Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду у лютому 2010 року із зазначеним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги наступними обставинами. Він 10.10.2008 уклав з відповідачем договір споживчого валютного кредиту на купівлю автотранспортного засобу у розмірі 38359 доларів США строком на 7 років. Позивач придбав автомобіль Форд шляхом перерахування коштів з рахунку банку на рахунок ДП «[PERSON] груп» та заставив його банку, як умову повернення кредиту. Так як банк перерахував гроші за авто в гривнях, а не в доларах США, вважає, що договір споживчого кредиту, укладений з ним в іноземній валюті має ознаки удаваного. Оскільки фактично розрахунки за авто проводилися у гривнях, вважає, що саме гривня України має бути зазначена в усіх договорах, укладених позивачем з відповідачем, за курсом НБУ на момент укладення. Просить суд визнати нікчемним окремий пункт договору кредиту купівлі транспортного засобу, визнати удаваним укладення валютного споживчого кредиту, визначити суми споживчого кредиту та застави на дату укладення у гривнях у розмірі 197 595,10 грн. У судовому засіданні представник позивача та третьої особи на боці позивача повністю підтримав вимоги позовної заяви та, посилаючися на підстави позову, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, суду пояснив, що гривня, як національна валюта України, є універсальним платіжним засобом, а іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадку і порядку, визначеному законом. Законом України «Про банки і банківську діяльність» передбачена можливість надання кредитів в іноземній валюті банками, що мають відповідну ліцензію. Відповідач має ліцензію на надання кредитів як в українській, так і в іноземній валюті. Чинне законодавство жодним чином не забороняє банкам надавати кредити в іноземній валюті та не регламентує умови кредитування, а тому вимоги позивача є безпідставними. Просить суд відмовити позивачеві у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст.197 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Iноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі банківські операції: 1) приймання вкладів (депозитів) від юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних рахунків клієнтів і банків-кореспондентів, у тому числі переказ грошових коштів з цих рахунків за допомогою платіжних інструментів та зарахування коштів на них; 3) розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Відповідно до ч.1 ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», як кредитні у цій статті розглядаються операції, зазначені у пункті 3 частини першої та у пунктах 3-7 частини другої статті 47 цього Закону. Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит будь-яке зобовязання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобовязання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобовязання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобовязання на сплату процентів та інших зборів з такої суми; кошти гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Судом встановлено, що відповідач має банківську ліцензію на право здійснювати банківські операції, визначені ч.1 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (а.с.42). Також відповідач має дозвіл НБУ на право здійснення операцій з валютними цінностями (а.с.42 зворот та а.с.43-43 зворот). На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку, що відповідач мав право укладати договори споживчого кредитування в іноземній валюті, яким є договір, укладений 10.10.2008 між позивачем і відповідачем (а.с.15-20). Позивач при укладанні договору був ознайомлений з його умовами, погодився на них, виконував їх до певного часу, а тому суд не вважає його доводи щодо заявлених позовних вимог такими, що грунтуються на законі, та не є обгрунтованими наданими позивачем доказами. А тому позовна вимога про визнання нікчемним договору споживчого кредиту в іноземній валюті задоволенню не підлягає. Оскільки інші позовні вимоги є похідними від вимоги визнання нікчемним договору споживчого кредиту в іноземній валюті, вони також задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: dismissed