Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Суха Балка", Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про стягнення моральної шкоди. Ухвалою суду від 14 лютого 2011 року вимоги позивача [PERSON] в частині вимог до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про стягнення моральної шкоди залишено без розгляду та залучено Фонд… до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що в період з 1995року по 2007рік він працював в ШБУ ВАТ «Суха Балка»: камінчиком, підземним гірничим робітником, підземним кріпильником. 02.07.2007 року був звільнений. Позивач вказав, що в звязку з порушеннями законодавства зі сторони відповідача , він змушений переносити моральні страждання та переживання. Рішенням ЛЕК (лікувальної експертної комісії) від 16.04.2010р., йому були встановлені професійні захворювання за діагнозом: радикулопатія попереково-крижова та шийна на фоні спондилоартрозу та множинних гриж Шморля у поперековому відділі, з вираженим порушенням біомеханіки хребта і стійким больовим синдромом, периферичною ангіодистонією, нейродистрофією у вигляді плічолопаткового пері артрозу другого ступеню, деформуючого артрозу ліктьових в сполученні з пері артрозом, зі згинально-розгинальними контрактурами, деформуючий артроз колінних суглобів. Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст.., (пиловий бронхіт першої ст.., емфізема легень першого ст.. сегментарної дископатії в фазі затяжного загострення з вираженим порушенням біомеханіки хребта, нейроваскулярним синдромом верхніх кінцівок, стійким м»язово-тонічним і больовим синдромом. Комісією, яка проводила розслідування було складено Акт розслідування професійного захворювання - № 31 від 04.05.2007 р. , в якому встановлено , що згідно пункту 17 причиною професійних захворювань є робота в умовах важкої фізичної праці, пилу з вмістом вільного кремнію діоксину, що перевищували гранично допустимий рівень , в пункті 19 Акту… зазначено, в тому числі, вину керівництва : ВАТ «Суха Балка».\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ За висновком МСЕК від 2007 року та при переогляді 13.07.2010 року позивачу було встановлено - 60 % професійної втрати працездатності , з яких: 45% - Радикулопатія, 15 % - ХОЗЛ та встановлено 3-тю групу інвалідності.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Позивач посилається на те, що з вини підприємства він втратив своє здоровя та працездатність і вважає , що відповідачі повинні відшкодувати йому моральну шкоду, наявність якої полягає в наступному: часто виникає оніміння пальців лівої стопи та кістей; відчуває погіршення стану в положенні стоячи та при переносі незначних вантажів; турбує утруднена хода, біль та обмеження в ліктьових суглобах, особливо посилюється при фізичному навантаженні ; скаржиться на біль в області спини. Непокоїть постійний сухий кашель, відбуваються приступи задухи, біль в грудній клітці. В звязку з отриманими профзахворюваннями у нього змінився життєвий устрій, через що доводиться докладати додаткові зусилля для організації свого життя, він постійно відчуває себе хворим чоловіком. Більшість часу він перебуває на лікуванні (згідно виписних епікризів). Рідше спілкується з друзями, через те, що у колі здорових людей почуває себе неповноцінним, втратив радість життя і цей психологічний дискомфорт змушений переживати щодня. Через важку працю, в результаті отримання професійних захворювань, він неодноразово ( 5 разів ) згідно виписних епікризів, на протязі 2006 2010 р. р. знаходився на лікуванні в медичних закладах міста [PERSON], зазначивши , що він змушений більше часу проводити не вдома, не біля родини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач зазначив, що йому було встановлено втрату працездатності первинно в 2007р., але про відшкодування моральної шкоди я дізнався лише в 2010 року, а крім того вважає, що відповідно до вимог ст.. 268 ЦК України строк позовної давності не поширюється на вимоги, про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я. Також зазначив, що Законом України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві…»строк позовної давності не встановлений. Тому вважає, ним не пропущений строк, для звернення з позовною заявою до суду. Крім того, просив стягнути з відповідачів: ВАТ «Суха Балка»та ВВД Фонду… на його користь спричинену йому моральну шкоду в розмірі по 173 000 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] не був присутній, про час та місце розгляду справи сповіщений належно, що підтверджено матеріалами справи. Про причини неявки суд не сповіщено. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні зазначила щодо можливості розгляду справи за відсутністю її довірителя, оскільки останній, за станом свого здоров»я не має змоги бути присутнім у судовому засідання та надав їй, як представнику усі повноваження що передбачені законодавством України. Також, представник позивача заявила клопотання, в якому просила суд, залишити позовні вимоги без розгляду, в частині відшкодування моральної шкоди з Відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків і профзахворювань в місті Кривому Розі Дніпропетровської області в розмірі 173 000 грн. Позовні вимоги до ВАТ « Суха Балка »підтримує у повному обсязі, просить поновити строк звернення до суду та стягнути 173 000 гривень за спричинену моральну шкоду. При цьому послався на обставини вказані в позовній заяві та просить при винесені рішення врахувати що з вини підприємства позивачу заподіяна шкода здоровю , він втратив 60 відсотків професійної працездатності, є інвалідом 3 групи, змушений звертатися за допомогою до лікарів, що підтверджується виписними епікризами, зазначив , що професійні захворювання змінили рівень життєвої діяльності, йому необхідно прикладати багато зусиль для організації свого життя та постійного підтримання працездатності. Також пояснив, що позивач знав про шкідливі умови праці, проте не знав і не повинен був знати про перевищення гранично-допустимих концентрацій шкідливих факторів, саме через допущення яких він захворів , в результаті чого переносить моральні та фізичні страждання через отримані профзахворювання. Представник позивача зазначила, що відповідно до вимог ст.. 268 ЦК України, строк позовної давності не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я, а спеціальним Законом України «Про загальнообов»язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві…»не встановлено строку позовної давності, тому вважає, що ними не пропущено строк звернення з позовною заявою до суду. Представник відповідача - Відкритого акціонерного товариства «Суха Балка»[PERSON] позов не визнала та заперечувала проти його задоволення у повному обсязі, оскільки вважає його не обґрунтованим. Та зазначила, що ВАТ «Суха Балка» вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, не надано доказів які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань, погіршення його здібностей, не надано доказів про перенесення позивачем моральних страждань та переживань, позивач не обґрунтував розмір моральних страждань та переживань. Передбачене ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування моральної шкоди відповідачем не застосовується до осіб, що підлягають обовязковому соціальному страхуванню відповідно до Закону України „ Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності . Саме такою особою і є позивач. Відповідно до Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоровя , повязане з виконання трудових обовязків , встановлення факту спричинення моральної шкоди покладено на медико-соціальні експертні комісії. Такого висновку позивач суду не представив. З матеріалів, доданих до позовної заяви не вбачається, що позивач зазнав стресу, депресії чи інших негативних виявів свого стану в результаті трудового каліцтва. Також позивач не надав доказів, які б підтверджували факт спричинення моральної шкоди, наявність, характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких він зазнав, характеру немайнових втрат, а також - про зміну образу і якості життя в звязку з професійними захворюваннями. Згідно ст.. 9 Закону України «Про охорону праці» відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові перекладено із роботодавця на страховика. Вони сплачують певну суму страхових внесків і не несуть матеріальних затрат у разі нещасного випадку, тому що ці відносини регулюються нормами соціального забезпечення Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Також зазначила, що позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду із зазначеними вимогами. Таким чином, ВАТ «Суха Балка»не повинен виплачувати позивачеві моральну шкоду. Представник третьої особи Фонду… - [PERSON] проти задоволення позовних вимог позивача не заперечувала. Вислухавши представників сторін, що зявились до суду, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. При обговоренні питання про спричинення позивачеві [PERSON] моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, матеріальну шкоду, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках. Як було встановлено у судовому засіданні, і цей факт підтверджено копією трудової книжки позивача (а.с.5-8), що в період з 1995року по 2007рік він працював в ШБУ ВАТ «Суха Балка»: камінчиком, підземним гірничим робітником, підземним кріпильником. 02.07.2007 року був звільнений. Рішенням ЛЕК (лікувальної експертної комісії) від 16.04.2010р., йому були встановлені професійні захворювання за діагнозом: радикулопатія попереково-крижова та шийна на фоні спондилоартрозу та множинних гриж Шморля у поперековому відділі, з вираженим порушенням біомеханіки хребта і стійким больовим синдромом, периферичною ангіодистонією, нейродистрофією у вигляді плічолопаткового пері артрозу другого ступеню, деформуючого артрозу ліктьових в сполученні з пері артрозом, зі згинально-розгинальними контрактурами, деформуючий артроз колінних суглобів. Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст.., (пиловий бронхіт першої ст.., емфізема легень першого ст.. сегментарної дископатії в фазі затяжного загострення з вираженим порушенням біомеханіки хребта, нейроваскулярним синдромом верхніх кінцівок, стійким м»язово-тонічним і больовим синдромом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Комісією з розслідування професійних захворювань було проведено розслідування у відношенні позивача та складено Акт розслідування професійного захворювання - № 31 від 04.05.2010 р. (а.с.9-10) , в якому встановлено , що згідно пункту 17 причиною професійних захворювань, в тому числі, є робота на протязі 23 років 09 місяців в умовах важкої фізичної праці та 16 років 07 місяців пилу з вмістом вільного кремнію діоксину, що перевищували гранично допустимий рівень. Важкість праці кріпильника відноситься до ІІІ класу 2-о ступеня шкідливості. В пункті 19 Акту… зазначено, в тому числі, вину керівництва в заподіянні шкоди здоровю : ВАТ «Суха Балка».\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ За висновком МСЕК від 2007 року та при наступному переогляді від 13.07.2010 року (а.с.11) позивачеві було встановлено - 60 % професійної втрати працездатності , з яких 25% - Радикулопатія, 15 % - ХОЗЛ та встановлено 3-тю групу інвалідності . Встановлено протипоказання: важка праця, переохолодження, вимушена поза, довга ходьба в умовах виробничого пилу.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до наданих виписних епікризів, позивач в результаті отримання професійних захворювань, неодноразово ( 15 разів ) на протязі 2006 2010 р. р. знаходився на лікуванні в медичних закладах міста [PERSON], щорічно проходив стаціонарно лікування, згідно наданих медичних документів лікарями рекомендовано : спостереження лікарів ; щорічні курси відновної терапії; ВМП, ЛФК, санаторнокурортне лікування.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково за таких підстав. Суд вважає, що факт виплати позивачу одноразової допомоги, щомісячних страхових виплат не є підставою для відмови у задоволенні вказаного позову, оскільки виплата зазначених сум і суми у відшкодування моральної шкоди передбачені Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»у якості самостійних виплат. Також, суд відхиляє доводи представника відповідача ВАТ «Суха Балка»щодо допустимого засобу доказування факту моральної шкоди через їх неспроможність і суперечність змісту приписів ч. 2 ст. 59 ЦПК України, що базуються на законодавчій презумпції про високий ступінь вірогідності даних, гарантований суворим дотриманням правил, передбачених законом для форми (джерел) отримання певного роду даних, тоді як за п. 1.1 затвердженого наказом МОЗ України № 212 від 22.11.1995 Порядку на МСЕК лише покладається обовязок встановлювати факт спричинення моральної шкоди, а не виключається можливість доводити такий факт іншими доказами, що підтверджують положення п. 3.8 цього Порядку про комплексний розгляд лікарських висновків з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого. Відповідно до ст. 43 [PERSON] України кожен вправі заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, що забезпечується в тому числі належними, безпечними і здоровими умовами праці, обовязок створити які з впровадженням сучасних санітарно-гігієнічних засобів для запобігання виникненню професійних захворювань покладений ст. 153 КЗпПУ за трудовим договором на роботодавця. Небезпечні та шкідливі умові праці і фактори на робочому місці, про які згідно зі ст. 29 КЗпПУ попереджається працівник до фактичного допуску до роботи, за своєю природою є обставинами, що свідчать про ступінь ймовірності виникнення внаслідок виконання обумовленої трудовим договором роботи професійного захворювання з втратою працездатності, про виникнення якого сторонам трудового договору (ст. 21 КЗпПУ) заздалегідь невідомо, бо воно не є неминучим. У звязку з цим працівник, даючи розписку, засвідчує лише свою обізнаність з ризиком захворювання, виникнення якого припускається і не залежить від волі осіб, та з яким повязана втрата здоровя і працездатності, як професійної, так і загальної, а не дає згоду на втрату цієї працездатності. Вжиття з свого боку всіх можливих заходів для створення безпечних і нешкідливих умов праці для запобігання таким обставинам відповідач не довів, не спростувавши презумпцію своєї вини за ст. 614 ЦК України. Відповідно до вищевказаного вбачається виникнення у позивача права, а у відповідачів обовязку за ст. 237-1 КЗпПУ на виплату грошової суми за моральну шкоду, як про це відзначав Пленум Верховного Суду України в п.п. 6, 13 постанови № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Крім того, суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обовязків здоровю позивача була заподіяна шкода професійними захворюваннями, винним в отриманні позивачем професійних захворювань є відповідач у справі, і даний факт підтверджено письмовими матеріалами справи. Від професійних захворювань позивач втратив працездатність в розмірі 60 % та йому встановлено 3-тю групу інвалідності. Від професійних захворювань позивач переносить фізичний біль та моральні страждання. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійних захворювань порушено звичайний для нього спосіб життя, він вимушений витрачати додаткові сили для організації свого життя, а при таких обставинах переносить моральні страждання та переживання. Суд вважає безпідставним зауваження представника відповідача щодо необхідності позивача звернутись із зазначеними вимогами також і до ВАТ «ЦГЗК», як підприємства, в трудових відносинах з яким перебував позивач в період часу з 1982 року по 1995 роки, оскільки, саме це є прерогативою позивача. Суд вважає, що в даному випадку відповідач повинен виплатити позивачеві моральну шкоду. Доводи представника відповідача - ВАТ «Суха Балка»про те, що вони не є належними відповідачами по справі, а належним відповідачем повинно бути Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, і слід керуватися Законом України „ Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності , є безпідставними, оскільки, правовідносини сторін вперше виникли у 2007 році , тобто в період, коли було скасовано ст. 28 та 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності», відповідно яких обовязок по відшкодуванню моральної шкоди покладено було на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Статтею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. До 2008 року обовязок відшкодування моральної шкоди, заподіяної, зокрема, внаслідок професійного захворювання, покладався на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Україні, та відповідні норми закону були зупинені законами про Державний бюджет відповідно за 2006 та 2007 роки. Як зазначено у рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 [PERSON] України. Враховуючи те, що у законодавстві, яке регулює данні правовідносини, відбувалися зміни, а також те, що позивач є інвалідом, кожний рік проходить стаціонарно лікування, фізично страждає та морально переживає від отриманих ним професійних захворювань , суд вважає , причини пропуску строку звернення до суду поважними та приходить до висновку про необхідність їх поновлення. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, нашли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що спричинена моральна шкода підлягає компенсації. Обговорюючи розмір відшкодування позивачу [PERSON] моральної шкоди, суд виходить із суми, яку визначив позивач, тобто 173 000 грн., також, суд враховує, характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін його життєвих зв'язків, а саме: 60% втрати професійної працездатності, 3-тю групу інвалідності, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. А також вину підприємства у професійному захворюванні позивача. При цьому суд враховує, що максимальний розмір у відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 мінімальних заробітних плат при умові відсутності стійкої втрати працездатності на день постановлення рішення суду (у відповідність п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»в випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратній відповідності з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні цього питання повинен виходити із такого мінімального розміру заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, які діють на момент розгляду справи. Зважаючи на викладене, а також,

Outcome: partial