overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Заявлені вимоги мотивує тим, що з 26.10.1996 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальну допомогу на утримання доньки не надає, тому вимушена звернутися до суду. Відповідач інших дітей не має, утримання по виконавчим документам з нього не проводиться. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26.10.1996 р. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Донька перебуває на утриманні позивача. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно зі ст. 181 ч. 3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. З врахуванням всіх обставин справи, що мають істотне значення для її вирішення, суд вважає, що розмір аліментів має бути визначений в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше встановленого законом мінімального розміру аліментів на одну дитину. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в районний суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що через несумісність характерів та різні погляди на сімейне життя вони не розуміють один одного, через що виникають сварки та скандали, і тому він прийшов до висновку що подальше спільне життя із відповідачкою неможливе. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. При цьому позивач позов підтримує та за наявності підстав для прийняття заочного рішення не заперечує проти такого. Відповідач [PERSON] будучи повідомленою про дату, час і місце судового розгляду справи в порядку, що передбачений ч. 5 ст. 74 ЦПК України до суду не зявилася, повідомлення про причини неявки в судове засідання суду не надійшли. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судові повістки про виклик відповідачеві направлені за адресою його місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності відповідача за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Тому суд, відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення, оскільки позивач не заперечує проти такого розгляду справи. Дослідивши письмові докази у справі, та оцінивши їх у сукупності та взаємозвязку, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 25.07.1980 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у виконкомі Вінницько-Хутірської сільської ради, актовий запис №35. Від спільного подружнього життя в сторін народилось троє дітей, які на даний час є повнолітніми. Сімейне життя не склалося і подружжя припинило шлюбні відносини. Причинами цього є відсутність взаєморозуміння між ними, через що виникали сварки та скандали. Подружжя не робить спроб відновити шлюбні відносини. Зясувавши взаємовідносини сторін і дійсні причини позову, суд приходить до висновку, що сімя розпалась остаточно і зберегти її неможливо. Враховуючи викладене вище, на підставі ст. 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-25 00:00:00

08.04.2011 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 04.08.2006 р. відділом РАЦС Врадіївського районного управління юстиції було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. За час спільного проживання з відповідачем у них народилося дві доньки Сніжана, [INFO], та [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач. Неповнолітня донька [PERSON] проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає, хоча може і повинен її надавати, так як працездатний за віком та станом здоровя. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявися, але надав заяву з клопотанням слухати справу в його відсутність. Вказав, що позовні вимоги визнає частково. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до слідуючого. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 п.п. 1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 9), 04 серпня 2006 р. Відділом РАЦС Врадіївського районного управління юстиції було розірвано шлюб між сторонами. Згідно копії паспорту (а.с. 7-8) [PERSON] народилася 29 червня 1994р. Згідно довідки, яка міститься в матеріалах справи, [PERSON] зареєстрована та проживає [INFO], 36, та з нею проживає її донька [PERSON], [INFO]. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивачки знайшли своє підтвердження і підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, в силу ст. 88 ч. 3 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір, в розмірі 51 грн. та, в силу ст. 81 ч. 1 ЦПК України, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, в розмірі 120 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою про визнання особи недієздатною та встановлення над ним опіки, посилаючись на те, що вона має племінника [PERSON], [INFO], про що свідчить копія паспорту, який є розумово відсталим, але його не виявлено психічно хворим, однак він за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ним, не розуміє наслідків своєї поведінки та не може правильно орієнтуватись та оцінювати життєві ситуації. Йому встановлена в квітні 2004 року перша група інвалідності з дитинства безстроково, він потребує постійного стороннього догляду та нагляду. Після смерті його матері, [PERSON], яка померла 07.11.2010 року він залишився без опіки. В судовому засіданні заявниця просить суд визнати недієздатним [PERSON] та призначити її його опікуном. Заслухавши пояснення заявника думку прокурора та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. За змістом ст.ст. 39, 60 ЦК України фізична особа може бути визнана недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки і піклування. Відповідно до вимог ст.ст. 58, 292 ЦК України опіка встановлюється над фізичними особами, які визнані недієздатними. За ухвалою суду у справі була призначена судово-психіатрична експертиза, згідно висновку судово-психіатричної експертизи від 22 квітня 2011 року № 294 [PERSON], [INFO] в даний час страждає хронічним психічним захворюванням в формі глибокої розумової відсталості, за своїм психічним станом не може розуміти значення своїх дій і розумно керувати ними. Потребує встановлення опіки. Приймаючи до уваги висновок судово-психіатричної експертизи від 22 квітня 2011 року № 294, суд вважає, що існують всі підстави визнати [PERSON], [INFO] недієздатним та призначити йому опіку, поскільки це не буде суперечити його інтересам. Суд приймає до уваги, що мати [PERSON], [INFO] [PERSON] померла 07.11.2010 року у віці 59 років, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть. За змістом ст. 63 ЦК України особа може бути призначена опікуном лише за її згодою. Суд приймає до уваги, що в матеріалах справи є заява [PERSON] про призначення її опікуном над її недієздатним племінником. Визнання особи недієздатної та встановлення над нею опіки, має для заявниці юридичне значення, поскільки це повязане з реалізацією її права отримувати державну пенсію, що призначена інваліду першої групи та розпоряджатися нею в інтересах недієздатного. Суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду. Враховуючи викладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-25 00:00:00

