Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-21 00:00:00

У січні 2011 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з первинним позовом до [PERSON], Києво - Святошинського Бюро технічної інвентаризації, Першої Київської обласної державної нотаріальної контори про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, зобовязання вчинити дії. Свої вимоги мотивують тим, що 3 липня 1978 року загинули в аварії [PERSON] та [PERSON]. Їх спадкоємцями першої черги за законом в рівних частках були позивачі та відповідач. Кожний із них є співвласником житлового будинку № 4 по вулиці Котовського в селі Хотів Києво - Святошинського району Київської області з надвірними будівлями та належної до нього земельної ділянки. Це підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10 листопада 1983 року, виданим Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою та довідкою Хотівської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області від 3 лютого 1996 року № 70. Не дивлячись на наявність вказаного свідоцтва Перша Київська обласна державна нотаріальна контора повторно розглядає питання про спадкування та видає свідоцтво про право на спадщину за законом від 5 березня 1997 року на ? частину вказаного будинку на [PERSON] та на ? частину вказаного будинку на [PERSON]. Враховуючи, що на час смерті батьків [PERSON] та [PERSON] були неповнолітніми всім спадковим майном фактично одноособово користується [PERSON]. Він відмовляється визнати за позивачами право користування частиною будинку, надвірних будівель та земельної ділянки. Він сам обробляє землю. В будинку змінені дверні замки і ключі позивачам не надані. Просили визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.03. 1977 року реєстровий номер 2-556 та від 09.10. 2001 року , реєстровий номер 4-3175 поділити в натурі спадкове майно . В подальшому уточнили позовні вимоги просили визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом від 05. 03. 1997 року зареєстроване за № 2-556 та від 09.10. 2001 року , зареєстроване за № 4-3175, видані Першою Київською обласною нотаріальною конторою . Зобов»язати Першу Київську обласну нотаріальну контору видати дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 листопада 1983 року на ім.»я [PERSON] , була вінця [PERSON] . Зобов»язати Києво- Святошинське міжміське БТІ зареєструвати за сторонами право власності по 1/3 за кожним із сторін на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом , зареєстроване за № 7628 від 10.11. 1983 року . [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: Головне управління юстиції в Київській області, [PERSON], про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом та про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги мотивує тим, що 3 липня 1978 року загинули в аварії [PERSON] та [PERSON]. Їх спадкоємцями першої черги за законом в рівних частках були позивач та відповідачі за зустрічним позовом. Кожний із них відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 листопада 1983 року, виданого Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою є співвласником 1/3 частини спадкового майна. Свідоцтво про право на спадщину за законом від 9 жовтня 2001 року є недійсним як незаконно повторно видане. Свідоцтво про право на спадщину за законом від 10 листопада 1983 року також є недійсним. Тільки він прийняв спадщину шляхом фактичного володіння спадковим майном. На час смерті батьків [PERSON] та [PERSON] були неповнолітніми. Їх опікуном був дід і вони проживали в м. Орлі. На малолітніх і неповнолітніх діяв шестимісячний строк на прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину за законом від 10 листопада 1983 року видане за його заявою. Він завжди турбувався про своїх братів. Надавав їм фінансову допомогу. Коли після смерті діда відкрилась спадщина на трьохкімнатну квартиру, він відмовився від своєї частки спадщини на користь братів. Вважає, що позивачі за первинним позовом не набули права на спадщину та пропустили строк позовної давності для оспорювання свідоцтво про право на спадщину за законом на імя [PERSON], який минув 9 жовтня 2003 року. [PERSON] 6 лютого 1996 року подав заяву про відмову від належної йому після смерті матері, [PERSON], на користь брата, [PERSON]. В зустрічній позовній заяві він просить визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 листопада 1983 року, виданого на імя [PERSON], [PERSON], [PERSON] та свідоцтва про право на спадщину за законом від 9 жовтня 2001 року, виданого на імя [PERSON], та визнати право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті матері. [PERSON], а саме: на житловий будинок № 4 по вулиці Котовського в селі Хотів Києво - Святошинського району Київської області. Позивачі та їх представник позов підтримали . В зустрічному просили відмовити . Представник сіданні зустрічний позов підтримав. Проти первинного позову заперечує. Відповідач та його представник позов не визнали . Просили відмовити . Зустрічний позов просили задоволити. [PERSON] основний позов визнала. В зустрічному просила відмовити. Суд вислухавши осіб , які брали участь у справі дослідивши письмові докази знаходить, що первинний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено , що 3 липня 1978 року загинули в аварії [PERSON] та [PERSON]. Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] 28 грудня 1982 року відкрита спадкова справ № 432 після смерті [PERSON] 10 листопада 1983 року відкрита спадкова справа № 425. Спадкоємцями першої черги за законом в рівних частках ( по 1/3 частини кожний) є [PERSON], [PERSON] та [PERSON], зокрема кожний із них є співвласником житлового будинку № 4 по вулиці Котовського в селі Хотів Києво - Святошинського району Київської області, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 10 листопада 1983 року, реєстрові № № 7628, 7631, 7633 виданими Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою. Перша Київська обласна державна нотаріальна контора 16 лютого 1996 року повторно розглядає питання про спадкування та видає свідоцтва про право на спадщину за законом від 5 березня 1997 року та від 9 жовтня 2001 року відповідно на ? частину спадкового майна на [PERSON] та на ? частину спадкового майна на [PERSON]. При видачі свідоцтв про право на спадщину за законом від 5 березня 1997 року та від 9 жовтня 2001 року Перша Київська обласна державна нотаріальна контора допустила порушення ст. 560 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, яка передбачала, що свідоцтво про право на спадщину видається тільки один раз. Вона не мала права видавати повторно свідоцтва про право на спадщину за законом від 5 березня 1997 року та від 9 жовтня 2001 року, оскільки свідоцтва по спадковому майну вже видавались. Підстав для визнання Свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 листопада 1983 року недійсним немає. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Радянської районної Ради народних депутатів від 14 липня 1983 року № 259 [PERSON] був призначений опікуном [PERSON] та [PERSON]. До Першої Київської обласної державної нотаріальної контори 10 листопада 1982 року надійшла заява від [PERSON] від свого імені та від нього як опікуна від імені [PERSON] та від [PERSON], який за згодою опікуна [PERSON], про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок № 4 по вулиці Котовського в селі Хотів Києво - Святошинського району Київської області та грошовий вклад в сумі 1641 руб 04 коп. в рівних частках. На підставі вказаної заяви видані свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 листопада 1983 року, реєстровий № 7628 та 7631. Це цілком відповідало ч.1 ст. 550 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, яка передбачала, що строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску поважними. Спадщина може бути прийнята і після перебігу вказаного строку і без звернення в суд при наявності згоди всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Що стосується строку позовної давності, то на час прийняття спадщини [PERSON] та [PERSON] були неповнолітніми, а отже не могли знати про правовий характер здійснюваних опікуном дій та не мали права самостійно здійснювати дії по захисту своїх законних прав. Ч. 2 ст. 80 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року передбачала, якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. За таких обставин зустрічний позов не підлягає до задоволення. Щодо визнання недійсним за зустрічним позовом свідоцтва , яке видане 09.10. 2001 року на ім.»я [PERSON] на ? частину спадкового майна позов не підлягає до задоволення з тих підстав на які посилається позивач за зустрічним позовом. Посилання на заяву [PERSON] від 6 лютого 1996 року про відмову від своєї частки в спадщині на користь [PERSON] не можу бути прийнята до уваги, оскільки на цей час Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою були видані свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 листопада 1983 року, реєстрові № № 7628, 7631, 7633. Крім того відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу Української РСР спадкоємець по закону або по заповіту має право відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В даному випадку сукупність наявних у справі доказів свідчить про право [PERSON] лише на 1/3 частину спадщини. Що стосується вимог по первісному позову про зобовязання Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою видати дублікати свідоцтв про право на спадщину за законом від 10 листопада 1983 року на імя [PERSON], [PERSON] та зобовязання БТІ зареєструвати по 1/3 частині кожному [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частині житлового будинку № 4 по вулиці Котовського в селі Хотів Києво - Святошинського району Київської області, то задовольнити ці вимого неможливо. Суду не надано доказів звернення позивачів по первісному позов до вказаних органів і про відмову останніх вчинити вказані дії. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 4, 76, 80, 524, 529, 548-550, 553, 560 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року ст.ст. 11, 16, 316-319, 321, 328, 1216 1223, 1261 Цивільного кодексу України, п. 4, 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України,

Outcome: partial