overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до територіальної громади в особі Лубенської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, мотивуючи свій позов тим, що 25.09.2009 року в м.Лубнах Полтавської області померла його мати, [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з ? частини приватизованої земельної ділянки за №2, площею 0,0029 га, , що знаходиться в гаражному кооперативі «Зірка», що розташований по першому провулку Димитрова,1 в м.Лубни Полтавської області. Інших спадкоємців на майно померлої немає. Коли 11.03.2011 р. він звернувся до Першої Лубенської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті [PERSON], то йому було відмовлено з тих підстав, що відсутній документ, що підтверджує право власності спадкодавця на вищевказану земельну ділянку [PERSON] акт. Позивач прохав суд визнати за ним право власності в порядку спадкування на ? частину земельної ділянки загальним розміром 0,0029 га, яка знаходиться в гаражному кооперативі «Зірка» за №2, що розташований по першому провулку Димитрова,1 в м.Лубни Полтавської області і раніше належала померлій [PERSON]. В судовому засіданні позивач повністю підтримав свої позовні вимоги. Представник відповідача - територіальної громади в особі Лубенської міської ради в судове засідання не з»явився, прохав справу слухати без їх участі, проти позову не заперечує. Представники третіх осіб Першої Лубенської державної нотаріальної контори, відділу Держкомзему у місті Лубнах в судове засідання не з"явились, направили до суду заяви в яких прохали справу розглядати без їх участі, покладаючись на думку суду. Голова гаражного кооперативу «Зірка» [PERSON] проти позову не заперечував. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Дослідивши матеріали справи, суд вважає , що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 328 ч.1 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Судом встановлено, що позивач являється спадкоємцем по заповіту на майно померлої 25.09.2009 року [PERSON], а саме на ? частину земельної ділянки загальним розміром 0,0029 га, яка знаходиться в гаражному кооперативі «Зірка» за №2, що розташований по першому провулку Димитрова,1 в м.Лубни Полтавської області. Нотаріусом Першої Лубенської державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину вказану земельну ділянку , так як на неї відсутні правовстановлюючі документи [PERSON] акт про право приватної власності на землю. Право власності на вищевказану земельну ділянку було набуто [PERSON] за свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим Першою Лубенською державною нотаріальною конторою 09.06.2006 року за реєстровим номером №1-1513 по спадковій справ №71 за 2005 рік, відкритій у Першій Лубенській державній нотаріальній конторі на майно померлого 15.01.2005 року [PERSON], чоловіка [PERSON]. [PERSON] акт на право власності на спадкову земельну ділянку [PERSON] не отримала, що унеможливлює на даний час оформлення спадщини позивачем. Враховуючи вищевикладене, відсутність спору, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до Великомихайлівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги підтверджує тим, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок по вул. Центральній, 14 в смт. Цебрикове Великомихайлівського району Одеської області. Після того як позивач придбав житловий будинок, одружився з відповідачкою [PERSON] і на її прохання зареєстрував її та сина [PERSON] до свого будинку, після розірвання шлюбу з відповідачкою, вона з сином [PERSON] виїхала з будинку, але з реєстрації не знялись і не проживають у будинку більше 10 років. Після розлучення з [PERSON] позивач одружився з відповідачкою [PERSON], яку також зареєстрував у будинку з [PERSON]Г позивач також розлучився і вона не проживає у будинку більше 10 років. Відповідачі виїхавши у невідомому напрямку. Визнання відповідачів, що втратили право користування житлом необхідно, для того, щоб позивач міг продати вказане вище домоволодіння. Добровільно відповідачі виписуватися не бажають. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити та позбавити права на користування житловим приміщенням відповідача. Відповідачі позов визнали та не заперечували про позбавлення їх права на користування житлом. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши пояснення позивача, відповідачів, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. ^ Судом безспірно встановлено, що відповідачі у вказаному житловому будинку, не проживають більше шести місяців без поважної причини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-25 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовом до Підгаєцької РДА, відділу земельних ресурсів Підгаєцького району Тернопільської області про визнання недійсним Державного акту на права приватної власності на землю, про визнання недійсною державну реєстрацію Державного акту на права приватної власності на землю, вказуючи на те, що є власницею земельної ділянки розміром 2,11га., яка розташована на території Гнильченської сільської ради Підгаєцького району та Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЕ № 986447, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 010965800431 за 2009 рік, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В зазначеному вище правовстановлюючому документі вказано площа земельної ділянки 2,11 га,кадастровий номер 612488140001001-0263, що не відповідає дійсності, у зв'язку з чим позивачка звернулася до суду з наступним позовом. У попередньому судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги які просить суд задовольнити. Представник відповідача позов визнав в повному обсязі, не заперечують проти його задоволення, відповідно до наданих письмових заяв. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до вимог ч.4 ст.130 ЦПК України при вирішенні позову уваляється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України, як що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що позивачці в порядку спадкування передана у приватну власність земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва . На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.03.2007р, позивачка отримала Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯЕ № 986447 - з вказаним цільовим призначенням -ведення товарного сільськогосподарського виробництва(а.с.9-11). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 986447, вказано .кадастровий номер земельної ділянки 612488140001001-0263,та витягу з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а відповідно до розподілу земельних часток паїв, шляхом жеребкування присвоєно кадастровий номер земельної ділянки 6124881400:01:001:0491. Даний факт підтвердив в судовому засіданні представник відповідача. В судовому засіданні документально підтверджено, що параметри земельної ділянки [PERSON] відповідно до державного акту не відповідають параметрам фактичної земельної ділянки, крім того маються розбіжності в зазначенні кадастрового номера. З урахуванням вище викладеного вбачається, що Державний акт на право приватної власності на землю, с зазначеним цільовим призначенням, не відповідають діючому законодавству, у зв'язку з чим підлягає скасуванню .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-25 00:00:00