Головний лікар Олександрійської психіатричної лікарні звернувся до суду з заявою про госпіталізацію [PERSON] , [INFO], до психіатричного закладу в примусовому порядку, тобто без усвідомленої згоди, в звязку з його тяжким психічним розладом у формі хронічного маячного розладу, який на даний час становить реальну загрозу життю і здоровю оточуючих та самого хворого. В судовому засіданні представник Олександрійської психіатричної лікарні [PERSON] підтримав вимоги з наведених вище підстав, мотивуючи їх тим, що [PERSON] страждає тяжким психічним захворюванням у формі хронічного маячного розладу. Внаслідок хвороби висловлює маячні ідеї переслідування, стороннього впливу, поводиться агресивно, погрожує сусідам фізичною розправою. На підставі заяви сусідів 08 квітня 2011 року він був оглянутий комісією лікарів- психіатрів. Комісія лікарів прийшла до висновку про необхідність лікування хворого в стаціонарних умовах. [PERSON] від госпіталізації до психіатричної лікарні відмовляється. Опікуна не має. Заінтересована особа [PERSON] на виклик до суду не зявився. Вислухавши пояснення представника психіатричної лікарні, думку прокурора, який не заперечує проти госпіталізації [PERSON], суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до ст.14 Закону України ««Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000р. особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Як вказано в заяві [PERSON] був оглянутий лікарями-психіатрами Олександрійської психіатричної лікарні. Приводом для психіатричного огляду явилися заяви сусідів про його агресивну поведінку. Про те, що [PERSON] виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, а також шкодять його життєдіяльності свідчать заяви сусідів будинку, в якому він проживає. Необхідність госпіталізації до психіатричного закладу викладена в рішенні лікарсько-консультативної комісії Олександрійської психіатричної лікарні від 08 квітня 2011р. Оскільки заява головного лікаря Олександрійської психіатричної лікарні про госпіталізацію до психіатричної лікарні в примусовому порядку [PERSON] ґрунтується на висновках компетентної комісії лікарів-психіатрів і відповідає підставам застосування такої госпіталізації, які зазначені в ст.14 Закону України ««Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000р., суд вважає за необхідне застосувати до хворого цей вид психіатричної допомоги. Суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду. На підставі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000р.,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-25 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт належності їй диплому Бердичівського машинобудівного технікуму серії Ш-І №213728, вказавши, що встановлення даного факту їй необхідно для отримання пенсії. В судовому засіданні заявник свою заяву підтримала з підстав які в ній викладені та просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання був повідомлений належними чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, щодо задоволення заяви не заперечував. Заслухавши пояснення заявника та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.256 ЦПК України, в судовому порядку може бути встановлений факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] народилася 04 лютого 1956 року в селі Стара Чортория Любарського району Житомирської області. Після укладення шлюбу 11.07.1987р. [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON]. 28.02.1975р. [PERSON] було видано диплом серії Ш-І №213728 про закінчення нею у 1975 році Бердичівського машинобудівного технікуму МХ і НМ СРСР по спеціальності хімічне машинобудування та присвоєно кваліфікацію техніка-механіка. Довідкою Виконавчого комітету Старочорторийської сільської ради Любарського району Житомирської області від 09.03.2011р. №314 підтверджується той факт, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що диплом Бердичівського машинобудівного технікуму МХ і НМ СРСР серії Ш-І №213728, виданий 28.02.1975р. належить [PERSON], [INFO], оскільки в ньому повністю збігається імя та по батькові заявника. Неточність у прізвищі допущена помилково, замість «Трохимчук» написано «Трофимчук».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-25 00:00:00

Заявниця звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт належності померлій 18 жовтня 2010 року [PERSON] правовстановлюючого документу Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯА № 763782, виданого на підставі розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації 31 серпня 2005 року за № 405 на імя «Музиченко Катерини Андріянівні», мотивуючи свої вимоги тим, що в державному акті помилково зазначене по батькові матері «Андріянівна» замість правильного «Андріївна», і вона не має іншої можливості встановити зазначений факт, а його підтвердження повязане з правом розпорядження земельними ділянками. В судовому засіданні заявниця не зявилась, надала письмову заяву з прохання справу розглянути без її участі, заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник заінтересованої особи - Виконавчий комітет Чернігівської районної ради Чернігівської області в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення заявлених вимог. Дослідивши письмові докази в справі, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки факт належності правовстановлюючого документу померлій [PERSON] знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи, виходячи з наступного. Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла 18 жовтня 2010 року, про що виконкомом Ведильцівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області в книзі реєстрації смертей 21 жовтня 2010 року було зроблено запис за № 25 (а.