Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-23 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що з самого початку свого проживання в [INFO], в якому проживає тривалий час, до неї неприязно стала відноситися сусідка [PERSON], відповідач по справі. Спочатку безпідставно зверталася із заявами до Городищенського РВ ГУМВС України в Черкаській області, звинувачуючи у нібито вчиненні хуліганських дій відносно неї, а в подальшому, за заявами про вчинення таких же дій із застосуванням вогнепальної зброї,по яких працівниками міліції Городищенського РВ ГУМВС України в Черкаській області проведені перевірки, за результатами яких, винесено постанови про відмову в порушенні кримінальних справ на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України, за відсутності складу злочину. Після невдалих спроб безпідставно притягнути до кримінальної відповідальності, відповідач по справі, звернулася до Городищенського районного суду Черкаської області із позовом про захист честі, гідності та ділової репутації, однак, на попередньому засіданні подала до суду заяву про залишення позову без розгляду. Але на цьому [PERSON] не зупинилася та ініціювала написання безпідставної заяви до Прокуратури Черкаської області, Головного управління охорони здоровя та медицини катастроф при Черкаській ОДА про нібито незаконне отримання інвалідності, шляхом дачі хабара, котре було направлене в літку 2009 року. У якій було вказано, що нібито «[PERSON] купила за вісім тисяч гривень першу групу інвалідності, шляхом дачі хабара посадовим особам Черкаського обласного центру медико-соціальної експертизи, що підтверджується листами МСЕК від 25.06.2009р., 10.08.2009р., а також листом прокуратури Черкаської області за №07/1-2243-09 від 06.08.2009р.. Проведеною перевіркою працівниками МСЕК встановлено, що перша група інвалідності встановлена правильно і немає ніяких підстав для її зміни чи скасування. Проведеною перевіркою працівниками прокуратури встановлено, що факт дачі хабара посадовим особам МСЕК за визначення групи інвалідності, не підтвердився. Дана обставина була висвітлена на шпальтах газети «Нова Доба», де головний лікар МСЕК [PERSON], спростував факти, викладені у колективному зверненні, ініціатором, якого була відповідач. За таких обставин, в результаті умисних дій відповідача по справі була принижена честь, гідність, допущено грубе втручання в особисте життя, виникли ускладнення у стосунках з членами родини, багато друзів, знайомих відвернулося чи припинили нормальні відносини, почали ставиться з підозрою, а також лікуючі лікарі. Також, неправомірними діями відповідача завдано і моральну шкоду, яка виразилися в порушенні нормального способу життя та відпочинку, значному погіршенні стану здоровя, створені, особисто, та для рідні, близьких постійного нервового, напруженого становища в житті на протязі тривалого періоду часу. Розмір компенсації за завдану моральну шкоду становить 1699,00грн.. Просить суд, ухвалити рішення, яким зобовязати відповідача спростувати розповсюджену в ініційованому нею зверненні до прокуратури Черкаської області та Головного управління охорони здоровя та медицини катастроф при Черкаській ОДА, недостовірну і необєктивну інформацію щодо «купівлі за 8000,00грн. першої групи інвалідності, шляхом дачі хабара посадовим особам Черкаського обласного центру медико-соціальної експертизи», направивши відповідні листи вищезазначеним органам. Стягнути із [PERSON]В в рахунок відшкодування моральної шкоди 1699,00грн. та понесені судові витрати, витрати на правову допомогу. За ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 06.06.2010 року, до участі по справі в якості співвідповідачів залучено [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. 16.06.2010 року, під час розгляду справи, позивач уточнила свої позовні вимоги, предявивши їх і до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], просить суд, ухвалити рішення, яким зобовязати останніх спростувати розповсюджену в ініційованому ними звернені до прокуратури Черкаської області та Головного управління охорони здоровя та медицини катастроф при Черкаській ОДА, недостовірну та необєктивну інформацію щодо «купівлі за 8000,00грн. першої групи інвалідності, шляхом дачі посадови особам Черкаського обласного центру медико-соціальної експертизи», котра принижує честь, гідність, направивши відповідного листа; стягнути, солідарно, 1699,00грн. за завдану моральну шкоду; стягнути, в рівних частинах, понесені судові витрати та за надання правової допомоги. В ході судового розгляду позивач, представник позивача, адвокат позовні вимоги підтримали в повному обсязі, вказавши на обставини, що викладені у позовні заяві при зверненні до суду, зазначивши, що