Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить суд виселити відповідача з житлової квартири [ADDRESS] , оскільки він користується квартирою без відповідної правової підстави. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона та її дочка [PERSON] є власниками зазначеної квартири, однак на даний час не мають змоги користуватися належним житлом, так як в ньому проживає колишній чоловік позивачки [PERSON], шлюб з яким позивачка розірвала 23 червня 2008 року. На даний час проживати в одному будинку з відповідачем позивачка не бажає, оскільки він застосовує відносно неї фізичне насильство, добровільно звільнити вказане житло відповідач відмовляється, хоча на думку позивачки не має жодних прав на проживання у квартирі. 04 квітня 2011 року в судовому засіданні притягнуто до участі в справі в якості співпозивача [PERSON] та в якості третьої особи орган опіки та піклування Новобілокоровицької селищної ради Олевського району. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю та пояснила, що на даний час шлюб між нею та відповідачем розірваний, але вони та їхня неповнолітня дочка [PERSON] проживають в одній квартирі, між сторонами часто виникають конфлікти, відповідач нерідко застосовує фізичне насильство відносно позивачки. Тому позивачка просить суд виселити відповідача . Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає, що має право проживати в зазначеній квартирі. Представник третьої особи органу опіки та піклування Новобілокоровицької селищної ради Олевського району в судове засідання не зявився, про дату , час та місце розгляду справи повідомлений належним чином , тому справа розглядається без його участі. В судовому засіданні встановлено, що 13 серпня 2008 року шлюб між сторонами розірваний відділом реєстрації актів цивільного стану Олевського районного управління юстиції Житомирської області за актовим записом № 65 відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, копії паспорту позивачки. Позивачка [PERSON] та її дочка [PERSON] є власниками житлової квартири кв. № 7 в буд № 14 в смт . Нові Білокоровичі Олевського району Житомирської області, де проживають на даний час, що стверджується свідоцтвом про право власності на житло, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, технічним паспортом , довідками Новобілокоровицької селищної ради Олевського району. 22 грудня 2004 року позивачці [PERSON] з сімєю , яка складалася з чоловіка [PERSON], дочки [PERSON] виданий ордер на право заняття квартири № 7 в буд . № 14 по вул. Фрунзе в смт . [PERSON] Олевського району. Відповідач проживає без реєстрації в зазначеній квартирі з 2005 року по даний час та зареєстрований в [INFO] відповідно до довідки Новобілокоровицької селищної ради Олевського району, довідки сектора ГІРФО Олевського РВ УМВС України в Житомирській області, довідки Білокоровицької сільської ради Олевського району . Відповідно до довідок-характеристик з місця проживання сторони характеризуються позитивно, на даний час ніде не працюють. Від спільного проживання сторони мають неповнолітніх дітей , а саме: дочку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою, знаходяться на її утриманні та відповідач сплачує аліменти на утримання дітей, що стверджується довідками Новобілокоровицької селищної ради Олевського району , копіями виконавчих листів. Під час спільного проживання між сторонами виникли неприязні відносини , нерідко виникають конфліктні ситуації, відповідач застосовує відносно позивачки [PERSON] фізичне насильство, що стверджується постановою Олевського районного суду Житомирської області від 26 липня 2010 року, актами судово-медичного обстеження , скаргою позивачки [PERSON] про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності, постановами про відмову в порушенні кримінальних справ , повідомленнями про результати розгляду заяв [PERSON], постановою Олевського районного суду Житомирської області про порушення кримінальної справи і віддання до суду особи, на яку подана скарга від 21 березня 2011 року. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються слідуючими нормативно- правовими актами: Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України слідує, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ч. 1 ст. 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Також ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до 355 ЦК України слідує, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Також ч. 1 ст. 383 ЦК України передбачає, що квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Ст. 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. 391 ЦК України 1. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, ч. 1 ст. 116 ЖК України передбачає, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Ст. 150 ЖК України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В даному випадку враховуючи, що власниками зазначеної квартири є позивачі, відповідач зареєстрований за іншою адресою в с. Білокоровичі Олевського району Житомирської області, систематичними конфліктами відповідач робить неможливим для позивачів проживання з ним в одній квартирі та своєю поведінкою створює перешкоди позивачам у здійсненні ними права користування та розпоряджання своїм майном, а тому суд прийшов до висновку, що відповідача слід виселити з квартири № 7 , розташованої в будинку № 14 по вул.. Фрунзе в смт. Нові Білокоровичі Олевського району без надання іншого жилого приміщення. Також відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача судові витрати.

Outcome: approved