Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-14 00:00:00

В жовтні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків,посилаючись на те, що в 43 річному віці, 12 травня 2010 року висновком МСЕК йому вперше встановлено 3 профзахворювання на рівні 50 % втрати працездатності та 3група інвалідності. 08.07.2010 року зільнений з роботи по ст. 40 п2 КЗпП України, по інвалідності, не працює. Його загальний трудовий стаж складає 24 роки 6 місяців, із них 15 рік 11 місяців він працював в умовах впливу шкідливих факторів. Він працював підземним прохідником шахти «Гвардійська» В/О «Кривбассружа» та ВАТ «Кривбасзалізрудком» (9р 6 міс), підземним гірничим майстром (2 роки),підземним кріпильником (7років 9 місяців). Рішеням ЛЕК НДІ від 04 березня 2010 року, протокол № 495 йому встановлено професійні захворювання з діагнозом: 1.Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії(пильовий бронхіт першої ст..емфізема легень 1 ст).ЛН першого-другого ступеня. 2.Нейросенсорна приглухуватість справа третього ст..(зі значним зниженням слуху),зліва першого ст..(з легким зниженням слуху). 3.Радикулопатія попереково-крижова з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і мязово-судинним синдромами. Захворювання виникли з 2007 року, в звязку з тривалим часом роботи підземним прохідником в шкідливих та небезпечних умовах праці, які перевищували санітарно-допустимі норми. Винним у заподіянні шкоди є підприємство, що у порушення діючого законодавства не забезпечило безпечну організацію при виконання робіт, не виконувало норм і правил охорони праці. Йому спричинено моральну шкоду, так як порушились його нормальні життєві звязки, він не може реалізувати своє бажання працювати,матеріально забезпечувати себе та свою сімю,відпочивати. Йому потребуються додаткові зусилля для організації свого життя. Вважає, що сума компенсації за заподіяну моральну шкоду складає 150 000 гривень В судовому засіданні позивач [PERSON] і представник позивача [PERSON] позов підтримали в повному обсязі, просили стягнути з [PERSON] акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь позивача 150\~000 гр. в відшкодування моральної шкоди заподіяної в наслідок отримання професійного захворювання при виконанні трудових обовязків.. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» в особі [PERSON] позов не визнала, пояснила,що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди. Вислухавши сторони, дослідив матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково за такими підставами. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач працював підземним прохідником шахти «Гвардійська» В/О «Кривбассружа» та ВАТ «Кривбасзалізрудком» (9р 6 міс), підземним гірничим майстром (2 роки),підземним кріпильником (7років 9 місяців). Рішеням ЛЕК НДІ від 04 березня 2010 року, протокол № 495 йому встановлено професійні захворювання з діагнозом: 1.Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії(пильовий бронхіт першої ст..емфізема легень 1 ст).ЛН першого-другого ступеня. 2.Нейросенсорна приглухуватість справа третього ст..(зі значним зниженням слуху),зліва першого ст..(з легким зниженням слуху). 3.Радикулопатія попереково-крижова з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і мязово-судинним синдромами. Висновком МСЕК від 12.05.2010 року йому установлена втрата професійної працездатності 50 %, та 3 группа інвалідності: 20%-ХОЗЛ , 20% -радікулопатія , 10%-туговухість. Винним у заподіянні шкоди є підприємство, що у порушення діючого законодавства не забезпечило безпечну організацію при виконання робіт, не виконувало норм і правил охорони праці. Згідно з Актом розслідування професійного захворювання від 13 квітня 2010 року, п.19 адміністрація шахти «Гвардейська» ВО «Кривбасруда та ВАТ « Криворізький залізорудний комбінат»» в період праці позивача порушували ст. 13 Закону України «Про охорону праці»,ст..153 КзпП України, щодо утворення на робочих місцях умов праці відповідно вимогам нормативних актів. В п.17 зазначеного Акту указано, що причиною професійних захворювань є робота впродовж 15 років 11 місяців в умовах запиленості повітря робочої зони, впливу шуму та 13 років 11 місяців важкої фізичної праці. Провина підприємств підтверджується також санітарно-гігіенічною характеристикою умов праці затвердженою головним державним санітарним лікарем Тернавської СЕС № 2/2- 875 від 20.03.2009 року, яка свідчить про те, що на робочому місці позивача було перевищення допустимих норм пилу,шуму,вібрації,негативні кліматичні умови. 1.Шкідливі фактори: Пил фіброгенної дії від 3.6 до 11.05 при нормі 2.0 за зміну від 10 до 70 %. 2.Рівень фізичного перенавантаження:Маса піднімає мого вантажу від36-99 кг при нормі-30 кг.;робоча поза : при нормі 25 градусів-30- 41.8 градусів до 51.6% зміни. Нахили корпусу(вимушені,більше 30градусів)-216-240 разів за зміну принормі до 100. Важкість праці відноситься до 3 класу 2 ступеня шкідливості. 3.Мікрокліматичні умови: Відносна вологість 98-100 % при нормі 80-30. -температура 16.2-22.6 / при нормі 16-26 /. Шум 91-114 дБ при нормі 80 дб. та інші показники які перевищували допустимі норми,та привели до профзахворювання. По висновку санітарно-гігієнічної характеристики в відповідності гігієнічної кваліфікації праці ГН 3.3.5-3.3.8;6.6.1-083-2001 р умови праці відносяться до класу»Шкідливий 3.3.,напруженість до 3 класу 2 спупеня шкідливості. Провина підприємства підтверджується висновком МСЕК від 12.05. 2010 року, виписками з історій хвороби позивача, станом здоров'я позивача. У позивача на підставі висновку МСЕК від 12.05.2010 р. виникло право на відшкодування моральної шкоди. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що з вини підприємства він переносить як фізичні так і моральні страждання викликані ушкодженням здоров'я в наслідок професійного захворювання, одержання тимчасової, а потім стійкої втрати працездатності при виконанні трудових обов'язків. Фізичні страждання позивача полягають в постійних стійких болях у поперековому відділі хребта, затерпання рук, мерзлякуватість,болі в ногах, затруднення ходьби, швидка стомлюваність,сухий кашель,зниження слуху, порушеня сну. Отримане захворювання обмежує життєву активність, позбавляє повноцінного спілкування з людьми. Заподіяне позивачу з вини підприємства професійне захворювання викликає в нього фізичні і моральні страждання, порушило звичний для нього спосіб життя, вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, для підтримки здоров'я, порушило нормальні життєві зв'язки внаслідок неможливості продовження активного цивільного життя, унаслідок порушення відносин з оточуючими людьми. Відповідно до розяснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоровя умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. 3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків. Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року». 23.02.2007 року був ухвалений Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання які спричинили втрату працездатності". Зокрема даним законом про зміни до базового Закону передбачено вилучення з Закону ст.ст. 1, 21, 28, 34, 35 норми, щодо обовязку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професіональних захворювань України виплачувати грошову суму за моральну шкоду потерпілому, внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин. Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, безпідставні, оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦПК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Інші доводи відповідачіа спростовуються матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд не може погодитися із запереченнями представників відповідача - відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку праця в умовах важкої фізичної праці, яка перевищувала ГДР, як визначено висновками комісії \~при \~розслідуванні профзахворювання, і які не оскаржило підприємство-відповідач. \~ Отже, в судовому засіданні встановлено, \~що при \~виконанні \~трудових \~обовязків здоровю позивача була заподіяна шкода в наслідок професійного захворювання, \~винним в отриманні позивачем професійного захворювання є відповідач [PERSON] акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат». При вказаних \~обставинах \~суд \~вважає, що в наслідок професійного захворюванням порушено звичайний \~для \~позивача спосіб життя, він \~ вимушений \~витрачати \~додаткові сили для організації свого життя, а при таких обставинах переносить моральні страждання та переживання. Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України, акту розлідування хронічного професійного захворювання форми П-4 від 13.04.2010 року, виписки із історії хвороби [PERSON] Українського НДІ промислової медицини, суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність не забезпечення [PERSON] акціонерним товариством «Криворізький залізорудний комбінат» під час праці на підприємстві позивача якісних та безпечних умов праці. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. У звязку з професійним захворюванням змінився спосіб та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань. Він постійно відчуває біль в різних частинах тіла, такий стан не дає йому можливості спокійно спати ночами, займатися фізичною роботою. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що вперше позивачу 12.05.2010 року встановлено 50% втрати професійної працездатності в наслідок професійного захворювання і 3 група інвалідності, а також характер захворювання, пов'язаних з заподіянням ушкодження здоровю фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги позивача задовольнити частково та стягнути з відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» 45 000 грн у відшкодування моральної шкоди. На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: approved