Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-25 00:00:00

В позовній заяві позивач вказує, що 17.06.2004 року між ним та відповідачем було укладено договір доручення, згідно умов якого він довірив ТзОВ «Інвестжитлобуд» від його імені укласти договір купівлі-продажу не житлового приміщення майстерні - гаражу, яке є самостійним об'єктом в складі будівель фабрики, що знаходиться за адресою м.Рівне, вул. Котляревського, 2 і складається з приміщень позначених на плані № 1-1, № 1-6, № 1-7, № 1-8, № 1-10, № 1-11, № 1-12, загальна площа яких становить 167,8 кв.м, приміщення одноповерхове, збудоване з цегли та після повної оплати даного об'єкта провести реєстрацію права власності даного майна в органах державної реєстрації права власності на його ім'я . На виконання даного договору він передав ТзОВ «Інвестжитлобуд» 268\~000 грн. В свою чергу ТзОВ «Інвестжитлобуд» уклало договір купівлі-продажу вказаного приміщення з [PERSON] Однак , ТзОВ «Інвестжитлобуд» після часткової оплати по договору не провело реєстрацію приміщення майстерні-гаражу на його ім'я, чим порушило п.п.1.1 п.1 договору. Просить визнати частково недійсним та скасувати реєстраційне посвідчення , яким зареєстровано право власності за ТзОВ «Інвестжитлобуд» код ЄРДПОУ 30841150 на нежитлове приміщення майстерні-гаражу, що знаходиться за адресою м.Рівне, вул. Котляревського, 2 і складається з приміщень позначених на плані № 1-1, № 1-6, № 1-7, № 1-8, № 1-10, № 1-11, № 1-12, загальна площа яких становить 167,8 кв.м. та визнати за ним право власності на приміщення майстерні - гаражу, позначеного на плані літ «Б-1», яке знаходиться за адресою м. Рівне, вулиця Котляревського, будинок 2, площею 85,5 (вісімдесят п'ять цілих п'ять десятих), а саме: 1-6 - основне, 1-7 - основне, 1-8 основне. У судовому засіданні представник відповідача позов визнав і пояснив, що він не заперечує проти визнання права власності на нежитлове приміщення майстерні-гаражу позначеного на плані літ «Б-1», яке знаходиться за адресою м. Рівне, вулиця Котляревського, будинок 2, площею 85,5 (вісімдесят п'ять цілих п'ять десятих), а саме: 1-6 - основне, 1-7 - основне, 1-8 основне, за позивачем. Від розпорядника майна ТзОВ «Інвестжитлобуд» [PERSON] надійшла письмова заява, в якій він вказав, що не заперечує проти задоволення позову та визнання за [PERSON] права власності нанежитлове приміщення майстерні-гаражу позначеного на плані літ «Б-1», яке знаходиться за адресою м. Рівне, вулиця Котляревського, будинок 2, площею 85,5 (вісімдесят п'ять цілих п'ять десятих), а саме: 1-6 - основне, 1-7 - основне, 1-8 основне. Згідно із ч.4 ст.130 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд ухвалює рішення в порядку, встановленому статтею 174 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як встановлено судом, 17.06.2004 року між позивачем (довірителем) і відповідачем (повіреним) було укладено договір доручення, згідно з умовами якого відповідач зобов?язувався придбати для позивача від його імені та за його рахунок не житлове приміщення майстерні - гаражу, яке є самостійним об'єктом в складі будівель фабрики, що знаходиться за адресою м.Рівне, вул. Котляревського, 2 і складається з приміщень позначених на плані № 1-1, № 1-6, № 1-7, № 1-8, № 1-10, № 1-11, № 1-12, загальна площа яких становить 167,8 кв.м. 17 червня 2004 року ТзОВ «Інвестжитлобуд» за договором купівлі-продажу у продавця [PERSON] купив не житлове приміщення майстерні - гаражу, яке є самостійним об'єктом в складі будівель фабрики, що знаходиться за адресою м.Рівне, вул. Котляревського, 2 і складається з приміщень позначених на плані № 1-1, № 1-6, № 1-7, № 1-8, № 1-10, № 1-11, № 1-12, загальна площа яких становить 167,8 кв.м., проте договір купівлі-продажу вчинив від свого імені та зареєстрував право власності на придбані об?єкти на своє ім?я. Кошти отримані від довірителя для виконання договору доручення останньому не повернув. Відповідно до п.3 ч.1 ст.1006 ЦК України повірений зобов?язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв?язку з виконанням доручення. Таким чином, відповідач, як повірений, зобов?язання, встановленого договором доручення від 17.06.2004 року, не виконав і є боржником позивача. Згідно із ст.600 ЦК України зобов?язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна, тощо). Відповідач не заперечує проти передачі позивачу приміщення майстерні - гаражу, позначеного на плані літ «Б-1», яке знаходиться за адресою м. Рівне, вулиця Котляревського, будинок 2, площею 85,5 (вісімдесят п'ять цілих п'ять десятих), а саме: 1-6 - основне, 1-7 - основне, 1-8 основне, придбаних ним за договором купівлі-продажу після укладення з позивачем договору доручення, право власності на які зареєстровано за ним. Отже, визнання відповідачем позову не суперечить закону. Таким чином, визнання відповідачем позову не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. У зв?язку з вищевикладеним, суд вважає, що визнання відповідачем позову у справі може бути прийняте. Виходячи з наведеного та

Outcome: approved