Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-25 00:00:00

28.03.2011 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини. В заяві зазначила, що з 06.12.2003 року знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, з яким вона не проживає спільно однією сімєю з 30 грудня 2008 року, а 14.09.2010 року між ними шлюб було розірвано. Під час подружнього життя у них народилася дитина - син [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач по справі. Зазначила, що відповідач, проживаючи від них окремо, добровільно не надає їй ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини. Посилаючись на викладене, та на відсутність домовленостей щодо спільного утримання дитини, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі ? частки від всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно до повноліття дитини. В судове засідання позивач за викликом не зявилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час і місце судового розгляду справи. В своєму позові позивач посилаючись на далеку відстань її місця проживання від місця розгляду справи, відсутність можливості прийняти участь у розгляді даної справи, просить суд її позов розглянути у її відсутність. Справа у відповідності до вимог чинного законодавства і письмової заяви позивача розглянута у відсутність позивача. Відповідач в судовому засіданні заявлені вимоги визнав частково. Не заперечуючи проти свого обовязку щодо сплати аліментів на утримання сина, позивач не погодився з визначеним позивачем розміром аліментів і її позовних вимог. Посилаючись на те, що він не має основної постійної роботи, ніде не працює, згодний на виплату аліментів, але в меншому розмірі ніж вимагає позивач. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши його письмову заяву про часткове визнання позову, інші обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно з вимогами ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.12.2003 року по 14.09.2010 року. Від вказаного шлюбу, 23 лютого 2004 року у сторін народився син [PERSON], батьками якого є сторони по справі. Судом встановлено, що відповідач після розірвання шлюбу проживає окремо від сімї і добровільно не надає належної, відповідної, передбаченої чинним законодавством допомоги позивачу на утримання дитини, яка проживає і знаходиться на утриманні позивача. Домовленості між сторонами щодо спільного утримання дитини не досягнуто. За такого, суд дійшов висновку, що відповідач не виконує своїх обовязків по утриманню дитини, не надає допомоги позивачу на утримання дитини, а тому з нього слід стягувати за рішенням суду аліменти. Разом з тим, суд зазначає, що відповідач ніде не працює, не має постійного стабільного заробітку, а тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача аліментів в розмірі ? частки з усіх видів його заробітку вважає завищеними і приходить до висновку, що відповідач повинен сплачувати аліменти позивачу на утримання дитини в розмірі ? частки від всіх видів заробітку(доходу), щомісяця. В силу ст. 191 СК України аліменти підлягають стягненню з відповідача з моменту подачі до суду позову, тобто з 28 березня 2011 року і на підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, аліменти підлягають обовязковому негайному стягненню у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати по справі у вигляді судового збору і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: partial