Зважаючи на складність у викладені повного рішення суду на що потрібен значний час суд оголошує вступну та резолютивну частину рішення, відклавши виготовлення повного рішення на 5 днів. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-25 00:00:00

В грудні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] Свої вимоги обгрунтовує тим, що з 24.12.1999 року знаходиться з відповідачем у шлюбі. Від подружнього життя мають доньку - Анну [INFO]. Подружні стосунки припинились через втрату поваги, розуміння та взаємного бажання підтримувати сімейні відносини. Посилаючись на те що збереження сімї не можливо, просив шлюб розірвати. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав та просив про їх задоволення. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала, проти його задоволення не заперечувала. Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони перебувають у шлюбі з 24.12.1999 року. Від подружнього життя мають доньку - Анну [INFO]. Подружні стосунки між ними припинились з 2008 року, вони не ведуть спільне господарство, не мають суперечностей про поділ майна, яке є спільною власністю. Сімя розпалася і збереження її недоцільно. На підставі викладеного та у відповідності до ч.2 ст.112 СК України суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.110-112 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-25 00:00:00

Позивач звернулася через суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів на утримання повнолітньої дитини. Позивач у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги та просила суд стягувати з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця до закінчення ним навчання, тобто до 30.06.2012 року, посилаючись на те, що відповідач є батьком її дитини та живе окремо. На даний час син навчається на другому курсі денного відділення по професії «Електрозварник, слюсар з ремонту автомобілів, рихтувальник кузовів», у Дніпропетровському індустріально - педагогічного технікуму. Самостійно матеріально себе забезпечити не має можливості, тому потребує матеріальної допомоги. Відповідач працює і отримує заробітну плату, тобто має можливість надавати допомогу доньці на час навчання. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають повному задоволенню за наступними обставинами. У справі є копія свідоцтва про народження дитини, яка підтверджує батьківство відповідача, довідка з навчального закладу (а.с.5), про те, що [PERSON] є студентом другого курсу денного відділення Дніпропетровського індустріально - педагогічного технікуму. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-25 00:00:00

Враховуючи складність викладення повного тексту мотивувальної частини рішення та необхідності значного часу для її виготовлення, суд вважає за можливе постановити по справі рішення з оголошенням вступної та резолютивної частин,-

