Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 30.07.2010 року його було звільнено с посади водія лабораторії металургійного комбінату ХМФ ВАТ "Маріупольського металургійного комбінату ім.Ілліча" на підставі п.8 ст. 40 К3пП України, де підставою звільнення було розпорядження № 375 від 29.07.2010 року заступника головного інженера, де було зазначено, що його 12.07.2010 року було визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України. Однак позивач не згоден з цим, оскільки вироком Волноваського районного суду Донецької області від 12.07.2010 року його визнано винним в скоєнні замаху на крадіжку, по-друге, вироком не встановлено, кому належить майно, яке він збирався викрасти. Тому просить суд поновити його на роботі на посаді водія, стягнути середній заробіток з відповідача за час вимушеного прогулу та витрати на правову допомогу. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, на їх задоволенні наполягали. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, зазначила, що вироком Волноваського районного суду Донецької області від 12 липня 2010 року [PERSON] визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ст.ст. 15, 185 ч.1 КК України - замаху на крадіжку, де зазначено, що 14 травня 2010 року приблизно об 11.00 годині, знаходячись на своєму робочому місці ХМФ ім.Ілліча, переслідуючи корисну мету особистого збагачення, скоїв крадіжку перебитих шматків алюмінієвих злитків в кількості 21 штук загальною вагою 112.5 кг за ціною 18,36 гривень за 1 кг, на суму 2065,5 гривень, кустарно виготовлені ним дерев"яні держателі на лопату в кількості 5 штук на суму 132 гривні, металеві ящик та мангал, всього на загальну суму 2385,9 гривень, помістивши викрадене в кузов вантажного службового автомобілю "Жук" держ.номер 040-93 ЕВ. Але не довів свій злочинний намір до кінця з незалежних від його волі обставин, оскільки при виїзді через контрольно-пропускний пункт № 2 ХМФ ім.Ілліча був затриманий співробітниками охорони підприємства. В судовому засіданні [PERSON] вину визнав в повному обсязі, вирок не оскаржував. Вирок набрав чинності 27.07.2010 року, тому розпорядженням від 29.07.2010 року, згідно до вимог КЗпП України, його було звільнено з 30.07.2010 року за скоєння крадіжки на підставі п.8 ст. 40 КЗпП України. Просила суд відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, відповідно до вироку Волноваського районного суду Донецької області від 12 липня 2010 року [PERSON] визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ст.ст. 15, 185 ч.1КК України - замаху на крадіжку, де зазначено, що 14 травня 2010 року приблизно об 11.00 годині, знаходячись на своєму робочому місці ХМФ ім.Ілліча, переслідуючи корисну мету особистого збагачення, скоїв крадіжку знайдених раніше перебитих шматків алюмінієвих злитків в кількості 21 штук, які зберігалися в службовому гаражі, загальною вагою 112.5 кг за ціною 18,36 гривень за 1 кг, на суму 2065,5 гривень, кустарно виготовлені ним дерев"яні держателі на лопату в кількості 5 штук на суму 132 гривні, металеві ящик та мангал, всього на загальну суму 2385,9 гривень, помістивши викрадене в кузов вантажного службового автомобілю "Жук" держ.номер 040-93 ЕВ. Але не довів свій злочинний намір до кінця з незалежних від його волі обставин, оскільки при виїзді через контрольно-пропускний пункт № 2 ХМФ ім.Ілліча був затриманий співробітниками охорони підприємства. В судовому засіданні підсудний [PERSON] вину визнав в повному обсязі. Вирок ним оскаржений не був, тому 27.07.2010 року набрав чинності. Розпорядженням № 375 від 29.07.2010 року заступника головного інженера по ХМФ за скоєння крадіжки майна комбінату водія [PERSON] звільнено на підставі п.8 ст. 40 КЗпП України з 30.07.2010 року. Згідно п.8 ст. 40 КЗпП України, п. 26 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", власник або уповноважений ним орган вправі розірвати трудовий договір з підстав вчинення працівником за місцем роботи розкрадання ( в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу тощо. Згідно до ч.2 ст. 13 КК України незакінченим злочином є ...замах на злочин. Стаття 15 КК України передбачає, що замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння ( дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Відповідно до статті 16 КК України кримінальна відповідальність за готування до злочину та замах на злочин настає за ст.ст. 14 або 15 та тією статтею Особливої частини, яка передбачає відповідальність за закінчений злочин. Таким чином, судом встановлено, що позивач, знаходячись на своєму робочому місці - ХМФ ім.Ілліча, скоїв крадіжку товаро матеріальних цінностей, що належать підприємству, з яким він перебуває в трудових відносинах, але не довів свій злочинний намір до кінця, оскільки при виїзді з території підприємства його було затримано працівниками охорони, предмети крадіжки - знайдені ним раніше перебиті шматки алюмінієвих злитків в кількості 21 штук, які зберігалися в службовому гаражі, загальною вагою 112.5 кг за ціною 18,36 гривень за 1 кг, на суму 2065.5 гривень, кустарно виготовлені ним дерев"яні держателі на лопату в кількості 5 штук на суму 132 гривні, металеві ящик та мангал, всього на загальну суму 2385,9 гривень, знайдені в кузові вантажного службового автомобілю "Жук" держ.номер 040-93 ЕВ, під керуванням [PERSON], було вилучено та повернуло підприємству. Злочин не було доведено [PERSON] до кінця з незалежних від його волі обставин, добровільна відмова відсутня. Стадія вчинення злочину - замах враховується судом лише при призначенні покарання. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позов щодо поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягає в повному обсязі, оскільки відповідач правомірно звільнив [PERSON] на підставі п.8 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, оскільки позов не задоволено, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати: витрати на правову допомогу. Враховуючи викладене вище,

Outcome: dismissed