Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в якому просить суд визнати недійсним Договір про відкриття кредитної лінії № 552-074К від 09.07.2004 року, Додаткові угоди № 2 від 07.07.2006 року та № 3 від 05.07.2007 року, зазначивши, в обґрунтування позову наступне. Договір про відкриття кредитної лінії № 552-074К від 09.07.2004 року та Додаткові угоди № 2 від 07.07.2006 року та № 3 від 05.07.2007 року до нього, укладені між Позивачем та Банком є такими, що суперечать вимогам чинного валютного і цивільного законодавства України, містять дискримінаційні умови та мають бути визнані судом недійсними. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, на підставах, викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечує проти позову, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог та заперечень, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 09.07.2004 року між сторонами було укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 552-074К. Відповідно до п.2.1 Договору, Банк відкриває Позичальнику не відновлювальну відкличну Кредитну лінію на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності у сумі 12000, 00 доларів США з оплатою по процентній ставці 16 процентів річних. Крім того, між сторонами були укладені Додаткові угоди до Договору № 2 від 07.07.2006 року та № 3 від 05.07.2007 року, якими збільшено ліміт кредитної лінії до 32000 доларів США та до 52650 доларів США відповідно. Відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Статтею 192 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця гривня; іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. На даний час основою чинного валютного законодавства є Декрет Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 року. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Відповідно до п.3 ч.1 ст.47 "Про банки і банківську діяльність" - на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати банківські операції, зокрема розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Частиною 1 ст.49 вказаного Закону розміщення банком залучених коштів визнано кредитною операцією. Згідно з п.п.1, 2 і 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" - [PERSON] банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом (п.1); генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання (п.2); індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують, зокрема операції надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі (п.п."в" п.4). Проте, на сьогодні чинним законодавством зазначені межі не встановлені. Відповідно до п.8.12 Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених Постановою Правління [PERSON] банку України 30.05.2007 року № 200, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18.06.2007 року за № 656/13923 фінансові установи, які одержали генеральну ліцензію [PERSON] банку на здійснення валютних операцій, і національний оператор поштового зв'язку можуть використовувати готівкову іноземну валюту для проведення валютних операцій відповідно до отриманих генеральних ліцензій [PERSON] банку на здійснення валютних операцій. Також відповідно до п.1.5. Положення про порядок видачі [PERSON] банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого Постановою Правління [PERSON] банку України від 14.10.2004 року № 483, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.11.2004 року №1429/10028 - використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, зокрема, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких [PERSON] банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). З вказаного випливає, що уповноважені особи на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями вправі здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Тобто чинним законодавством передбачено право комерційних банків здійснювати валютні операції, у тому числі видавати кредити в іноземній валюті фізичним особам. Таким чином, валютне кредитування резидентів України не порушує чинне законодавство України. На підтвердження права Банку надавати кредити в іноземній валюті, Банком надано копії Банківської ліцензії №28, виданої ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» 20.01.2003 року [PERSON] банком України на право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та пунктами 5-11 ч. 2 статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність". Згідно з письмовим дозволом № 28-1 від 20.01.2003 року та додатком до вказаного дозволу банк має право на здійснення операцій з валютними цінностями. Відповідно до пункту 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Ч.2 ст.524 ЦК України, передбачено, що сторони в договорі мають право визначати грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Відповідно ст. 1054 ЦК України , банк надає фінансові послуги у вигляді банківської операції, яка реалізується шляхом передачі грошових коштів позичальнику в строкове платне користування. В кредитному договорі іноземна валюта виступає як предмет договору, а не як засіб платежу в розрахунках між резидентами (що не заборонено чинним законодавством). Відповідно до статті 36 Закону України Про [PERSON] України офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється [PERSON] Банком України. Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання та валютного контролю, встановлюються НБУ за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, встановлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Виходячи із змісту статей 1046, 1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на Позичальнику й не може бути підставою для визнання кредитного договору в іноземній валюті недійсним. При зверненні за отриманням кредиту Позивач у заявці на отримання кредиту вказав валюту, в якій він би хотів отримати кредит долар США. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. В даному випадку було взаємне волевиявлення сторін на укладення кредитного договору в іноземній валюті. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: dismissed