с.8). З копії свідоцтва про народження померлої [PERSON] серії ЯФ № 736098 виданого 31 березня 1949 року Михайло-Коцюбинським ЗАГСом, по батькові померлої зазначено як «Андріївна» (а. с. 6). Згідно довідки Ведильцівської сільської ради, [PERSON], яка померла 18 жовтня 2010 року, на день своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO]. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯА № 763782, виданого на підставі розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації 31 серпня 2005 року за № 405 на імя «Музиченко Катерини Андріянівни», згідно якого [PERSON] передано у приватну власність земельна ділянка площею 3,41 га, яка знаходиться на території Ведильцівської сільської ради Чернігівського району для ведення особистого та селянського господарства (а.с.4). Таким чином, являється доведеним факт належності вищезазначеного Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯА № 763782, померлому [PERSON] Встановлено також, що інших можливостей його підтвердити заявниця не має, у звязку з неможливістю внесення змін до правовстановлюючого документу, а встановлення даного факту пов'язано з правом розпорядження земельною ділянкою. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-25 00:00:00

У лютому 2011 року прокурор Чернігівського району в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що у 1990 році радгосп імені Фрунзе купив у [PERSON] будинок в с.Киїнка, вул.Космонавтів, 28. Потім цей будинок було продано [PERSON], але документи щодо цього не збереглися. З 1990 року позивачка проживає в цьому будинку, а тому відкрито, безперервно володіла цим будинком більше десяти років. У звязку з цим просить визнати за [PERSON] право власності на цей будинок за набувальною давністю. В судовому засіданні прокурор підтримала позовні вимоги посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив та зазначив, що [PERSON] на даний час в будинку не проживає, цей будинок належав [PERSON], відповідачка прийняла спадщину після його смерті і зареєструвала своє право власності на цей будинок відповідно до вимог закону. Заслухавши сторони та дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Згідно ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право володіння означає юридично забезпечену власнику можливість мати майно у своєму безпосередньому фізичному чи юридичному віданні, у сфері свого фактичного господарського чи іншого впливу. Відповідно до дублікату свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.01.1990 року /а.с.54/ [PERSON] успадкував спірний будинок після смерті батька [PERSON]. А після смерті [PERSON] цей будинок відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.08.2009 року /а.с.53/ успадкувала його дружина [PERSON]. На підставі цього свідоцтва відповідачка 28.08.2009 року зареєструвала своє право власності на цей будинок /а.с.50/. Рішенням Чернігівського районного суду від 07.09.2010 року /а.с.24-25/ встановлено, що [PERSON] була зареєстрована у спірному будинку, але понад чотири роки не проживала на території сільської ради і неправомірно заселилася знову в будинок в листопаді 2009 року. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 04.08.2010 року /а.с.29-31/ встановлено, що [PERSON] тривалий час не проживає у спірному будинку. Таким чином спірним будинком правомірно володіє відповідачка, доказів безперервного володіння цим будинком протягом більше 10 років [PERSON] не надано, а тому права власності на це майно у неї не виникло. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача аліменти, на утримання неповнолітньої дитини: доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня звернення до суду. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що має малолітню дитину, батьком якої є відповідач. Відповідач добровільно відмовляється надавати допомогу на її утримання. В судове засідання позивачка не зявилась, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнав повністю. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про шлюб, сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 23 липня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис за № 1012. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 383. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, а отже аліменти підлягають стягненню в судовому порядку. Враховуючи викладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки на утримання дитини слід стягнути аліменти у розмірі ј частини його місячного заробітку (доходу). На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові зазначено, що сторони знаходяться в шлюбі зареєстрованому з 4 вересня 1999 року Жовтневим відділом реєстрації актів громадського стану м. Харкова , актовий запис №523 . Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO]. Причиною для розірвання шлюбу послужило те, що сторони з січня 2011 року не проживають разом та не підтримують подружні стосунки , у сторін не має спільних інтересів щодо сімейного життя, сумісного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сімї. У сімї створились взаємовідносини які є неможливими для подальшого подружнього життя . Позивач вважає , що шлюб підлягає розірванню , так як його збереження є неможливим . Позивач вважає, що шлюб існує формально і підлягає розірванню. Позивач просить після розірвання шлюбу на зміну прізвища на дошлюбне - Божедай . Надання строку для примирення є недоцільним . Відповідач позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує, та також вважає , що шлюб слід розірвати , збереження шлюбу при стосунках що склалися є неможливим . Судом встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі зареєстрованому 4 вересня 1999 року Жовтневим відділом реєстрації актів громадського стану м. Харкова , актовий запис №523 . Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO]. Причиною для розірвання шлюбу послужило те, що сторони по справі січня 2011 року не проживають разом , подружніх відносин не підтримують, у сторін не має спільних інтересів щодо сімейного життя, сумісного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сімї. Сторони категорично заперечують проти надання строку для примирення , так як примирення є неможливим . Вказані обставини встановлені на підставі вивчення позовної заяви, матеріалів справи та пояснень сторін по справі. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечать інтересам сторін та інтересам неповнолітньої дитини, що має істотне значення, в звязку з чим шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved