позовами [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, з приводу чого судами першої інстанції винесено судові рішення про часткове задоволення позовних вимог. Згідно п. 15 Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009р. № 1 «Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б однієї особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Виходячи із цього, немає підстав для задоволення позовної вимоги щодо визнання недостовірною інформації (п. 3 ч.1 прохальної частини позовної заяви), викладеної у листі на імя голови апеляційного суду Львівської області вх. № 1574 від 17.03.2009р. (абзац шостий вказаного листа), оскільки така безпосередньо позивача не стосується та жодним чином не порушує його особистих немайнових прав. Відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Аналогічно у ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» зазначається, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Проведений аналіз відомостей (п.5 ч.1 прохальної частини позовної заяви), поширених відповідачем у листі на імя голови апеляційного суду Львівської області вх. № 1574 від 17.03.2009р. (абзац дванадцяти вказаного листа), дає можливість зробити висновок, що вказані висловлювання відповідача не містять фактичних даних, а є оцінкою дій позивача, з приводу чого [PERSON] звертався до суду із позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації (рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10.11.2010р. позов [PERSON] задоволено частково). Вказані відомості викладені з використанням алегоричних виразів, тобто відносяться до категорії оціночних суджень та критичної оцінки фактів, яку не можна перевірити на предмет її відповідності дійсності. Стосовно позовної вимоги щодо визнання інформації, викладеної позивачем у листах до: УСДБЕЗ ГУМВС у Львівській області від 01.07.2008р., зареєстрований 09.07.2009р., контрольно-ревізійного управління у Львівській області від 2008р., Верховної ради України від 04.07.2008р., зареєстрований вх. № 09-0689 від 13.05.2008р., Президента України від 01.07.2008р., Премєр-міністра України від 07.03.2008р., зареєстрований 26.03.2008р., Генеральній прокуратурі України, зареєстрований 14.08.2008р., суспільно-значимою та такою, що базується на документах перевіряючих інстанцій, суд відмовляє у її задоволенні з наступних підстав. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10.11.2010р. (з відмітною про набрання ним законної сили) позов [PERSON] до [PERSON] задоволено частково, визнано недостовірними конкретні тези відомостей, розповсюджених [PERSON] у листах до Верховної ради України від 04.07.2008р., Президента України від 01.07.2008р., Премєр-міністра України від 07.03.2008р. та зобовязано відповідача їх спростувати. Стосовно інформації, розповсюдженої в листах [PERSON] на адресу правоохоронних органів, судом констатована відсутність протиправності у цих діях, оскільки відповідна інформація скеровувалась правоохоронним органа для її перевірки й прийняття відповідних рішень. Згідно ч.11 ст. 30 Закону України «Про інформацію» інформація з обмеженим доступом може бути поширена без згоди її власника, якщо ця інформація є суспільно значимою, тобто якщо вона є предметом громадського інтересу і якщо право громадськості знати цю інформацію переважає право її власника на її захист. Відповідно до цієї ж статті Закону інформація з обмеженим доступом за своїм правовим режимом поділяється на конфіденційну і таємну. Конфіденційна інформація - це відомості, які знаходяться у володінні, користуванні або розпорядженні окремих фізичних чи юридичних осіб і поширюються за їх бажанням відповідно до передбачених ними умов. До таємної інформації належить інформація, що містить відомості, які становлять державну та іншу передбачену законом таємницю, розголошення якої завдає шкоди особі, суспільству і державі. Жодних даних про те, що інформація, розповсюджена [PERSON] у відповідних зверненнях до державних органів, відноситься до категорії інформації з обмеженим доступом, суду не представлено. Крім того, режим інформації з обмеженим доступом застосовується стосовно достовірної інформації власником цієї інформації, який не бажає її розповсюдження. Проте, як вбачається із рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10.11.2010р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, [PERSON] жодним чином не вказував на порушення його прав як власника інформації з обмеженим доступом, натомість оспорював достовірність інформації викладеної [PERSON] у відповідних зверненнях до державних органів, у звязку з чим правові підстави для визнання цієї інформації суспільно-значимою відсутні.

Outcome: dismissed