Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, зазначивши, що відповідно до виконавчого листа № 2-437/2008 року, виданого Славутським міськрайонним судом 12 травня 2008 року її син [PERSON] має сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання їх сина [PERSON], в розмірі 500 гривень, щомісячно але не менше 30 % прожиткового мінімуму, до досягненням ним повноліття. Крім того, відповідно до виконавчого листа № 2-301/2008 року, виданого Славутським міськрайонним судом 15 квітня 2008 року її син [PERSON] має сплачувати на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 300 гривень, щомісячно, до досягнення сином [PERSON] трьохрічного віку. Станом на 29.11.2010 року за [PERSON] рахується заборгованість по першому виконавчому листу13280,16 гривень, а по другому - 5341,75 гривень. 02 грудня 2010 року державним виконавцем був складений акт опису та арешту майна, відповідно до якого було описано та накладено арешт на : корову чорнорябу, вартістю 6000 гривень; пять курей, вартістю 100 гривень; віз для коней (дерев'яний) з гумовими колесами, вартістю 800 гривень; телевізор марки «Панасонік» 2007 року, вартістю 500 гривень; трюмо, вартістю 300 гривень; журнальний стіл коричневого кольору, вартістю 100 гривень; стінку коричневого кольору, що складається із пяти елементів, вартістю 2000 гривень; тумбу під телевізор коричневого кольору, вартістю 100 гривень; м'яку частину, що складається з дивану та мякого крісла, вартістю 500 гривень; килим з візерунком вартістю 300 гривень; кровать, вартістю 300 гривень; шкаф коричневого кольору, вартістю 200 гривень; тумбу коричневого кольору, вартістю 100 гривень. Вважає, що накладення арешту на вказане майно є незаконним, оскільки майно не належить її синові, а належить їй. Дане майно вона разом із чоловіком придбали під час спільного проживання, за власні кошти. Просила виключити зазначене майно з опису та зняти арешт. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю. Відповідачка [PERSON] 1.В. в судове засідання не зявилась, хоча про місце і час розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. Представник відповідача відділу ДВС Славутського міськрайонного управління юстиції [PERSON] позов не визнав. Суду пояснив, що на виконання судового рішення, за яким з [PERSON]С стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання їх сина [PERSON] в розмірі 500 гривень, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, до досягненням ним повноліття, ним 02 грудня 2010 року місцем реєстрації [PERSON] було описано та накладено арешт к: майно : корову чорнорябу. вартістю 6000 гривень; пять курей, вартість: 100 гривень; віз для коней (деревяний) з гумовими колесами, вартість 800 гривень; телевізор марки «Панасонік» 2007 року, вартістю 500 гривень; трюмо, вартістю 300 гривень; журнальний стіл коричневого кольору, вартістю 100 гривень; стінку коричневого кольору, яка складається із пяти елементів, вартістю 2000 гривень; тумбу під телевізор коричневого кольору, вартістю 100 гривень; мяку частину, яка складається з дивану та мякого крісла, вартістю 500 гривень; килим візерунком, вартістю 300 гривень; кровать, вартістю 300 гривень; шкаф коричневого кольору, вартістю 200 гривень; тумбу коричневого кольору вартістю 100 гривень. Оскільки під час опису майна, ні позивачкою [PERSON], ні співвідповідачем [PERSON] не було надано доказів, що підтверджували б належність описаного майна [PERSON] вважає, що підставно описав майно та наклав на нього арешт для подальшої його реалізації та виконання судового рішення. Твердження позивачки [PERSON] та співвідповідача [PERSON], що майно належить саме [PERSON] вважає безпідставним. Просив в позові відмовити. Співвідповідач [PERSON] суду пояснив, що за рішенням Славутського міськрайонного суду з нього на його користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання їх сина [PERSON], в розмірі 500 гривень, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, до досягнення ним повноліття. Однак, у звязку із скрутним матеріальним становищем не міг сплачувати аліменти у звязку із чим за ним утворилась заборгованість. Стверджував, що описане державним виконавцем майно належить [PERSON], а не йому. Суд, розглянувши справу, вважає, що в задоволені позову слід відмовити з наступних підстав: Судом встановлено, що рішенням Славутського міськрайонного суду від 12 травня 2008 року стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх сина [PERSON], в розмірі 500 гривень, щомісячно але не менше 30 % прожиткового мінімуму, до досягненням ним повноліття. Державним виконавцем відділу ДВС Славутського міськрайонного управління юстиції [PERSON] на виконання виконавчого листа № 2-437/2008 року, виданого Славутським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їх сина [PERSON], в розмірі 500 гривень, щомісячно але не менше 30 % прожиткового мінімуму, до досягненням ним повноліття 02 грудня 2010 року складено акт опису й арешту майна [PERSON] за місцем його реєстрації в селі [PERSON]. В акт опису включено: корову чорнорябу, вартістю 6000 гривень, п'ять курей, вартістю 100 гривень, віз для коней (дерев'яний) з гумовими колесами, вартістю 800 гривень, телевізор марки «Панасонік» 2007 року, вартістю 500 гривень: трюмо, вартістю 300 гривень, журнальний стіл коричневого кольору, вартістю 100 гривень, стінку коричневого кольору, що складається із п'яти елементів, вартістю 2000 гривень, тумбу під телевізор коричневого кольору, вартістю 100 гривень, мяку частину, що складається з дивану та м'якого крісла, вартістю 500 гривень, килим з візерунком вартістю 300 гривень, кровать вартістю 300 гривень, шкаф коричневого кольору, вартістю 200 гривень, тумбу коричневого кольору, вартістю 100 гривень. В даному акті описі ні позивачка [PERSON]. ні співвідповідач [PERSON] не зазначили, що описане майно не належить [PERSON], а належить [PERSON], про що в суді стверджувала позивачка. Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Поряд з цим необхідно приймати до уваги і розяснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 6 (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» та Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», які відповідно до ст. 7 ЦК України є правовим звичаєм. За правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Позивачкою в судовому засіданні не надано жодного належного доказу та не доведено підстави набуття права власності на означене майно, а тому суд не вбачає підстав визнати за позивачкою право власності на це майно та виключати його з акту опису і арешту від 02.12.2010 року. Крім того, позивачкою не доведено, що описане державним виконавцем майно було придбане нею та її чоловіком під час спільного проживання. На підставі досліджених доказів, суд прийшов до висновку, що позов обєктивними достовірними доказами позивачкою не доведений, а тому не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed