Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-24 00:00:00

Публічне Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі Банк) звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 27.03.2007 між ним та ТОВ «Тімекс» укладено генеральну угоду № 6807N4 з загальним лімітом заборгованості 2100000 доларів США строком до 25.03.2010 в рамках якої укладено кілька кредитних договорів, а саме: -кредитний договір № 6807К17 від 27.03.2007 за яким позичальнику відкрито мультивалютну кредитну лінію з лімітом заборгованості еквівалент 2100000 доларів США с кінцевим терміном погашення 25.03.2010 (договір № 1). -кредитний договір № 68608К21 від 06.10.2008 за яким позичальнику відкрито не відновлювальну кредитну лінію з лімітом заборгованості еквівалент 300000 доларів США строком повернення до 28.02.2010 (договір № 2). В забезпечення Генеральної угоди відповідач згідно іпотечного договору № 6807Z61 від 27.03.2007 надав в іпотеку житловий будинок з прибудовами літ. «Л-1», мансардою літ. «Лм», ганком літ. «Л» та гаражем літ. «М» по вул. Івана Камишева, 71 в м. Харкові. Через невиконання позивальником умов договорів станом на 09.04.2010 його заборгованість перед позивачем склала за договором № 1: 1598912,54 доларів США, екв. 12673460,47 грн. заборгованість за кредитом; 192833,64 доларів США, екв. 1528457,28 грн. за відсотками, які нараховані і не сплачені за період з грудня 2008 року по квітень 2010 року; 9508,46 грн. за комісією за управління кредитом за період з червня 2009 року по лютий 2010 року; 1816818,84 грн. пеня за своєчасно непогашені транші кредиту, проценти та комісії. За договором № 2 заборгованість становить: 288600 доларів США, екв. 2287530,18 грн. за кредитом; 15477,94 доларів США, екв. 122682,80 грн. за відсотками, які нараховані і не сплачені за період з липня 2009 року по квітень 2010 року; 3999,55 грн. за комісією за управління кредитом за період з листопаду 2009 року по лютий 2010 року; 176720,42 грн. пеня за своєчасно непогашені транші кредиту, проценти та комісії. Отже, загальна заборгованість за Генеральною угодою станом на 09.04.2010 становить 2347449,66 доларів США/екв. 18606590,26 грн. За іпотечним договором позивач має право за рахунок предмету іпотеки задовольнити свої вимоги, що випливають з кредитних договорів, в повному обсязі. До відповідача направлялась вимога про дострокове погашення кредиту, яка отримана останнім, проте не виконана. Позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок з прибудовами літ. «Л-1», мансардою літ. «Лм», ганком літ. «Л» та гаражем літ. «М» по вул. Івана Камишева, 71 в м. Харкові, що належить відповідачеві, реалізувавши предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів для задоволення своїх вимог в розмірі заборгованості. В суді представник позивача підтримав позовні вимоги та наполіг на їх задоволенні. Представник відповідача проти позову заперечував, пославшись на той факт, що 24.12.2009 Господарським судом Харківської області винесено рішення у справі № 53/325-09 яким розірвано спірні кредитні договори та з ТОВ «Тімекс» стягнуто на користь позивача заборгованість за договором № 6807К17 від 27.03.2007 в розмірі 1375512,79 доларів США та за договором № 68608К21 від 06.10.2008 302110,23 доларів США. Зазначене рішення набрало законної сили, а за вимогами ст.ст. 653 ч. 2, 593 ЦК України, Закону України «Про іпотеку» в результаті розірвання договорів кредиту та припинення зобовязань за ними іпотека є припиненою і звернення стягнення на предмет іпотеки неможливе. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини і відповідні правовідносини. Сторонами не заперечується факт укладання між Банком і ТОВ «Тімекс» генеральної угоди № 6807N4 від 27.03.2007, кредитних договорів № 6807К17 від тієї ж дати і № 68608К21 від 06.10.2008 за якими позичальнику відкрито мультивалютну кредитну лінію з лімітом заборгованості в еквіваленті 2100000 доларів США с кінцевим терміном погашення 25.03.2010 та відновлювальну кредитну лінію з лімітом заборгованості еквівалент 300000 доларів США строком до 28.02.2010 та іпотечного договору № 6807Z61 від 27.03.2007 між Банком та [PERSON] предметом якого став житловий будинок з прибудовами літ «Л-1», мансардою літ «Лм», ганком літ «Л» та гаражем літ «М» по вул. Івана Камишева, 71 в м. Харкові, отже ці обставини доказуванню не підлягають. Крім того, відповідачем не надано заперечень щодо загального розміру заборгованості за вказаними договорами, в рахунок відшкодування якої позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, наявності порушень Банком умов, що передують зверненню до суду з такими вимогами (а.с. 6-55). Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. ТОВ «Тімекс» не виконуються умови договорів кредиту, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки, з метою погашення заборгованості по кредитам. Однак, 24.12.2009 Господарським судом Харківської області винесено рішення у справі № 53/325-09 яким, окрім іншого, розірвано Генеральну угоду № 6807N4 від 27.03.2007, кредитний договір № 6807К17 від 27.03.2007, кредитний договір № 68608К21 від 06.10.2008, укладені між ТОВ «Тімекс» та Банком наслідком чого визнано виплату ТОВ «Тімекс» на користь Банку заборгованість за договором № 6807К17 від 27.03.2007 в розмірі 1375512,79 доларів США та за договором № 68608К21 від 06.10.2008 302110,23 доларів США (а.с. 85-87). Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 09.08.2010 зазначене рішення в частині розірвання Генеральної угоди і кредитних договорів та виплати на користь Банку заборгованості скасовано, проте постановою Вищого господарського суду України від 15.12.2010 скасована ця постанова, а рішення господарського суду Харківської області залишено без змін (а.с. 88-95). Проаналізувавши норми закону, досліджені матеріали справи суд не може погодитись з думкою представника відповідача, що зобовязання за кредитними договорами через зазначені вище рішення є припиненими, отже, як наслідок, припинена і іпотека. Так, згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотека є заставою нерухомого майна. Стаття 593 ЦК України передбачає, зокрема, що право застави припиняється у разі припинення зобовязання, забезпеченого заставою. Аналогічні положення містяться в ч. 5 ст. 3, ст. 17 Закону України «Про іпотеку» (іпотека припиняється у разі припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно до п. 4.2. іпотечного договору № 6807Z61 від 27.03.2007 іпотека припиняється в разі припинення зобовязань за Угодою (в даному випадку за Генеральною угодою). Глава 50 ЦК України (ст.ст. 598-609) передбачає підстави припинення зобовязань і не містить такої підстави, як розірвання договору. Отже, наявність рішення суду щодо розірвання договорів кредиту не скасовує факт їх укладення та дію до моменту розірвання, що стосується і умов договору про зобовязання сторін, наслідків порушення, невиконання чи неналежного виконання зобовязань, тобто не скасовує обовязку боржника сплатити наявну заборгованість. Разом з тим, рішенням Господарського суду Харківської області від 24.12.2009 вирішена доля кредитних договорів та наявності заборгованості за ними, а саме ухвалено про її виплату ТОВ «Тімекс» на користь Банку, тому звернення стягнення на предмет іпотеки наряду з вказаним рішенням господарського суду призведе до стягнення в подвійному розмірі, що є неправомірним. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed