Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-31 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Полтавського національного педагогічного університету ім.В.Г.Короленка до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 01.09.2004 року між [PERSON] та ПДПУ імені В.Г. Короленка укладено угоду про підготовку фахівця з вищою освітою за № 592 від 01.10.2004 р., згідно якої університет зобов'язувався здійснити якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик, а студент зобов'язувався оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою за напрямом підготовки «Педагогічна освіта. Хімія, біологія»і прибути після закінчення вищого навчального закладу за місцем направлення та відпрацювати не менше трьох років. Оскільки, [PERSON] не прибув до Полтавської загальноосвітньої школи - інтернату № 1, куди його було направлено на роботу як молодого фахівця на посаду вчителя хімії та основ безпеки життєдіяльності, прокурор просив стягнути з останнього на користь Полтавського національного педагогічного університету імені В.Г. Короленка вартість навчання в сумі 9078,69 грн.. У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Представник Полтавського національного педагогічного університету ім.В.Г.Короленка позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомив. Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі ст. 224 ЦПК України. Заслухавши прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Встановлено, що 01 вересня 2003 р. згідно з наказом № 105-ст від 04.08.03 р. [PERSON] був зарахований на навчання до Полтавського державного педагогічного університету імені В.Г. Короленка (нині Полтавський національний педагогічний університет імені В.Г. Короленка) за державним замовленням. 01.09.2004 року між [PERSON] та ПДПУ імені В.Г. Короленка укладено угоду про підготовку фахівця з вищою освітою за № 592 від 01.10.2004 р. Відповідно до угоди університет зобов'язувався здійснити якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик, а студент зобов'язувався оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою за напрямом підготовки «Педагогічна освіта. Хімія, біологія» і прибути після закінчення вищого навчального закладу за місцем направлення та відпрацювати не менше трьох років. Довідкою про працевлаштування № 754 від 06.08.08 р. виданою Полтавською спеціалізованою ЗОШ - інтернат № 1 [PERSON] було направлено на роботу як молодого фахівця на посаду вчителя хімії та основ безпеки життєдіяльності, де він зобов'язаний відпрацювати не менше трьох років. Із 01 по 31 липня 2010 року в університеті проведена планова виїзна ревізія фінансово-господарської діяльності ПНПУ імені В.Г. Короленка контрольно-ревізійним управлінням в Полтавській область, під час якої встановлено порушення законодавства щодо прибуття випускників за місцем направлення, серед яких і випускник 2008 року [PERSON] На запит університету за № 4089/01 -37/61 від 13.09.2010 р. до Полтавської загальноосвітньої школи - інтернату № 1 про надання інформації щодо працевлаштування випускника [PERSON], надано відповідь, що він взагалі не прибув за місцем направлення. Отже, відповідач порушив умови угоди про підготовку фахівця з вищою освітою, вимоги ч. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту», за яким випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу та зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 14 «Порядку працевлаштуванню випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням», затверджена КМУ за № 992 від 22.08.1996 року - у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання. Університет звернувся з письмовою вимогою до відповідача з проханням у добровільному порядку повернути кошти за навчання, тим самим у досудовому порядку врегулювати спір, проте він на звернення не реагує. Згідно ст. 121 п. 2 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках визначених Законом. Згідно до ст.36-1 Закону України „Про прокуратуру", підставою представництва, здійснюваного прокуратурою у суді інтересів держави, є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) зокрема, юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року, прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позивній заяві в чому полягає порушення інтересів держави, чи в чому існує загроза інтересам держави. Тобто, прокуратура набула права визначати наявність інтересів держави в конкретних спірних відносинах, які підлягають захисту та вирішенню в судовому порядку. На підставі викладеного та

Outcome: approved