Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором позики, посилаючись на те, що 16 травня 2010р. відповідач взяв у нього в борг 9600грн., про що між ними був укладений договір позики. На підтвердження факту отримання цієї суми відповідачем була надана розписка. Відповідно до п.2.1. Договору позичальник зобов'язувався повернути одержану суму коштів та відсотки по ній у строк до 16.06.10. Відповідач зобовязання не виконав та не повернув суму позики з врахуванням відсотків. Позивач в позові зазначає, що згідно умов договору, а саме п.3.1 за прострочення виконання зобовязань позичальник зобовязаний сплатити пеню в розмірі 1% від простроченої суми, а також відповідно до п.3.3 також повинен сплатити штраф у розмірі 21% в день від суми прострочених платежів. У звязку з вищевикладеним просить суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 16.05.2010р. в сумі 9600грн., суму несплачених відсотків за користування позикою в розмірі 96грн., 3490грн. 56коп. пеню за прострочення платежів та штраф за неповернення позики та відсотків в сумі 73301грн. 76коп. Також стягнути судові витрати у розмірі 865грн. державного мита, 120грн. витрат на ІТЗ. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та надав пояснення аналогічні позовні заяві, просив суд позов задовольнити. Також стягнути з відповідача на користь її довірителя 150грн. за оголошення в газеті про виклик до суду. В судове засідання відповідач не зявився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, а саме опублікуванням в регіональній газеті по місцю реєстрації відповідача оголошення про виклик до суду, суд про причини неявки не повідомив. В наслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу в його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст..224 ЦПК України. Розглядаючи позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованість за договором позики, пеню за прострочення платежів, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача надав суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Судом встановлено, що 16 травня 2010 року відповідач уклав з позивачем договір позики, за яким позивач передав йому грошові кошти у сумі 9600грн. /а.с.5/. Між сторонами був укладений договір позики, згідно з яким відповідно до ст.1046 ЦК України одна сторона (позичкодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а друга сторона зобов'язується повернути позичальникові таку ж суму грошових коштів. Відповідно до зазначеної норми закону, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей. Таким чином, між сторонами укладено договір позики 16 травня 2010 року в письмовій формі, який зафіксований письмовою розпискою /а.с.6/. Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позичкодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст.509 ЦК України, на підставі укладеного між сторонами договору позики, у відповідача виникло зобов'язання повернути позичкодавцю, в даному випадку позивачу зазначені у розписці грошові кошти в обумовлений термін, а саме до 16 червня 2010 року. В статті 1049 цього Кодексу зазначено, що позичальник зобов'язаний повернути позичкодавцеві позику у строк та порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України, передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок невиконання взятих на себе зобовязань, відповідач заборгував позивачу 9600грн., докази, що свідчили б протилежне в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ч.1 та 2 ст.612 ЦК України, - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ч.3 ст.549 цього Кодексу, - пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.. Згідно п.3.1. Договору позики за прострочення виконання зобов'язання за цим Договором (по поверненню позики) позичальник зобовязаний сплатити пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Як вищевстановлено судом відповідач порушив взяті на себе зобовязання, внаслідок чого він повинен сплатити позивачу пеню розмірі 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Згідно матеріалів справи відповідач прострочив 36 днів що становить 3490грн. 56коп. Заслухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи в судовому засідання, враховуючи те, що судом встановлено, що відповідач не виконує свої грошові зобовязання за договором позики, внаслідок чого порушуються цивільні права та інтереси позивача, а тому суд вважає, що необхідно відновити порушенні права та інтереси позивача, шляхом задоволення позовних вимог. Щодо позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення несплачених відсотків за користування позикою в розмірі 96грн. та штраф за неповернення позики та відсотків в сумі 73301грн. 76коп. то суд вважає, що дані вимоги підлягають частковому задоволенню, при цьому суд виходить з наступних підстав. Частиною 1 ст.1048 ЦК України, передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно п.2.2 вищедослідженого договору позики від 16.05.2010р. за користування позикою позичальник сплачує позикодавцеві відсотки у розмірі 12% річних. Пунктом 5 розділу VІІІ «Прикінцевих положень» Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що до приведення законодавства у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому закону, якщо інше не передбачено цим законом. Відповідно до положень зазначеного Закону надання коштів (грошових) у позику є фінансовою послугою (п.6 ст.4 Закону); фінансова послуга надається з метою отримання прибутку, різновидом якого є проценти (п.5 ч.1 ст.1 Закону). Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також фізичними особами субєктами підприємницької діяльності, якщо це прямо передбачено законом. Отже, в інших випадках надання грошових коштів на умовах позики за сплатою процентів не допускається. Суд не приймає до уваги твердження в позовній заяві позивача та його представника в судовому засіданні, а також наданий розрахунок позивача, згідно якого позичальник зобовязаний сплатити позикодавцю (позивачу) штраф у розмірі 21% в день від суми прострочених платежів, що становить 73301грн. 76коп. та вважає, що даний розрахунок позивачем є помилковим та таким, що суперечить вимогам цивільного законодавства, при цьому суд виходить з наступного. Як встановлено судом дійсно відповідно до умов договору позики, а саме п.3.3. у разі порушення позичальником строків сплати відсотків за користування позикою ніж на один місяць, він зобовязаний сплатити на користь позикодавця штраф у розмірі 21% в день. Згідно припису ст.549 ЦК України, - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Як видно з змісту даної норми вона не передбачає нарахування штрафу за кожний день прострочення, при цьому в даній нормі передбачено пеню як різновид неустойки який має триваючий характер, а саме нарахування пені за кожний день прострочення. Враховуючи наведене суд вважає, що з відповідача (позичальника) необхідно стягнути штраф у розмірі 21% від простроченої суми, що становить 2016грн. (9600грн. # 21% = 2016грн.), оскільки в договорі позики чітко зазначено вид неустойки, внаслідок чого даний вид повинен застосовуватись при порушенні боржником зобовязання з врахуванням норм цивільного законодавства. Заслухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи в судовому засідання суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial