Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Позивач в обгрунтування своїх вимог за позовом зазначив, що 2 грудня 2006 року о 18 год. 20 хв. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням позивача. Посилається на те, що автомобіль «Сеат» рухався по бул. [PERSON] в м. Харкові та здійснив поворот наліво на вул. Рибалко, не надав дорогу транспортному засобу, який рухався у зустрічному напрямку, чим порушив п.п. 16.13 Правил дорожнього руху України в результаті чого відбулось зіткнення з автомобілем «Ауді». Вказує на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль «Ауді» та спричинена позивачу шкоди у розмірі 4115 грн. 44 коп., а також йому спричинено моральну шкоду, що полягає у психологічному стресі, боязні керувати транспортним засобом, поганому сні, тривалої неможливості керувати транспортним засобом, яку він оцінює у 2000 грн. Крім того, на оплату послуг спеціаліста автотоварознавця позивачем сплачено 409 грн. 31 коп. та затрати на виклик відповідача до ХНДІСЕ для проведення дослідження спеціаліста у розмірі 28 грн. 80 коп. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, в порядку заочного розгляду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи була заздалегідь попереджений, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 2 грудня 2006 року о 18 год. 20 хв. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] по бул. [PERSON] в м. Харкові, виконуючи поворот ліворуч на вул. Рибалко не надав дорогу транспортному засобу, що рухався у зустрічному напрямку, чим порушив п. 16.13 ПДР України, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON] Автомобіль «Ауді 80» реєстраційний знак [NUMBER], належить на праві власності [PERSON], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу АІС № 007364 (довідка щодо дорожньо-транспортної пригоди від 2 грудня 2006 року). Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 січня 2008 року відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та порушенні п. 16.13 Правил дорожнього руху України, однак провадження по адміністративній справі відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито у звязку зі спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності. Згідно до 4.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені з вони цією особою. Вищезазначена постанова суду у передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення порядку оскаржена або опротестована не була. Виходячи з положень ст.61 ЦПК України, яка передбачає постанову суду у справі про адміністративне правопорушення як підставу звільнення від доказування, суд вважає встановленим, що шкоду майну позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 02.12.2006 року завдано з вини відповідача [PERSON] Відповідно ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч.І ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином суд вважає, що відповідач [PERSON] має відшкодувати позивачу шкоду, завдану йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Згідно висновку спеціаліста автотоварознавця № 10700 від 31.01.2007 року, розмір матеріальної шкоди, завданої власникові автомобіля «Ауді 80», реєстраційний номер [NUMBER] складає 4115,44 гривень. Розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу, визначений у звіті спеціаліста автотоварознавця виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля, яка у тому числі складається з вартості ремонтно-відновлювальних робіт, вартості необхідних для ремонту матеріалів, вартості складових, які підлягають заміні під час ремонті, утрати товарної вартості дослідженого транспортного засобу, коефіцієнту фізичного зносу. Звіт спеціаліста - автотоварознавця суд вважає законним та обґрунтованим, оскільки грунтується на технічному огляді автомобіля, проведенні необхідних розрахунків та на підставі спеціальної літератури та нормативних актів. Таким чином, при встановленні розміру завданої позивачу матеріальної шкоди 4115,44 гривень суд виходить зі звіту висновку спеціаліста - автотоварознавця. Позовні вимоги в частині відшкодування витрат позивача по оплаті послуг по оцінці завданих збитків пошкодженням автомобіля у розмірі 409,31 грн. підлягають задоволенню, оскільки є фактичними витратами позивача, повязаними з завданою позивачу матеріальної шкодою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Витрати позивача по оплаті послуг по оцінці завданих збитків пошкодженням автомобіля у розмірі 409,31 гривень підтверджуються квитанцією № 194 від 06.12.2006 року та виклик відповідача (квитанції про направлення телеграм № 7236 від 17.02.2007 p., № 7305 від 19.02.2007 p., № [NUMBER] від 06.12.2006 p.). Позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі на суму 2000 гривень виходячи з наступного. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Судом встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача [PERSON], було значно пошкоджено майно позивача - належний йому автомобіль [NUMBER]. Таким чином суд вважає, що з вини відповідача [PERSON] позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у звязку з пошкодженням його майна, змінився нормальний життєвий уклад позивача в результаті позбавлення позивача можливості користуватися транспортним засобом. При визначенні судом розміру відшкодування завданої позивачу моральної шкоди суд виходить з вимог розумності та справедливості та враховує обставини, викладені вище. Розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди суд оцінює в сумі 2000 гривень. Позивачем сплачені витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 30 гривень (квитанція № 152 від 26.03.2008 р.) та судовий збір у розмірі 66 грн. (квитанція № 135 від 26.03.2008 p.). Вимога позивача про стягнення на його користь послуг на правову допомогу адвоката у розмірі 1000 грн., на підставі ст. ст. 84, 88 ЦПК України, підлягають задоволенню та підтверджуються квитанціями № 2 від 19 березня 2008 року, згідно якої позивачем передано на користь адвоката [PERSON] за ведення цивільної справи у Фрунзенському районному суді м. Харкова суму у розмірі 1000 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а саме з відповідачів на користь позивача стягуються витрати по оплаті судового збору та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 р. № 1258.

Outcome: approved