Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про вселення в жиле приміщення та зобовязання не чинити перешкод у користування ним. В свою чергу [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON], треті особи, які не плоть самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON], [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на частку квартири. Позивач по первісному позову [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач по первісному позову [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON]. Просили задовольнити зустрічні позовні вимоги [PERSON]. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши сторони, суд що первісні позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 15 листопада 1975 року позивач по первісному ву [PERSON] з відповідачем [PERSON] за шлюб. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO]. 05 жовтня 1999 року рішенням Білгород-Дністровського міського суду Одеської області праві № 2-2408/1999 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно свідоцтва про право власності на житло позивачу по первісному позову [PERSON] та відповідача по первісному позову [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної власності належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно рішення Білгород-Дністровського міського суду Одеської області від 26 квітня 2000 року по справі № 2-1413 за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання договору жилого того приміщення, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] були задоволенні, та було змінено договір найму жилого приміщення - квартири розташованої за адресою [ADDRESS]. а також було закріплено за [PERSON], [PERSON] та неповнолітнім [PERSON] жилі приміщення, позначені в плані літерами 5 (площею 12,1 кв.м.) 6 (площею 17,1 кв.м.), за [PERSON] закріплено жилі приміщення, позначені в плані літерами 4 (площею 10,1 кв.м.), приміщення позначені в плані літерами 1 (коридор), 2 (туалет), 3 (ванна), 7 (кухня) - залишено в загальному користуванні. Позивач по зустрічній позовній заяві [PERSON] просить суд припинити право [PERSON] на 1/4 частку квартири [ADDRESS], та визнати за нею право власності на ? частку по вул. Мира, 5 м. Білгород-Дністровського Одеської області, яка належить [PERSON], а також виплатити [PERSON] вартість ? частини квартири, які будуть внесені нею на депозитний рахунок після встановлення вартості квартири. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач по зустрічній позовній заяві [PERSON] зазначає, що [PERSON] з 2000 року не користується своєю часткою квартири, повністю припинив виконувати обовязки наймача, всі належні йому речі з квартири забрав, та проживає за іншою адресою, однак в обґрунтування зазначеного не надала жодного доказу. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які ні посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Також, згідно п. 25 постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.07 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно ч. 1 ст. 365 ЦК України, Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Отже, лише за наявності зазначених підстав суд може задовольнити позов співвласників при припинення права на частку одного з них. При цьому для задоволення позову суд має встановити наявність усіх чотирьох підстав. Згідно ст. 55 Закону України «Про власність» громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбаченим цим Законом та іншими законодавчими актами України. Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Враховуючи все вищевикладене, та те, що позивач по первісному позову володіє 26/100 квартири яка розташована за адресою: [ADDRESS], та те, що внаслідок припинення права спільної часткової власності він буде позбавлений житла, та в нього немає можливості для придбання іншого житла, суд,

Outcome: approved