Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-12 00:00:00

2 березня 2011 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, але під час розгляду справи збільшив вимоги та подав уточнюючий позов з тим ж вимогами до [PERSON] та [PERSON] Свої вимоги в позові обґрунтував наступним чином. 13 серпня 2004 року він отримав в дар за відповідним належно укладеним та зареєстрованим договором від відповідачів житловий будинок за адресою: Миколаївська область, м. Первомайськ, вул. Воровського, 11. Проте при нотаріальному оформленні власності на вказаний будинок не було переоформлено право власності на земельну ділянку, на якій він був розташований, і в даний час це неможливо зробити, оскільки її попередня зареєстрована власниця - [PERSON] померла 22 червня 2002 року. Посилаючись на те, що з переходом права власності на будинок до нього перейшло право власності на земельну ділянку, виділену для його обслуговування, тому просив визнати за ним на підставі ст. 120 ЗК України право власності на зазначену земельну ділянку. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявилися про його час та місце були повідомлені належним чином, обоє надали заяву з проханням розглядати справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечували. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Так, судом було встановлено, що 13 серпня 2004 року між позивачем та [PERSON] і [PERSON] був укладений договір дарування житлового будинку за адресою: Миколаївська область, м. Первомайськ, вул. Воровського, 11. Своє право власності він належним чином потім зареєстрував. Дарувальникам житловий будинок належав на праві власності, підтвердженого свідоцтвами про право на спадщину за законом, виданим Першою Первомайською державною нотаріальною конторою 12 серпня 2004 року за реєстраційними номерами 1682 та 1678. Для обслуговування цього будинку була виділена земельна ділянка площею 0,0765 га, що належала відповідно до Державного акту № 3114 на праві приватної власності [PERSON] - спадкодавиці, від якої відповідачі отримали у спадщину зазначений будинок. Окрім того вони як спадщину також отримали і земельну ділянку, яка була виділена для його обслуговування, однак не зареєстрували належно своє право власності на неї. Відповідно до ст. 120 ЗК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Відповідно до ст. 549 ЦК 1963 року, який діяв на час смерті власниці спірної земельної ділянки, відповідачі вважаються такими, що прийняли у спадок в порядку спадкування вказану земельну ділянку. За таких обставин, враховуючи те, що позивач при оформленні договору дарування будинку отримав також і право на земельну ділянку, на якій він розташований, але даний час оформити право приватної власності на неї не в змозі, оскільки колишня власниця будинку померла, і він не має іншої можливості захистити своє право на майно, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України його цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на земельну ділянку.

Outcome: approved