просять стягнути з відповідачів витрати за надання правової допомоги представництво в суді, в розмірі 2000,00грн.. Відповідач [PERSON], її представник [PERSON] позов не визнали, подали письмові заперечення, зазначивши, що між сторонами по справі [PERSON] та [PERSON], існували добросусідські відносини, які згодом переросли у неприязні; звернення до правоохоронних органів не були безпідставними, як вбачається із відповідей та постанов [PERSON] за свої дії притягувалася до адміністративної відповідальності за дрібне хуліганство, з нею проводилася профілактична робота, висновками судово-медичної експертизи про нанесення [PERSON] і її родичами легких тілесних ушкоджень [PERSON], батькові, відповідача [PERSON], та [PERSON], братові; 04.09.2009р. проти [PERSON] по факту нанесення нею тілесних ушкоджень середньої тяжкості [PERSON] порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України. Щодо ініційованого звернення із заявою до прокуратури Черкаської області, Головного управління охорони здоровя та медицини катастроф при Черкаській ОДА про незаконне отримання [PERSON] інвалідності шляхом дачі хабара, то 11.04.2009р. проводилися збори жителів вулиці на якому обговорювалися події попереднього дня з приводу яких три рази викликався наряд міліції, на зборах жителі вулиці поцікавилися у [PERSON] коли нарешті вона припинить скандали і дасть всім спокій, на яке остання відповіла, що у неї кругом все куплено і нічого вони не вдіють, інвалідність купила, і якщо буде потрібно, то купить і ще, тому робити буде все, що їй заманеться. Таке повідомлення шокувало всіх хто зібрався на збори вулиці, тому для зясування цього факту було вирішено, колективно, звернутися до прокуратури Черкаської області, Головного Управління охорони здоровя Черкаської ОДА. В даному випадку позивач сама розповсюдила про себе неправдиву інформацію у присутності зборів жителів вулиці Островського, м. Городище, Черкаської області, тому про грубе втручання в її особисте життя не йдеться. Звертаючись до прокуратури Черкаської області та Головного управління охорони здоровя та медицини катастроф при Черкаській ОДА, особи, які його підписували, не розповсюджували неправдиву інформацію, так як її розповсюдила сама [PERSON], а просили лише перевірити законність надання позивачу групи інвалідності, адже, з її поведінки не вбачається, що вона є хворою, перша група інвалідності це коли особа обмежена в русі, а позивач самостійно пересувається, обробляє присадибну ділянку, скоює відносно сімї [PERSON], [PERSON] злочини, і за викладом звернення, є оціночним судженням, а не фактичним твердження. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON], [PERSON], їх представник [PERSON] та представник [PERSON] [PERSON] позов не визнали, вказавши, що позивач сама розповсюдила інформацію, що купила групу інвалідності, а вони лише звернулися для перевірки цієї обставини, рішення про написання звернення приймалося спільно, сам текст, з яким вони погодилися, набирала [PERSON], і адресатів, кому писати визначала [PERSON], про результати даного звернення, дізналися нещодавно, [PERSON], коли їй надійшли відповіді не інформувала по результатах розгляду, а їх це і не цікавило. Відповідач [PERSON], до суду не зявилася, хоча повідомлялася вчасно та належним чином, про що свідчать повідомлення про отримання нею рекомендованої кореспонденції, що містяться в матеріалах справи. З огляду на вищенаведене, судом прийнято рішення, про розгляд справу без відповідача [PERSON], так як в матеріалах справи є достатньо доказів для прийняття рішення. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідчення свідка [PERSON], який зазначив, що дійсно у квітні місяці 2009 року на вулиці Островській в місті Городище на межі домоволодінь [PERSON] та [PERSON] відбувалася сходка жителів вулиці, де він був присутній особисто, і чув як хтось із присутніх говорив про те, що має місце купівля групи інвалідності гр. [PERSON], однак про суму цієї покупки не йшлося, всіх осіб хто був присутній не памятає, відносно [PERSON], відповідача по справі, та [PERSON], позивача по справі, то вони там були, і зібрання, фактично стосувалося їх відносин, неприязні стосунки між ними, їхніми сімями існують вже не один рік, та вивчивши матеріали справи, у відповідності до ст. 10 Цивільного кодексу України, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Статтею 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх переконань і поглядів. Разом з тим, кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей ст. 68 Конституції України. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обовязок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У звязку з цим ст. 32 Конституції України, передбачено судових захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини ч.1 постанови Пленуму Верховного Суду України за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди ст. 16 ЦК України. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, та полягає, у принижені честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховують вимоги розумності і справедливості. За ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, або спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила не доведе протилежного. Відповідно до ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоровя, життя, честі, гідність та визнаються найвищою соціальною цінність за Конституцією України. Під гідністю, слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло ч.4 вищенаведеної постанови. Згідно п.15 постанови Пленуму ВСУ за №1 від 27.02.2009р., юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти, як один із видів, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена не правдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій і яка на думку позивача, порушує його права на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Як зазначено в п.16 вказаної вище постанови, відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглядати звернення і давати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строки. Наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обовязок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. Згідно з положеннями статті 27 ЦК України і статті 10 ЦПК України обовязок довести, що інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази достовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права ч. 18 постанови Пленуму Верхового Суду України за №1 від 27.02.2009р.. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, за п.19 даної постанови, необхідно визначити характер такої інформації та зясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Частина 2 статті 47-1 Закону України «Про інформацію» дає визначення оціночного судження, за винятком образи чи наклепу, це висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Спростування має здійснюватись у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009р.. Відповідно до п.27 даної постанови, способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірно інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимога про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичні особі. Крім того, при визначені розміру моральної шкоди слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою. ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 4 від 31.03.1995р. з наступними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» конкретно вказує, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, у порушенні нормальних життєвих звязків, у порушенні стосунків з оточуючими, у принижені честі, гідності, у приниженні ділової репутації фізичної або юридичної особи, це втрати немайнового характеру внаслідок страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі, незаконними діями або бездіяльністю інших осіб і особа має право на відшкодування завданої, внаслідок порушення її права, моральної шкоди. Відповідно до п. 9 вищезазначеної постанови ПВС України розмір відшкодування моральної шкоди залежить від характеру та обсягу страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач, зокрема, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та інше, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у квітні місяця, одинадцятого числа, 2009 року відбувалася сходка жителів вулиці Островського міста Городище Черкаської області, де обговорювалося ряд питань, серед них і поведінка гр. [PERSON] на яку скаржилася гр. [PERSON], протокол зібрання не вівся, вуличком та секретар обиралися не офіційно, були присутні [PERSON]. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], котра переросла у сварку, і хтось із присутніх висловився, що гр. [PERSON] купила групу інвалідності за вісім тисяч гривень. Що це сказала сама позивач [PERSON], крім відповідачів по справі, які, як зясувалося в судовому засіданні, по тих чи інших причинах, перебувають з позивачем у неприязних стосунках, деякі є між собою близькими родичами, не знайшло свого підтвердження, тобто відповідачі не довели, що інформація є достовірною Згодом, друга половина травня місяця 2009 року, відповідачами було вирішено, звернутися із листом, щоб зясувати факт купівлі позивачем першої групи інвалідності, бо як пояснили відповідачі, її поведінка говорила протилежне. [PERSON] самостійно пересувалася, обробляла присадибну ділянку, скоювала протиправні дії, і взагалі поводила себе по відношенню до жителів вулиці, на якій проживає, визиваючи, ображаючи як дорослих так і неповнолітніх, в розмовах вихвалялася, що гроші можуть зробити все. Звернення готувала [PERSON], відповідач по справі, яка його надрукувала, підписала у інших відповідачів та особисто направила адресатам. При цьому, з адресатами визначалася самостійно. Також, у судовому засіданні, відповідач [PERSON], чоловік відповідача [PERSON]. зазначив, що він не був присутній на сходці жителів вулиці, про що там говорилося знає зі слів дружини, тому і підписав колективне звернення. Тобто, вже ця обставина свідчить, що відповідач [PERSON], розповсюдила недостовірну інформацію відносно позивача [PERSON]. По результатах перевірки відповідачу [PERSON] надійшли відповіді, які не підтвердили, викладеної у колективному звернені інформації щодо законності встановлення групи інвалідності гр. [PERSON]. Колективне звернення, що адресувалося прокуратурі Черкаської області було розглянуте та 02.06.2009 року направлене прокурору Городищенського району для розгляд по суті (а. с.11,12). 11.06.2009р. адміністрацією закладу МК Черкаської обласної державної адміністрації із залученням працівників прокуратури м. Городище, співробітників засобів масової інформації здійснено виїзд за місцем проживання громадян колективного звернення, для перевірки інформації що викладена у листі-зверненні від травня місяця 2009 року. В результаті перевірки встановлено, що предметом написання колективного звернення стали непорозуміння на побутовому ґрунті між гр. [PERSON] та мешканцями вул.. Островського, м. Городище, шляхом огляду спеціалістами стану здоровя гр. [PERSON] встановлено, що перша група інвалідності на термін два роки, комісією встановлена обґрунтовано. Факту, нібито дачі хабара працівникам МСЕК, для встановлення групи інвалідності, не встановлено (а. с. 13, 14, 15). Колективне звернення мешканців вулиці Островського в м. Городище, Черкаської області та перевірка, що проводилася за ним, стало приводом до написання статті в газеті «[PERSON] доба» (а. с. 16,17) - до позовних вимог не включено. Для зясування того, чи є викладене в колективному зверненні, оціночним судженням осіб, котрі його направили, судом було витребувано копію даного звернення, із змісту якого вбачається, що викладаючи в ньому речення «[PERSON] жителі вулиці Островського м. Городище хотіли б зясувати чи дійсно в наш час за вісім тисяч гривень можна купити першу групу інвалідності? Ми готові надати відповідь, так це виявляється можливим. Нам відомий такий випадок з нашою сусідкою [PERSON], яка проживає за адресою [INFO]. В 2008 році ця жінка купила собі першу групу інвалідності, і цей факт вона навіть не приховує. …», допустилися фактичного твердження, що позивач купила за вісім тисяч гривень першу групу інвалідності. І для звернення у відповідачів до вказаних органів не було жодних підстав та було викликано не наміром виконати свій громадський обовязок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, перевірити правомірність надання позивачу групи інвалідності, а з метою довести неправдиві відомості, що в ньому містилися, до громадськості (окремих громадян), яка містить фактичні твердження, тому дане звернення за собою тягне відповідальність, передбачену законодавством України. З огляду на вищевикладене суд, вважає, що колективне звернення відповідачів є таким, що поширює недостовірну інформацію, яка принижує честі та гідність позивача, і в результаті дій, умисних, відповідачів по справі було допущено грубе втручання в особисте життя позивача, у неї виникли ускладнення у стосунках з членами родини, багато друзів, знайомих відвернулося чи припинили нормальні відносини, почали ставиться з підозрою, як і лікуючі лікарі, тому інформація наведена у звернені підлягає спростуванню. Крім того, вищенаведене завдало моральної шкоди позивачу, порушенні нормального способу її життя та відпочинку, значному погіршенні стану здоровя, створені, особисто, та для рідні, близьких постійного нервового, напруженого становища в житті на протязі тривалого періоду часу, яку слід відшкодувати у такому розмір: з відповідача [PERSON] 400,00грн.; з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], солідарно, в рахунок відшкодування, завданої моральної, 600,00грн., що є співмірний із заподіяною шкодою /характеру та обсяг перенесених душевних страждань, які зазнала позивач/ та відповідає вимогам розумності і справедливості. Суд, стягує з відповідачів солідарно на користь позивача: державне мито, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи та витрати на правову допомогу, відповідно до ст. ст. 79,81,84, ЦПК України, бо вважає їх підтвердженими, у розмірі 900,00грн., що узгоджується з ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. та

Outcome: partial