Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-17 00:00:00

Позивачка 02 березня 2011 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому просила розірвати шлюб з [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 14 жовтня 1995 року перебувають у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Посилаючись на фактичне припинення шлюбних відносин з травня 2010 року, у звязку з чим була вимушена звернутись до суду із даним позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивачка в судове засідання не зявилась. Про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. До суду надала заяву, в якій просила суд задовольнити позовні вимоги, справу розглядати без її присутності. Відповідач в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надав заяву, в якій просив справу розглядати без його присутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Суд дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що згідно актового запису № 1111, складеного 14 жовтня 1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ленінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с. 6). Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 7), яка проживає з матірю та перебуває на її утриманні. Позивачка та відповідач втратили один до одного почуття взаємної поваги, любові, дружби та взаємодопомоги. Мешкають окремо, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, не мають намірів щодо підтримання шлюбних відносин. При таких обставинах, суд вважає, що сімя сторін існує формально і розпалася остаточно, примирення сторін є не можливим, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить, як інтересам сторін так і їх неповнолітньої дитини.

Outcome: approved