Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», [PERSON] про розподіл залишку оплати по кредиту і в подальшому доповнила позовні вимоги та просить Визнати заборгованість по кредиту договору іпотеки №KRHOGK 00150389 з Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» від 08.04.2005 року за [PERSON] та зобовязати його виплатити негайно дану заборгованість, включно кінцевої дати рішення суду по даній справі; виділити на її імя ? залишку сплати по даному кредиту, з урахуванням її середньомісячної заробітної плати та додаткових витрат на лікування дитини, яку вона виховує; виділити їй особистий рахунок на погашення ? частини залишку по даному кредиту; визнати на її користь оплати, здійснені нею на погашення кредиту договору іпотеки №KRHOGK 00150389 з Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» від 08.04.2005 року, а саме 07.12.2009р. та 22.02.2010р., та оплати до Договору-порученню від 01.09.2008р., та зарахувати ці суми на її власний рахунок по даному кредиту; стягнути на її користь з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь понесені нею витрати, повязані зі сплатою держмита, ІТЗ та витрати на копії документів; позбавити прав власності [PERSON] його частини квартири [ADDRESS] в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу та визнати її єдиним власником вищезазначеної квартири. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 28 лютого 2005 року відділом РАЦС Інгулецького РУЮ Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем [PERSON], про що був зроблений запис в книзі реєстрації актів про укладення шлюбів, запис №43. 08.04.2005 року відповідач [PERSON] уклав договір іпотеки №KRHOGK 00150389 з Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк». Предметом цього договору є надання в іпотеку нерухомого майна квартири [ADDRESS]. Згідно з цим договором, банк надав кредит у розмірі 6360 доларів США на строк до 07.04.2020 року. Метою укладення договору було отримання свого спільного житла. Згідно договору купівлі-продажу власником спірної квартири став [PERSON]. форма власності приватна. З 08.04.2005 року до 29.10.2008 року оплата кредиту здійснювалась з їхнього сімейного бюджету. 29.10.2008 року відділом РАЦС Інгулецького РУЮ Дніпропетровської області шлюб між сторонами було розірвано. Про що зроблено запис №237 в книзі реєстрації розірвань шлюбів. Після розірвання шлюбу позивач неодноразово зверталась до [PERSON] замовним листом з повідомленням щодо вирішення питання про розподіл залишку оплати по кредиту, але відповідач відмовився добровільно вирішити суперечку. Протягом всього строку, з моменту придбання цієї квартири і до теперішнього часу, всі виплати за комунальні послуги здійснює позивач, що підтверджується її підписами на квитанціях в графі «платник». Позивач працює машиністом конвеєра РЗФ-1 ВАТ «ПівдГЗК» з 21.08.1995 року по теперішній час і її середньомісячний заробіток складає 1593 грн. 63 коп. З метою вирішення спірного питання між нею та відповідачем [PERSON], позивач неодноразово зверталась до відповідача - ПАТ КБ «ПриватБанк», а також до директора його Криворізької філії [PERSON], до керівника відділу Іпотечного кредитування Криворізької філії, а саме 18.12.2008р., 21.01.2009р.. 27.01.2009р., 14.05.2009р., 18.07.2009р., 23.11.2009р., 23.12.2009р., але ПАТ КБ «ПриватБанк» не реагує. 01.09.2008 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений Договір-поручення на щомісячну оплату по погашенню кредиту за договором іпотеки №KRHOGK 00150389 від 08.04.2005 року. За цим договором, позивач протягом 10 місяців здійснювала оплату в розмірі 45 доларів США щомісячно, на загальну суму 450 доларів США. Крім того. 07.12.2009 року по вищевказаному кредиту нею була оплачена сума 3,21 доларів США, а також 22.02.2010 року 6.22 доларів США. 07.12.2009 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу винесено рішення про поділ права власності на спірну квартиру між нею та відповідачем [PERSON], яке визнає право кожного на ? частину. Позивач неодноразово зверталась замовним листом з повідомленням до КБ «ПриватБанк» з проханням видати довідку про загальну суму залишку по кредиту та відомості про наявність виплат з боку [PERSON], але «ПриватБанк» не реагує. Позивач сама виховує 7-річну доньку, яка стоїть на «Д»- обліку, як часто хворіючи дитина, що потребує додаткових фінансових витрат на придбання дорогих ліків. В залі суду 07.12.2009р. в її присутності та в присутності судді Іванова С.М., секретаря Веременко Є.Ю., Коливашко Д.М., на її питання щодо його відмови від права власності на ? частину квартири, не відмовився, про що є запис судового засідання від 07.12.2009 року. Таким чином, позивач вважає, що відповідач [PERSON] в повному обсязі несе відповідальність по заборгованості по даному кредиту на сьогоднішній день. 01.02.2010 року їй видали Витяг про реєстрацію ? права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в судовому засіданні позов не визнала повністю, заперечувала проти його задовільнення, зазначивши, що вимоги позивача взагалі безпідставні, не грунтуються на законі, оскільки позивач не є стороною по кредитному договору, її права банком не могли бути порушені, підстав для зміни або переукладення вищезазначеного кредитного договору немає і кредитним договором не передбачені. Те, що позивач сплачувала кошти за кредит не породжує ніяких обовязків для Банка, оскільки вона це робила лише за своїм бажанням і на свій розсуд. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав повністю, заперечував проти його задоволення, зазначивши, що вимоги позивача повністю безпідставні. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності суд прийшов до наступного. Так, позивач і відповідач [PERSON] з 28 лютого 2005 року знаходились в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 29.10.2008 року (а.а.с. 9, 14). 08.04.2005 року між відповідачем [PERSON] і ЗАТ КБ «ПриватБанк» були укладені кредитний договір № KRHOGK 00150389 на суму 7814, 96 доларів США і договір іпотеки №KRHOGK 00150389 за яким, в забезпечення виконання за кредитним договором надав Банку нерухоме майно: 3-кімнатну квартиру, за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Мануільского, 28/14 (а.а.с. 11, 12). Таким чином, судом встановлено, що обовязки за договором кредиту і договором іпотеки, які визначені цими договорами стосуються лише відповідача [PERSON] Власником вищезазначеної квартири під час укладення правочинів з Банком був відповідач [PERSON] згідно договору купівлі - продажу від 08.04.2005 року (а.с.13). Відповідно до рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 07.12.2009 року за позивачем було визнано право власності на ? частини вищезазначеної квартири. На даний час власниками даної квартири на праві приватної спільної часткової власності є позивач і відповідач [PERSON] (а.а.с. 38, 40, 88). Судом встановлено, що предметом заявленого позову є правовідносини, які виходять з договорів кредиту та іпотеки, укладених між відповідачами по справі ЗАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON], а також право власності на квартиру по вул. Мануільского, 28/14 в м. Кривому Розі. Стосовно вимог позивача щодо договорів кредиту та іпотеки суд приходить до висновку, що вони заявлені позивачем безпідставно, не грунтуються на Законі та не підлягають задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 528 ЦК України виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. У разі невиконання або неналежного виконання обов'язку боржника іншою особою цей обов'язок боржник повинен виконати сам. Інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов'язанні і застосовуються положення статей 512 - 519 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 598, 651 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, єдиними сторонами стосовно зобовязань, які витікають з кредитного договору № KRHOGK 00150389 на суму 7814, 96 доларів США та договору іпотеки №KRHOGK 00150389, укладених 08.04.2005 року є боржник - відповідач по цій справі [PERSON] і кредитор відповідач по справі ПАТ КБ «ПриватБанк». Позивач не є стороною у зобовязанні і та обставина, що позивач за власним бажанням частково сплачувала кошти по кредитному договору не наділяє її правами сторони за вищезазначеним зобовязанням, і не створює для неї зобовязання за вказаними вище договорами. При цьому підстав для зміни чи розірвання вищевказаних договорів судом не встановлено. Стосовно вимог позивача щодо прав власності на вищевказану квартиру, суд також знаходить їх безпідставними і не підлягаючими задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Таким чином судом встановлено, що квартира по вул. Мануільского, 28/14 в м. Кривому Розі належить позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі: - відчуження власником свого майна; - відмови власника від права власності; - припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; - знищення майна; - викупу пам'яток культурної спадщини; - примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; - звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; - реквізиції; - конфіскації; - припинення юридичної особи чи смерті власника. Відповідно до ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Проте судом не встановлено, що відповідач [PERSON], як співвласник вищезазначеної квартири виконав дії, передбачені статтею 347 ЦПК України, судом також не знайдено підстав щодо припинення прав власності [PERSON] на вищевказану частку квартири, які передбачені ст. 346 ЦК України. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Таким чином судом не встановлено, що відповідачами були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed