Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з даним позовом в обґрунтування якого зазначила, що 19 квітня 2010 року уповноважила довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], відповідачку [PERSON] бути її представником і здійснити приватизацію будинку, який розташований на належній їй земельній ділянці площею 0,0609 га, що розташована на території Нещерівської сільської ради Обухівського району Київської області з цільовим призначенням для садівництва. При посвідченні оспорюваної довіреності нотаріус особисто не спілкувалась з сторонами, не встановила дійсні наміри кожного з них до вчинення правочину, відсутність у неї будь-яких заперечень, щодо кожної з його умов. Через таку недбалість приватного нотаріуса відповідачці [PERSON] було надано право продажу земельної ділянки та розташованого на ній будинку за ціну та на умовах на її власний розсуд, отримувати за довірителя гроші у разі продажу майна. В вересні 2010 року позивачці стало відомо про продаж на той час уже колишньою невісткою [PERSON] земельної ділянки разом з будинком. Кошти від продажу їй не повернуто. Враховуючи вищевикладене, позивачка просить визнати довіреність від 19.04.2010 року та посвідчений на підставі вказаної довіреності приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки від 09 липня 2010 року недійсними. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Пояснила, що в квітні 2010 року за попередньою домовленістю вирішила надати повноваження на здійснення приватизації будинку своїй невістці, відповідачці у справі [PERSON], для чого вони вдвох 19.04.2010 року звернулись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] Приватний нотаріус, яка в цей час була зайнята іншими відвідувачами, через помічника взяла їх паспорти, виготовила довіреність, і не розяснивши клієнтам про наслідки вчиненого правочину, через помічника передала їм довіреність та повернула паспорти. В вересні 2010 року їй стало відомо, що уже колишня на той час невістка, продала земельну ділянку разом з будинком [PERSON] і гроші від продажу їй віддавати не збирається, оскільки витратила їх на власні потреби. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила суду, що позивач не була поінформована нотаріусом, що в разі продажу довіреною особою майна, її права, як власника цього майна можуть бути порушені. Нотаріусом не було встановлено дійсні наміри кожного з учасників правочину, однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін, внаслідок чого права позивачки були порушені продажем належного їй майна, кошти за яке вона так і не отримала. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечив повністю, пояснив, що позивачка оспорюваною довіреністю надала відповідачці повноваження, які відповідали її волі, оскільки вона мала дійсні намір відчужити земельну ділянку. Доводи позивачки про недбалість приватного нотаріуса [PERSON] є надуманими так як [PERSON] було ознайомлено з текстом довіреності, який вона підписала власноручно. Позивачка також достовірно знала про укладений її довірителькою в липні 2010 року договору купівлі-продаж земельної ділянки і не заперечувала щодо отримання невісткою коштів на придбання квартири. Однак після розлучення відповідачки з сином позивачки, думка останньої змінилася Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що довіреність від імені [PERSON], яка була посвідчена нею 19.04.2010 року, відповідає волі довірителя, її волевиявлення було вільним. Заперечила посилання позивачки, що посвідчення довіреності відбулося через її помічника. Зазначила, що при вчиненні оспорюваної нотаріальної дії керувалася Законом України «Про нотаріат», Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та іншими діючими нормативними актами. Зокрема, нею було встановлено особи сторін за паспортами, зясовано їх наміри, розуміння значення та умов правочину, розяснено наслідки. Представники відповідачки [PERSON] [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснили, що [PERSON] на дату укладення договору купівлі-продажу мала усі повноваження на його підписання від імені продавця з огляду на зміст, форму, дійсність довіреності та дієздатність довірителя і представника. Третя особа, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу [PERSON], в судове засідання не зявилась, в поданому суді листі просить розглядати справу без її участі та враховуючи відсутність жодних порушень законодавства при вчиненні нотаріальної дії щодо посвідчення оспорюваного правочину, відповідність договору вимогам закону, просить відмовити у задоволенні позову. Суд вислухавши позивача та його представника, приватного нотаріуса [PERSON], представників відповідачів [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.244 ЦК України Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Відповідно до ст.1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Відповідно до п.146 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріуси посвідчують довіреності, складені від імені фізичної особи, на імя однієї або кількох осіб з чітко визначеними юридичними діями, які належить учинити представникові. Судом встановлено, що довіреністю, посвідченою 19.04.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником, з усіх питань, зокрема, повязаних з приватизацією будинку, який розташований на земельній ділянці, загальною площею 0,0609 га, що знаходиться на території Нещерівської сільської ради, СТ «Надія» Обухівського району Київської області, кадастровий номер 3223186200:06:013:0010, цільове призначення для ведення садівництва; продажу вищевказаної земельної ділянки та будинку розташованого на ній за ціну та на умовах на свій власний розсуд. Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 09.07.2010 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON], [PERSON] від імені якої діяла на підставі нотаріальної довіреності [PERSON] продала, а [PERSON] купила земельну ділянку загальною площею 0,0609 га розташовану на території Нещерівської сільської ради Обухівського району Київської області з цільовим призначенням для ведення садівництва. Частиною 3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень…, чим декларується принцип "змагальності сторін у цивільному процесі". Доводи позивачки та її представника, що позивачка не мала наміру доручати відповідачу продаж земельної ділянки та отримувати гроші за неї не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Суд виходить з наступного. Із тексту оскаржуваної довіреності вбачається, що позивачці нотаріусом розяснено зміст норм ЦК України щодо поняття довіреності, її форми, строків, припинення представництва за довіреністю, скасування до вірності та відмови представника від вчинення дій, які були визначені довіреністю. Довіреність 19.04.2010 року підписана [PERSON] особисто, що визнається останньою в судовому засіданні. Станом на час розгляду справи вказана довіреність не скасована. Повноваження представника в довіреності сформульовані достатньо чітко і конкретно, що позбавляє можливості двозначно тлумачити дії, на які уповноважено представника. Поясненнями позивачки в судовому засіданні також встановлено, що при підписанні довіреності вона звернула увагу на виділений жирним текстом шрифт, яким саме і визначено оспорювані повноваження. Позивачкою також вказано, що після укладення довіреності вона неодноразово цікавилась у відповідачки чи продала остання земельну ділянку. Волевиявлення позивачки на продаж земельної ділянки відповідачкою підтверджується також наявністю у останньої оригіналу державного ату на належну позивачці земельну ділянку, а також нотаріально посвідченої згоди чоловіка позивачки на продаж земельної ділянки від 09.07.2010 року, інших необхідних для укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки документів. Таким чином, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів суд вважає за доцільне відмовити в задоволенні вимоги про визнання довіреності та договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсною, через їх недоведеність.

Outcome: dismissed