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-25 00:00:00

У червні 2010 р. ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивували тим, що 13.11.2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк» (в подальшому змінено назву на ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладений Договір надання кредиту № 11251363000 на суму 53 500 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором був укладений Договір поруки з [PERSON], відповідно до якого остання зобов'язалася відповідати солідарно перед Банком за виконання зобов'язань боржника за кредитним договором, в тому числі в сумі кредиту, відсотків за використання кредиту та штрафних санкцій. Оскільки відповідачі взяті на себе зобов'язання за договорами не виконують, позивач просив суд стягнути з них в солідарному порядку суму заборгованості в розмірі - 60 070,69 доларів США, що еквівалентно 476 138,33 грн., а саме: заборгованість за кредитом - 417 953,72 грн., заборгованість за відсотками - 53 167,24 грн., пеня - 5 017,37 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явились, повідомлені судом належним чином, причини неявки суду не повідомили. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 13.11.2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк» (в подальшому змінено назву на ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладений Договір про надання кредиту № 11251363000 на суму 53 500 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, 13.11.2007 р. був укладений Договір поруки з [PERSON], відповідно до якого останній зобовязався відповідати солідарно перед Банком за виконання зобов'язань боржника за кредитним договором, у тому числі в сумі кредиту, відсотків за його використання та штрафних санкцій. З умовами договорів сторони були ознайомлені, ними вони підписані. Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 14.04.2010 р. сума заборгованості відповідачів за кредитом складає 476 138,33 грн., а саме: заборгованість за кредитом - 417 953,72 грн., заборгованість за відсотками - 53 167,24 грн., пеня - 5 017,37 грн. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в строк, вказаний в договорі, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Також у відповідності ст.ст. 541, 543, 553, 554 ЦК України Банк має право вимагати виконання зобовязань в повному обсязі від всіх боржників в солідарному порядку. Відповідачами в односторонньому порядку порушені умови зазначених договорів. Таким чином на підставі вищевикладеного, оцінюючи докази в сукупності, суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути витрати по оплаті судового бору за подачу позову в сумі 1700 грн. та витрати на І зв'язку з розглядом цивільної справи у розмірі 120 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-25 00:00:00

В вересні 2010 року ПАТ «Ві Ей [PERSON]» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 27 серпня 2008 року між Банком та відповідачем укладено кредитний договір № 72Б-30, за умовами якого останній одержав у банку кредит на споживчі потреби в сумі 15 000,00 грн. зі сплатою 24% річних, щомісячної комісії у розмірі 150,00 грн. з кінцевою датою погашення 26 серпня 2011 року. Відповідно до умов зазначеного кредитного договору [PERSON] взяв на себе зобовязання погашення заборгованості щомісячно, починаючи з вересня 2008 р. по серпень 2011 р. сумою не менше ніж 739,00 грн. Вказані умови кредитного договору позичальником систематично порушувалися. Таким чином, станом на 20.09.2010 р. утворилась заборгованість в загальній сумі 16 845 грн.69 коп., з яких: заборгованість за кредитом 12 660,76 грн., заборгованість за відсотками 975,78 грн., заборгованість по комісії за розрахункове обслуговування кредитного договору 899,04 грн., нараховані штрафні санкції у вигляді штрафу у розмірі 2 310,11 грн.. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача зазначену заборгованість за договором кредиту та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача зменшив позовні вимоги з урахуванням часткового погашення та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 23.05.2011. у сумі 12 435,69 гривень і позов задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав. Судом встановлене наступне: що 27 серпня 2008 року між Банком та відповідачем укладено кредитний договір № 72Б-30, за умовами якого останній одержав у банку кредит на споживчі потреби в сумі 15 000,00 грн. зі сплатою 24% річних, щомісячної комісії у розмірі 150,00 грн. з кінцевою датою погашення 26 серпня 2011 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст. 611 ЦК України за порушення зобовязання наступають правові наслідки, передбачені ст.ст. 624, 625 ЦК України тобто при порушенні зобовязань боржник повинен сплатити кредитору борг, 24% річних від суми боргу, комісію та штрафні санкції, що передбачені умовами договору. Станом на 26.05.2011 року сума боргу відповідача перед банком складає 12 435,69 грн. Згідно ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ст. 615 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускається. Таким чином судом встановлено, що відповідач своєчасно кредит, а також нараховані за його користування відсотки не повернув, продовжував користуватися грошима на тих же умовах, договір не розривав, тому відсотки за користування кредитом правомірно нараховані до дня подачі позовної заяви в суд. На підставі ст.88 ЦПК України суд вважає можливим покласти на відповідача також і судові витрати, які сплатив позивач при подачі позовної заяви, у розмірі 288,46 грн. (120 грн. ІТЗ+168,46 грн. держмита).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-25 00:00:00

В січні 2011 року ПАТ «Ві Ей [PERSON]» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 10 січня 2008 року між Банком та відповідачем укладено кредитний договір № 40000036271, за умовами якого останній одержав у банку кредит на споживчі потреби в сумі 14 298,76 грн. зі сплатою 6% річних, щомісячної комісії у розмірі 284,55 грн. з кінцевою датою погашення 11 січня 2011 року. Відповідно до умов зазначеного кредитного договору [PERSON] взяв на себе зобовязання погашення заборгованості щомісячно, починаючи з лютого 2008 р. по січень 2011 р. сумою не менше ніж 719,55 грн. Вказані умови кредитного договору позичальником систематично порушувалися. Таким чином, станом на 30.12.2010 р. утворилась заборгованість в загальній сумі 19 979 грн.14 коп., з яких: заборгованість за кредитом 11 714,03 грн., заборгованість за відсотками 297,71 грн., заборгованість по комісії за розрахункове обслуговування кредитного договору 7 967,40 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача зазначену заборгованість за договором кредиту та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача зменшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 23.05.2011. у сумі 19 279,14 гривень і позов задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав. Судом встановлене наступне: що 10 січня 2008 року між Банком та Ери горян [PERSON] укладено кредитний договір № 400036271, за умовами якого останній одержав у банку кредит на споживчі потреби в сумі 14 298,76 грн. зі сплатою 6% річних, щомісячної комісії у розмірі 284,55 грн. з кінцевою датою погашення 11 січня 2011 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст. 611 ЦК України за порушення зобовязання наступають правові наслідки, передбачені ст.ст. 624, 625 ЦК України тобто при порушенні зобовязань боржник повинен сплатити кредитору борг, 6% річних від суми боргу та комісію, що передбачена умовами договору. Станом на 26.05.2011 року сума боргу відповідача перед банком складає 19 279,14 грн. Згідно ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ст. 615 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускається. Таким чином судом встановлено, що відповідач своєчасно кредит, а також нараховані за його користування відсотки не повернув, продовжував користуватися грошима на тих же умовах, договір не розривав, тому відсотки за користування кредитом правомірно нараховані до дня подачі позовної заяви в суд. На підставі ст.88 ЦПК України суд вважає можливим покласти на відповідача також і судові витрати, які сплатив позивач при подачі позовної заяви, у розмірі 319,79 грн. (120 грн. ІТЗ+199,79 грн. держмита).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що шлюб між сторонами укладено 14.09.2001 року. Від даного шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Вказала, що подружнє життя з чоловіком не склалося внаслідок несумісності характерів, відсутності взаємоповаги, що стало породжувати в сім`ї непорозуміння та конфлікти, які негативно впливають на взаємовідносини подружжя. З січня 2011 року сторони припинили шлюбні відносини, як сім`я не проживають, місце проживання дитини між ними визначене. А тому, прохала суд шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач позов підтримала, прохала суд шлюб розірвати, вказала, що на примирення з відповідачем категорично не погоджується та прохала не надавати строк для примирення. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та вказав, що він не має наміру розлучатися з дружиною. Суд вивчивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.105, ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що 14.09.2001 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано Петрівською сільською радою Глобинського району Полтавської області за актовим записом №2. З січня 2011 року сторони припинили підтримувати шлюбні стосунки, проживають окремо, примирення між сторонами не досягнуто. Підстав для надання сторонам строку на примирення суд не вбачає. Від даного шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, шлюб між позивачем та відповідачем існує формально, фактично сім`я розпалася та відновити її неможливо, оскільки позивач поновлювати шлюбні відносини не бажає, тому на підставі ст.104 п.2, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України, шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved