Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що з 01.01.2009 року він був прийнятий на роботу на посаду виконроба у ТОВ «ПНК Груп». За час роботи у відповідача він будував житлові будинки, переважно у Київській області, виконував ремонтні роботи та інше. Через настання кризи в Україні роботи будівельникам стало менше, але він продовжував працювати на будівництві ресторан «Шастра», по пр-ту. Червонозоряному в м. Києві. 04.01.2010 року його викликав директор [PERSON], від якого він дізнався, що його (позивача) звільнено, начебто за скороченням штату, через скорочення обсягів виробництва та фінансові проблеми на підприємстві. В той же час, директор повідомив його, що розрахунок по заплаті і трудову книжку він отримає тоді, коли він (позивач) розрахується по будівельним матеріалам, які ніби то залишилися у нього. Виходити на роботу йому було заборонено, а провести розрахунок по заробітній платі і видати трудову книжку відмовлено. Вважає такі дії відповідача незаконними, оскільки відповідно до трудового законодавства власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку. У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові, виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. На день предявлення позову він перебував у вимушеному прогулі з 04.01.2010 року по 01.11.2010 року, всього 221 днів. За час вимушеного прогулу відповідач зобовязаний виплатити йому заробітну плату в сумі 6\~027,67 грн. В судовому засіданні позивач пояснив, що він працював у відповідача, отримував заробітну плату в розмірі 600 грн. В день звільнення він трудову книжку не отримав, кілька разів звертався до відповідача, щоб отримати свою трудову книжку. Звертався разів шість-сім. З січня місяця він був без трудової, отримав її тільки після останнього судового засідання по пошті. Коли його звільнили, директор сказав, що трудову книжку отримає, коли здасть усі інструменти. Він здав, але не всі, директор сказав, що коли він (позивач) здасть усі, тоді отримає трудову книжку. В квітні йому сказали, що офіс опечатано, потім приходив ще в жовтні. Від своїх вимог в частині зобовязання видати трудову книжку та внести зміни дати звільнення відмовився, оскільки трудову книжку він вже отримав. Зазначив, що підстава звільнення за власним бажанням його влаштовує. Просив стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу та судові витрати. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, пояснив, що позивач на обєктах від його фірми не працював, але в штаті числився. У лютому 2009 року вони вже не працювали, а з липня 2009 року вже не сплачували податки. Відносно трудової книжки позивача пояснив, що за трудовою останній не звертався, вони відіслали би її давно, якби знали адресу проживання позивача. Два тижні тому трудова книжка позивача була відіслана по пошті. Зауважив, що позивача звільнено з 31.12.2009 року за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Щодо закриття позову в частині зобовязання видати трудову книжку, внесення зміни дати звільнення не заперечував. В судовому засіданні був допитаний свідок зі сторони позивача [PERSON], який пояснив, що він працював у відповідача без трудової книжки. З нового 2010 року вони вже не працювали. З директором зустрічалися в серпні 2010 року, тоді він (свідок) і позивач приїздили за трудовою книжкою позивача. Директор трудову не віддав, пояснив, що офіс опечатано. Крім того, позивач звертався до відповідача за видачею трудової книжки і одразу після нового 2010 року. Вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, судових витрат не знайшли свого підтвердження в суді та не підлягають задоволенню. В суді встановлено, що позивач працював у відповідача з 01.01.2009 року на посаді виконроба, отримував заробітну плату в розмірі 584,77 грн. Відповідно до наказу про звільнення № 03-К від 31.12.2009 року, [PERSON] був звільнений з посади виконавця робіт з 31.12.2009 року за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Згідно наказів № 09 від 31.12.2008 року; № 01 від 30.01.2009 року; № 02 від 27.02.2009 року; № 03 від 31.03.2009 року; № 04 від 30.04.2009 року; № 05 від 31.05.2009 року у звязку з виробничою необхідністю та зі зменшенням обсягу робіт, робітники були переведені на неповний день в період з 01.01.2009 року по 31.01.2009 року; з 01.02.2009 року по 28.02.2009 року; з 01.03.2009 року по 31.03.2009 року; з 01.04.2009 року по 30.04.2009 року; з 01.05.2009 року по 31.05.2009 року; з 01.06.2009 року по 31.08.2009 року з 09.00 години до 13.00 години, про що були ознайомлені під підпис працівники підприємства, в тому числі і позивач. З наданих відповідачем списків слідує, що у відповідача за вказані періоди було зарахованих всього два працівника, один з них позивач. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки встановлені законодавством. Як було встановлено, позивач в день звільнення трудової книжки не отримав, що є порушенням трудового законодавства. Трудова книжка була отримана позивачем по пошті, лише після початку розгляду справи в суді. Відповідно до ч. 4 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного (міського) суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Як встановлено з пояснень позивача, про своє звільнення з займаної посади він дізнався ще січні 2010 року, з того часу до часу звернення з позовом до суду пройшло більше десяти місяців. Клопотань про поновлення строку для звернення до суду позивач не заявляв, і не зазначав у своїх поясненнях в суді про наявність будь-яких причин поважних з приводу того чому він не звертався до суду раніше. З урахуванням вище викладеного позовні вимоги щодо стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та судових витрат не підлягають задоволенню у звязку з пропуском строку звернення до суду. Відповідно до ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed