Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом ЗАТ АТЗТ Коростенський фарфор про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. При цьому зазначає, що вона з 1975 року по 22.04.2010 року працювала на різних посадах на ЗАТ АТЗТ Коростенський фарфор. З 1999 року до дня звільнення працювала на посаді начальника формоливарного цеху. 22.04.2010 року була звільнена згідно наказу № 20К на підставі ст.. 41 п. 2 КЗпП України. Однак, вважає, що звільнена з роботи була незаконно. Так, за весь час роботи неодноразово нагороджувалась подяками, почесними грамотами та грошовими преміями. В 2007 році виробництво різко зупинилось, їй почали не виплачувати заробітну плату, або її виплачували в неповному розмірі. А тому вона зверталась до суду з позовом про стягнення заробітної плати, який був задоволений. 19.04.2010 року була винесена вимога державним виконавцем і її повідомлено, що 22.04.2010 року о 10.00 годині вона має бути присутньою на підприємстві для опису та арешту майна боржника. 22.04.2010 року вона спільно з іншими стягувачами була присутня при тому, як державний виконавець проводив опис майна ЗАТ АТЗТ Коростенський фарфор. Вказане майно мали реалізувати, а кошти направити на погашення заборгованості по заробітній платі перед працівниками підприємства, в тому числі і їй. 22.04.2010 року по закінченню робочого дня на прохідній їй був вручений наказ № 20К, відповідно до якого 22.04.2010 року вона була звільнена з роботи на підставі ст.. 41 п. 2 КЗпП України, а саме за втратою довір»я. Вона в подальшому звернулась до керівництва підприємства, однак їй пояснити причини її звільнення не змогли та не надали будь яких фактів вчинення нею будь яких умисних або необережних дій, які б дали підстави для втрати до неї довір»я і звільнення. Крім того, відповідно до ст.. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав передбачених п.п. 2 і 3 ст. 41 КЗпП України може бути проведено лише за згодою профспілкової організації, членом якої є працівник. На її звільнення згоди профспілкової організації не було. А тому, вона звернулась до суду з вказаним позовом та просить поновити її на роботі на посаді начальника формоливарного цеху ЗАТ АТЗТ Коростенський фарфор та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 22.04.2010 року по день поновлення на роботі. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві та пояснила, що вважає, що була звільнена тому, що звернулась до суду з позовом про стягнення заробітної плати. Під час проведення державним виконавцем опису та арешту майна ЗАТ АТЗТ Коростенський фарфор матеріальні цінності за які вона відповідала втрачені чи пошкоджені не були. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що дійсно позивачка була звільнена з роботи 22.04.2010 року на підставі ст.. 41 п. 2 КЗпП України, а саме за втратою довір»я. Позивачка була начальником формоливарного цеху та була відповідальна за збереження власності підприємства в цеху. Крім того, з позивачкою був укладений договір про повну матеріальну відповідальність. 22.04.2010 року позивачка була присутня при тому, як державний виконавець проводив опис та арешт майна підприємства. Представника підприємства в цей час не було. Тому допущені нею порушення, а саме допущення на завод державного виконавця без погодження з керівництвом, дали підстави вважати, що позивачка переслідувала свої особисті інтереси в порушення наказів по підприємству про збереження комерційної таємниці. Своїми діями позивачка дала підстави для втрати довір»я до неї з боку підприємства та її подальшого звільнення. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачка вона з 1975 року по 22.04.2010 року працювала на різних посадах на ЗАТ АТЗТ Коростенський фарфор. З 1999 року до дня звільнення працювала на посаді начальника формоливарного цеху, що стверджується трудовою книжкою. В 2007 році позивачці почали не виплачувати заробітну плату, або її виплачували в неповному розмірі. А тому, вона зверталась до суду з позовом про стягнення заробітної плати, який був задоволений. 22.04.2010 року позивачка спільно з іншими стягувачами була присутня при тому, як державний виконавець проводив опис та арешт майна ЗАТ АТЗТ Коростенський фарфор. 22.04.2010 року позивачка була звільнена згідно наказу № 20К на підставі ст.. 41 п. 2 КЗпП України, а саме за втратою довір»я. Відповідно до п. 2 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір»я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до ст. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.92 р. Про практику розгляду судами трудових спорів (зі змінами та доповненнями) звільнення з підстав втрати довір»я, суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові та товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір»я (зокрема порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). 22.04.2010 року, під час проведення державним виконавцем опису та арешту майна ЗАТ АТЗТ Коростенський фарфор матеріальні цінності втрачені чи пошкоджені не були, про що пояснила в судовому засіданні позивачка та не заперечив представник відповідача. Крім того, як встановлено в судовому засіданні, проти чого не заперечили обидві сторони, позивачка згідно своїх повноважень, які надані їй, як начальнику формоливарного цеху, не має права вирішувати питання про допуск на територію підприємства. Ці обов»язки покладені на інших осіб. А тому, підстав для звільнення позивачки не було і вимоги позивачки в частині поновлення на роботі підлягають задоволенню. Відповідно до ст.235 КЗпП України в разі поновлення на роботі незаконно звільненого працівника власник відшкодовує працівнику середній заробіток за час вимушеного прогулу. Згідно довідки № 260 від 12.10.2010 року, наданої відповідачем, середньоденний заробіток [PERSON] становив 111,76 грн. А тому, суд стягує з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.04.2010 року по 18.11.2010 рік в сумі 16316,96 грн. (146 днів х 111,76 грн. = 16316,96 грн.).

Outcome: approved