Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] про визнання договору дарування частини будинку недійсним. Позивач [PERSON] просить винести рішення яким визнати недійсним договір дарування 2/3 часток будинку з господарськими будівлями і спорудами по вул.П.Морозова,8 в с.Зарванці, Вінницького району, укладеного 04.04.2006 року між [PERSON] і неповнолітнім [PERSON], посилаючись на те, що 04.04.2006 року державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори був посвідчений договір дарування частини будинку, що розташований в с. Зарванці по вул. П. Морозова, 8, зареєстровано в реєстрі за № 2-541. Відповідно до даного договору [PERSON] - онук позивача, отримав у власність 2/3 частки вищевказаного жилого будинку з відповідною часткою господарських будівель. В 2001 році на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №1-3512, позивач [PERSON] отримав 2/3 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться в с.Зарванці по вул. П.Морозова,8, Вінницького району. В 2006 році, коли стан здоров'я позивача погіршився, він вирішив скласти заповіт на все своє майно на свого сина [PERSON], а останній взяв на себе зобов'язання доглядати позивача, повністю забезпечувати продуктами харчування та ліками. Однак, син [PERSON] запевнив батька [PERSON] в тому, що немає ніякого сенсу складати даний заповіт, так як він і так є прямим спадкоємцем, тому, буде краще, якщо [PERSON] підпише договір дарування часки будинку на [PERSON] [PERSON] запевнив позивача в тому, що останній буде проживати в будинку по вул.П.Морозова,8 в с.Зарванці стільки, скільки захоче, а [PERSON] весь час на підставі укладеного договору буде надавати йому матеріальну допомогу. 04.04.2006 року позивач разом зі своїм сином [PERSON] прийшли до державного нотаріуса Вінницької державної нотаріальної контори. З нотаріусом спілкувався [PERSON], до себе нотаріус запросив лише тоді, коли був готовий договір дарування на 2/3 частки жилого будинку з часткою господарських будівель, що знаходиться в селі Зарванці, по вул.П.Морозова,8. Нотаріус роз'яснила позивачу наслідки договору дарування, та спитала, чи хоче він подарувати своє житло, на що позивач повідомив, що так, та не читаючи договору, підписав вищевказаний договір дарування. Однак, позивач [PERSON] вважав, що він подарував свій будинок своєму синові - [PERSON] Весь цей час позивач проживав в вищевказаному будинку, сплачував всі комунальні послуги та ніс витрати, які були необхідні для газифікації будинку та його експлуатації. 09 вересня 2010 року помер син позивача - [PERSON] Через місяць після смерті [PERSON], до позивача прийшла дружина померлого сина, та повідомила, що в найближчий час вона буде продавати будинок, в якому він проживає. На зауваження позивача про те, що він також має право на частку спадщини після смерті свого сина, невістка [PERSON] пояснила, що договір дарування частки будинку оформлений не на сина [PERSON], а на онука [PERSON], а у зв'язку з тим, що [PERSON] неповнолітній, розпоряджатися майном має право вона, [PERSON], як мати неповнолітнього сина (законний представник). Вищевказана частина будинку є єдиним житлом позивача. Фактично позивач [PERSON] залишається на старості років на вулиці, без можливості придбати інше житло. Як зазначено в ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. В судовому засіданні позивач та його представники позов підтримали, дали пояснення аналогічні змісту позовних вимог. Також в судовому засіданні представники позивача збільшили позовні вимоги і просили поновити пропущений строк позовної давності звернення до суду, так як позивач пропустив його з поважних причин із-за юридичної необізнаності, та дізнався про те, що він підписав договір дарування не на сина, а на онука тільки після смерті сина восени 2010 року. Представники відповідача позовні вимоги не визнали, просили в задоволені позову відмовити, так як договір дарування посвідчений нотаріусом в присутності дарувальника і обох батьків (сина та невістки позивача) обдарованого, який являється їх неповнолітнім сином, і зареєстрований на імя обдарованого в КП ВООБТІ 10.05.2006 року, з яким був згодний і не оспорював позивач. Пояснили, що немає будь-яких підстав для визнання договору дарування недійсним, що викладено в письмовому запереченні. Також подали заяву про застосування до вимог позивача сплив строків позовної давності, та відмовити в задоволенні позовних вимог. Судом були залучено третіми особами без самостійних вимог на стороні відповідача нотаріуса Вінницької райдержнотконтори [PERSON] та службу у справах дітей Вінницької РДА. Державний нотаріус Вінницької райдержнотконтори [PERSON] пояснила, що позовні вимоги не обґрунтовані, нею вчинено договір дарування відповідно до вимог чинного законодавства, про що оговорено в тексті договору, позивач розумів значення свої дій по вчиненню договору дарування та його наслідки, які йому нею були розяснені. Представник служби у справах дітей Вінницької РДА у вирішенні спору сторін покладається на думку суду. Допитані в судовому засіданні свідки за клопотанням позивача пояснили, що очевидцями договору дарування не були. Дали пояснення, якими підтвердили пояснення позивача про місце його проживання, що він зловживав спиртними напоями і інше. Допитані свідки за клопотанням представників відповідача також дали пояснення, про відомі їм обставини зі слів щодо вчиненого договору дарування. Заслухавши пояснення усіх учасників процесу, свідків, вивчивши матеріали справи, а саме: договір дарування частини будинку,реєстраційне посвідчення, технічний паспорт на житловий будинок, довідки Якушинецької сільської ради, та інші матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про поновлення пропущеного строку звернення з позовом до суду, та про визнання недійсним договору дарування необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.04.2006 року державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори було посвідчено договір дарування частини будинку, між [PERSON] і [PERSON], [PERSON], що діють від імені малолітнього [PERSON], згідно якого дарувальник [PERSON] передав безоплатно у власність обдарованому [PERSON] 2/3 частини жилого будинку з відповідною часткою господарських будівель, в с.Зарванці по вул.П.Морозова,8 Вінницького району, який зареєстровано в реєстрі за № 2-541 (а.с.8-9, 131, 161). Також даний договір зареєстрований в КП ВООБТІ 10.05.2006 року. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Суду стороною позивача не надано доказів відповідно до вимог ст.60 ЦПК України в підтвердження своїх вимог. Пояснення позивача про те, що він зловживав спиртним і внаслідок чого вчинив договір дарування житлового будинку та що вчиняв дарування будинку на сина а не на онука, так як був у нотаріуса лише сам позивач та його померлий син, не відповідають дійсності, і не можуть бути взяті судом як доказ в доведеність вимог позивача, оскільки в нотконторі при укладанні договору дарування частини будинку були присутні позивач [PERSON], його син [PERSON], і невістка [PERSON] (батьки неповнолітнього обдарованого [PERSON], що підтверджується їх власноручними підписами в договорі дарування, що завірені державним нотаріусом. Вказані в договорі дарування обставини щодо підписання його трьома особами ([PERSON], [PERSON] і [PERSON]В.) були достовірно відомі позивачу, який не дав належних доказів в спростування цих обставин. Також судом встановлено, що обдарований неповнолітній [PERSON] проживає в квартирі за адресою [ADDRESS], право власності в якій належить по ? частці кожному члену сімї: йому, його батькам [PERSON], [PERSON], та бабусі [PERSON] (дружині позивача). Позивач [PERSON] з дружиною [PERSON] фактично проживає в теперішній час в 2/3 частках будинковолодіння в с.Зарванці по вул.П.Морозова,8 Вінницького району, де й проживав постійно до і після вчинення договору дарування, який оспорюється. В вказаному будинку значиться зареєстрований згідно домової книжки один позивач - [PERSON] (а.с.16-19). Також встановлено, що в Замостянському РЕМ та газовій конторі за споживачем відповідно до відкритих рахунків являється по теперішній час позивач [PERSON] (а.с.23,24), який користується послугами та проводить оплату за них. Однак, суд вважає, що з викладених підстав неможливо визнати недійсним договір дарування, вчинений без порушення вимог закону, та який оспорюється тільки в звязку зі смертю сина позивача, на грунті виникшої неприязні в родині позивача, та переживання [PERSON] залишитись взагалі без житла в віці 69 років, оскільки від односельчан він почув про намір невістки з онуком продати будинок та виселити його з дружиною, а спільне проживання їх в частці належній дружині в квартирі в м.Вінниці разом з онуком і невісткою неможливе. В задоволенні вимог позивача про поновлення пропущеного строку звернення з позовом до суду необхідно відмовити, оскільки відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.ст.258, 728Ц К України, встановлюється спеціальна позовна давність тривалістю в один рік до вимог про розірвання договору дарування. Перебіг позовної давності, у відповідності до ч.1 ст.261 ЦК України розпочинається від дня коли особа довідалася чи могла довідатися про порушення свого права. Позивачем не надано належних доказів в підтвердження поважності причин пропущення строку звернення до суду з даним позовом. Суд вважає, що позивач [PERSON] мав би довідатися про порушення свого права в момент підписання договору дарування, що підтверджується п.15 договору дарування, в якому зазначено: «Підписання цього договору буде свідчити про те, що цей договір нами, дарувальником та обдаровуваним, особисто прочитано, зміст цього документу нам зрозумілий, і відповідає нашій волі, а предмет дарування 2/3 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель під номером 8 по вул.П.Морозова в с.Зарванці Вінницького району, фактично прийнятий обдаровуваним», договір дарування було посвідчено нотаріусом 04.04.2006 року. Тому, сплинув не лише спеціальний строк позовної давності 1 рік, а й загальний строк позовної давності 3 роки. Крім того, представником відповідача подана заява про застосування позовної давності до вимог позивача. Відповідно до ст.267 ч.4 ЦК України, сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищенаведені обставини, матеріали справи, та пояснення усіх учасників процесу, з врахуванням того, що позивачем не надано доказів а ні в підтвердження позовних вимог щодо визнання договору дарування 2/3 часток будинку з господарськими будівлями і спорудами по вул.П.Морозова,8 в с.Зарванці, Вінницького району недійсним, а ні в підтвердження поважності пропущеного строку звернення з позовом до суду та поновлення пропущеного строку, суд вважає що в задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити. Суд,

Outcome: dismissed