Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-27 00:00:00

10.02.2011 року позивач звернувся у суд з позовом про визнання права власності на неприйнятий в експлуатацію житловий будинок садибного типу і просить ухвалити рішення, яким визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті його баби [PERSON], що померла 06.04.2010 року, право власності на неприйнятий в експлуатацію житловий будинок садибного типу, який розташований по вул. Першокутчанській, 4, у с. Карашина Корсунь Шевченківського району Черкаської області, на земельній ділянці площею 0,17 га, та належав на праві власності його бабі [PERSON], яка правовстановлюючого документу на дану нерухомість на мала. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що після смерті його баби [PERSON], 06.04.2010 року відкрилася спадщина, яка складається із садиби (житловий будинок садибного типу на земельній ділянці площею 0,17 га), який розташований по вул. Першокутчанській, 4, у с. Карашина Корсунь Шевченківського району Черкаської області. До складу садиби входить житловий будинок площею 60,8 кв.м, позначений в плані буквою «А», прибудова площею 6,3 кв.м, позначена в плані буквою «а», сарай площею 8,4 кв.м, позначений в плані буквою «Б», сарай площею 13,3 кв.м, позначений в плані буквою «В», погріб, позначений в плані буквою «Г», колодязь , позначений в плані «№1». 17 серпня 2009 року бабою Позивача [PERSON] був складений заповіт, відповідно до якого вона заповіла все своє майно своєму внукові [PERSON]. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину Позивач не може, оскільки померла не мала свідоцтва про право власності на будинок та дозвільних документів на його будівництво. В судове засідання позивач зявився, позов підтримав повністю та надав суду пояснення, аналогічні тим, які викладені в позовній заяві. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце слухання справи, у суд не зявився. Суд вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення на підставі наступного. Судом встановлено, що 06 квітня 2010 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина по вул. Першокучанській, 4, у с. Карашина Корсунь Шевченківського району району, Черкаської області у вигляді садиби (житловий будинок садибного типу на земельній ділянці площею 0,17 га), який розташований по вул. Першокутчанській, 4, у с. Карашина Корсунь Шевченківського району Черкаської області. До складу садиби входить житловий будинок площею 60,8 кв.м, позначений в плані буквою «А», прибудова площею 6,3 кв.м, позначена в плані буквою «а», сарай площею 8,4 кв.м, позначений в плані буквою «Б», сарай площею 13,3 кв.м, позначений в плані буквою «В», погріб, позначений в плані буквою «Г», колодязь , позначений в плані «№1». Спадкоємцем за заповітом є онук [PERSON]. Заповіт зареєстрований в спадковому реєстрі за №48739180 18 січня 2010 року. Земельна ділянка на якій збудований житловий будинок садибного типу, розміром 0,17 га згідно з довідкою Черепинської сільської ради Корсунь - Шевченківського району від 29.09.2010 р. № 746 обліковується за [PERSON] та не приватизована. Згідно висновку архітектора КПВАПП «Облархбюро»Черкаської обласної ради від 11.09.2009 р при самочинній побудові будинку та господарських споруд по вул. Першокутчанській, 4, у с. Карашина Корсунь Шевченківського району Черкаської області не були порушені будівельні норми та відповідає будівельним нормам ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень». Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Відповідно до ч. 3, 5 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому законом порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. А також, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно ч.2 ст. 331 ЦК України нерухоме майно підлягає державній реєстрації, яку може провести лише особа, яка його побудувала і яка є живою, а до моменту реєстрації вказане будинковолодіння вважається обєктом незавершеного будівництва. Оскільки вказаний житловий будинок на день смерті померлої не був зареєстрований в установленому законом порядку, тобто являється обєктом незавершеного будівництва, то за таких обставин суд вважає, що позов підлягає до задоволення і відповідно до положень ст. 1216 ЦК України обовязок по здачі вказаного будинковолодіння в експлуатацію переходить до позивача, оскільки вказана стаття передбачає, що спадкування це є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/, а тому суд позов задовольняє та визнає за позивачем право власності в порядку спадкування, як за спадкоємцем за заповітом на дане майно, як на незакінчений будівництвом обєкт, з послідуючою здачею його в експлуатацію. Відповідно до ст. 1216, 1223, 1233 , 1235, 1296 ЦК України право на спадщину , яка відкрилася після смерті [PERSON] має її онук за заповітом, який у встановлений законом строк прийняв спадщину. Задовольняючи позов, суд залишає за позивачем судові витрати по справі, оскільки ні до подання позову до суду, ні під час судового розгляду справи відповідач не заперечував проти його задоволення і прав позивача не порушував.

Outcome: approved