Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-13 00:00:00

31 березня 2005 року між сторонами було укладено договір №1 безпроцентної позики на суму 60000 грн., яку позикодавець зобовязувався надати протягом 2 місяців з моменту підписання договору частинами, а позичальник повинен її повернути з 31 травня по 31 червня 2005 року і цей строк може бути продовжено за додатковою письмовою угодою сторін. В забезпечення даного договору між сторонами укладено договір № 2 застави рухомого майна від 4 квітня 2005 року, предметом якого є автогрейдер середній ДЗ-99, автомобіль [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], гідрокран 0,8 т., піч ПММ-1, причіп тракторний б/н, трактор ЮМЗ-6 д.н. [NUMBER], бордюр на установка УБ-1. 1 серпня 2005 року сторони уклали договір відповідального зберігання, за яким позивачка передала, а відповідач прийняв вказане в договорі застави майно на зберігання, згідно акту прийому-передачі майна від 1 серпня 2005 року. Позивачка просить зобовязати відповідача повернути всю техніку згідно договорів застави та відповідального зберігання, оскільки зобовязання за договором позики не виконані та кошти їй не повернуті, а позичальник продовжує користуватися належним їй майном без будь-яких підстав. Представник відповідача, яким є арбітражний керуючий-ліквідатор [PERSON], позов не визнав повністю, посилаючись на те, що в зв'язку з оголошенням товариства банкрутом накладено арешт на все майно боржника та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. В ході виявлення майнових активів банкрута актом державного виконавця Смілянського міськвідділу ДВС встановлено, що спірного майна у товариства не виявлено. За рішенням Смілянського міськрайсуду від 11 червня 2009 року, що залишено без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області, у [PERSON] витребуване майно, що є предметом вказаного договору застави. Оскільки при виконанні даного рішення державним виконавцем встановлений факт відсутності у позивачки спірного майна, відповідачем до суду подано позов про стягнення з неї нанесених товариству збитків і провадження по цій справі на даний час зупинено для проведення автотоварознавчої експертизи. Крім того за весь час вирішення судами різних інстанцій спорів з приводу вказаної техніки [PERSON] жодного разу не посилалась на наявність договору відповідального зберігання від 1 серпня 2005 року та не надавала його для огляду, що викликає сумнів у його справжності, з врахуванням того, що печатка товариства не була передана арбітражному керуючому, в зв'язку з чим надавалось оголошення про визнання її недійсною. В судовому засіданні встановлено, що ухвалою господарського суду Черкаської області від 3 вересня 2007 року порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ „Асфальтний завод м. Сміла, а також накладено арешт на все майно боржника та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Постановою господарського суду Черкаської області від 13 вересня 2010 року ТОВ „Асфальтний завод м. Сміла визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, а також ліквідатором призначено [PERSON] Відповідно до акту від 10 липня 2005 року відповідач в забезпечення виконання договорів позики та застави передав позивачці заставне майно. При складанні акту опису і арешту майна Смілянським міськвідділом ДВС на виконання ухвали господарського суду Черкаської області від 3 вересня 2007 року, державним виконавцем техніки, яка є предметом застави, виявлено не було, а тому арбітражним керуючим [PERSON] направлено лист з вимогою повідомити про місце її знаходження, але відповіді він не отримав. 21 липня 2008 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності на заставне майно, а відповідачем подано зустрічну позовну заяву про витребування майна з чужого незаконного володіння. В ході розгляду справи позивачка за первісним позовом подала заяву про залишення його без розгляду, а по зустрічному позову Смілянським міськрайсудом 11 червня 2009 року постановлено рішення про його задоволення та витребування спірного майна у [PERSON] Після проведення виконавчих дій за вказаним рішенням виконавчий документ повернуто стягувачу в зв'язку з відсутністю у боржниці майна, що підлягало поверненню. Оскільки за ст. 26 ЗУ „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом усі виді майнових активів банкрута, що належать йому на праві власності чи господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури, та виявлені в ході її проведення, повинні бути включені до ліквідаційної маси, а спірне майно до цього часу належить товариству та відсутнє у позивачки, [PERSON] подано до Смілянського міськрайсуду позов до неї про стягнення нанесених підприємству збитків. Позивачка та її представники, мотивуючи підстави звернення до суду з даним позовом посилались на ст. ст. 387, 390, 400 ЦК України, згідно яких власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним; при витребуванні майна з чужого незаконного володіння між власником майна та добросовісним і недобросовісним набувачем може бути проведений відповідний розрахунок; недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. В судовому засіданні представник позивачки посилався на те, що вона передала відповідачу кошти, які до цього часу не отримала і сама визначає способи захисту своїх законних інтересів, а тому має право вимоги до відповідача, так як спірне майно повинно було перейти до неї за договорами, по яких відповідач не виконав своїх зобовязань, і доказом наявності спірного майна у відповідача є договір відповідального зберігання. Разом з тим ст. 61 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, в тому числі обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З наданих представником відповідача судових рішень вбачається, що ними вже встановлений факт знаходження спірного майна у позивачки та його відсутність у товариства. Так з пояснень представника відповідача вбачається, що при розгляді справи за позовом [PERSON] при визнанні за нею права на спірне майно саме нею було надано акт передачі майна від 10 липня 2005 року на підтримку своїх вимог. Суд критично оцінює покази представника позивачки в даному судовому засіданні щодо відсутності у неї можливості зберігання техніки, яка є предметом застави, а тому вона повернута 1 серпня 2005 року боржнику з укладенням договору відповідального зберігання, так як саме [PERSON] та [PERSON], що були сторонами за договором позики та застави, являлись засновниками ТОВ „Асфальтний завод. Оскільки різні спори з приводу цього ж майна знаходяться на розгляді у судових інстанціях тривалий час, договір відповідального зберігання при їх вирішенні мав би суттєве значення, але не був жодного разу наданий [PERSON], суд не може прийняти його при вирішенні даного позову як доказ, оскільки судовим рішенням вже встановлені інші обставини, які під час розгляду даної справи не підлягають доказуванню. При цьому суд також враховує пояснення арбітражного керуючого про те, що своєчасно печатка товариства, як і інші бухгалтерські документи, що мають значення при здійснені ліквідаційної процедури, йому передані не були, як і в подальшому, а тому ним було через пресу дано оголошення про визнання її недійсною. Крім того в судовому засіданні встановлено, що арбітражний керуючий після прийняття господарським судом рішення про відкриття процедури банкрутства направив листи [PERSON] та [PERSON], як засновникам товариства, з вимогою надання всієї документації по ньому, проте жоден з них її не надав, в тому числі і договори, які є предметом даного спору. Також з пояснень представника відповідача вбачається, що йому стало відомо про вказані договори лише з витягу з державного реєстру обтяжень рухомого майна, що також свідчить про відсутність у позивачки на той час наміру вимагати повернення позики чи майна, яке забезпечувало виконання цього договору. В ході розгляду справи також встановлено, що на даний час є рішення суду про припинення застави та анулювання обтяження майна, а також з витягу з державного реєстру вбачається, що станом на 5 липня 2010 року запис про заставу вилучено за завершенням 5 річного терміну зберігання. Крім того з пояснень арбітражного керуючого-ліквідатора вбачається, що саме він з моменту відкриття ліквідаційної процедури намагався встановити місце знаходження спірного майна, в тому числі і з залученням до цього органів дізнання та досудового слідства і державної виконавчої служби. Що стосується автогрейдера середнього, то на момент подання [PERSON] заяви до Смілянського МВ УМВС України в Черкаській області 25 червня 2008 року про вчинення крадіжки, вказане майно було власником, інтереси якого представляв арбітражний керуючий, продано з дотриманням норм чинного законодавства, а тому у позивачки відсутні підстави для предявлення вимог щодо повернення даного майна, з врахуванням і того, що під час розгляду позову [PERSON] у 2008-2009 роках дане майно взагалі не було предметом спору. Оскільки в наданих позивачкою договорах зазначено про належність спірного майна відповідачу та самі договори позики, застави, відповідального зберігання не передбачають автоматичного переходу права власності до заставодавця чи позикодавця, тому суд вважає, що позивачкою не доведено факту як належності їй майна на праві власності чи правомірного володіння, так і перебування його у чужому незаконному володінні, з якого його необхідно витребувати, з врахуванням і того, що під час розгляду справи встановлені протилежні обставини, які визначені рішеннями судів. В зв'язку з викладеним позов не підлягає до задоволення, в тому числі і щодо відшкодування витрат по справі. На підставі ст. ст. 387, 390, 400 ЦК України,

Outcome: dismissed