Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-22 00:00:00

У березні 2010 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з позовом до відповідачів, посилаючись на те, що 14 червня 2007 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір №3/АV7-06-07 відповідно до умов якого банк надав кредит в сумі 21377 доларів США зі строком повернення до 14 червня 2014 року, для купівлі автомобіля HYUNDAI, марки SONATA. Відповідно до договору застави від 14 червня 2007 року автомобіля HYUNDAI SONATA, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] передано в застав у банку, як забезпечення повернення кредиту. Також 14 червня 2007 року банк уклав з [PERSON] договір про відкриття кредитної лінії №3/АGL7-06-07, відповідно до якого надав кошти в сумі 9520 грн. зі строком повернення до 14 червня 2014 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитними договорами між банком та [PERSON] 14 червня 2007 року укладено договір поруки . В звязку з невиконанням зобовязань за кредитними договорами станом на 31 березня 2010 року утворилась заборгованість в сумі 231914 грн. 82 коп. Після уточнення позовних вимог банк просив стягнути заборгованість по кредитному договору №3/АV7-06-07 від 14 червня 2007 року в сумі 220686 грн. 47 коп. та 11228 грн. 35 коп. за кредитним договором №3/АGL7-06-07 від 14 червня 2007 року. Також просив стягнути судові витрати. В травні 2010 року з зустрічним позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про розірвання кредитного договору звернулась [PERSON], яка після уточнення позовних вимог просила визнати кредитний договір №3/АV7-06-07 від 14 червня 2007 року укладений між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» недійсним, визнати договір застави транспортного засобу №3/АV7-Z від 14 червня 2007 року недійсним, зобовязати банк прийняти 50648 грн. 29 коп. з розстрочкою платежів на 46 місяців з 10 вересня 2010 року до 14 вересня 2014 року включно, за таких умов щомісячний платіж буде складати 1101 грн. 05 коп. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 травня 2011 року в позові публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №3/АV7-06-07 від 14 червня 2007 року відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання кредитного договору №3/АV7-06-07 від 14 червня 2007 року та договору застави транспортного засобу №3/АV7-Z від 14 червня 2007 року недійсним задоволено частково. Визнано недійсним, з моменту укладення, кредитний договір №3/АV7-06-07 від 14 червня 2007 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Визнано недійсним, з моменту укладення, договір застави транспортного засобу №3/АV7-Z від 14 червня 2007 року укладений між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Зобовязано ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» прийняти від [PERSON] грошові кошти в сумі 50638 грн. 29 коп. в рахунок погашення боргових зобовязань за кредитним договором №3/АV7-06-07 від 14 червня 2007 року. В іншій частині позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання кредитного договору №3/АV7-06-07 від 14 червня 2007 року та договору застави транспортного засобу №3/АV7-Z від 14 червня 2007 року недійсним відмовлено. Вирішено питання про судові витрати. В апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання підлягає частковому задоволенню. За змістом ч.ч. 3,4 п.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права Із справи вбачається, що 14 червня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір №3/АV7-06-07, відповідно до якого банк надав 21337 доларів США для придбання автомобіля HYUNDAI SONATA, зі строком повернення до 14 червня 2014 року. Також, 14 червня 2007 року між банком та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії №3/АGL7-06-07, за яким відкрито кредитну лінію з кредитним лімітом в розмірі 9520 грн. під 19% річних, зі строком повернення до 14 червня 2014 року. Кошти за вказаним договором були надані для оплати страхових внесків. З метою забезпечення повернення кредитів, в той же день укладено договір застави транспортного засобу - автомобіля HYUNDAI SONATA, 2007 року випуску. В забезпечення виконання зобовязань, між банком та [PERSON] 14 червня 2007 року укладено договір поруки, відповідно до якого остання зобовязалася відповідати в повному обсязі за повне та своєчасне виконання зобовязань [PERSON] по кредитним договорам. Ухвалюючи рішення місцевий суд прийшов до висновку, що банк всупереч умовам кредитного договору, відповідно до яких кредит надається в доларах США, фактично надав кредит в національній валюті гривні. Апеляційний суд не погоджується з вказаним висновком виходячи з наступного. Із справи вбачається, що 14 червня 2007 року після укладення кредитного договору №3/АV7-06-07, кошти в сумі 21377 долари США були перераховані на її рахунок №22036073262603. Вказані кошти надавалися [PERSON] з метою придбання автомобіля, тому, після отримання 21377 доларів США (підтверджено заявою на видачу готівки), вказана сума була обміняна на гривню (підтверджено квитанцією про здійснення валютно-обмінної операції), після чого кошти в сумі 107100 грн. були перераховані згідно меморіального ордеру як оплата за автомобіль HYUNDAI SONATA. Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що договір укладався саме в іноземній валюті і висновок місцевого суду з цього питання є помилковим. Укладаючи кредитний договір сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі, правочин було спрямовано на реальне настання правових наслідків. Крім того, в позовній заяві [PERSON] сама зазначила, що в червні 2007 року з метою отримання грошових коштів для придбання автомобіля вона зверталася до різних фінансових установ і саме пропозиція «Банку «Фінанси та Кредит» її влаштувала. Також апеляційний суд приходить до висновку, що отримуючи кредит в іноземній валюті, [PERSON] діяла свідомо, оскільки відсоткова ставка за кредитним договором в доларах США була значно нижчою аніж відсоткові ставки по кредитам в гривні. Із наданих суду розрахунків вбачається, що станом на 31 березня 2010 року заборгованість по кредитному договору №3/АV7-06-07 складає 220686 грн. 47 коп., заборгованість по договору про відкриття кредитної лінії №3/АGL7-06-07 складає 11228 грн. 35 коп. За змістом ст. ст. 1049, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові, а останній зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Листом від 18 березня 2009 року та вимогою від 7 жовтня 2009 року боржник [PERSON] була проінформована про заборгованість за кредитними договорами та їй було запропоновано погасити вказану заборгованість. Вказані вимоги залишилися не виконаними. Встановивши викладене та з врахуванням вказаних норм цивільного права апеляційний суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Позичальник [PERSON] та поручитель [PERSON] не виконують умов кредитних договорів, а тому апеляційний суд вважає за необхідне стягнути заборгованість за кредитним договором №3/АV7-06-07 від 14 червня 2007 року в сумі 220686 грн. 47 коп. та заборгованість за кредитним договором №3/АGL7-06-07 від 14 червня 2007 року в сумі 11228 грн. 35 коп. Що стосується посилання [PERSON] на те, що у банка не було в наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти, як засобу платежу, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Законодавством України визначено, що гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, а обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства. Згідно ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку встановлених законом. Законом України «Про банки та банківську діяльність» визначено, що банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями на підставі банківської ліцензії. З наданих документів вбачається, що Банк «Фінанси та Кредит» має банківську ліцензію на право здійснювати банківські операції, дозвіл на право здійснення операцій визначених п.п.1,4 ч.ч.2,4 ст. 47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» та додаток до дозволу в якому зазначено перелік операцій які має право здійснювати банк. Таким чином апеляційний суд приходить до висновку, що банк має право здійснювати операції з валютними цінностями, однією із яких кредитування в іноземній валюті.

Outcome: partial