Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-23 00:00:00

У листопаді 2010 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача страхову виплату за моральну шкоду в сумі 50000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 11.09.1984 року по 31.10.1996 рік він працював на ВСП «Шахта Героїв Космосу» ВАТ «Павлоградвугілля». Під час роботи на шахтах він отримав професійні захворювання - радикулопатія шийна і поперекова - крижова з вираженим порушенням біомеханіки хребта, на фоні спондилоартрозу шийного та ^ попереково - крижового відділу, стійким больовим і м`язово - тонічним синдромом, виражений периферичний нейросудинний синдром М54.1; двобічний плечолопатковий періатроз ПФ другого ступеню деформуючий артроз ліктьових ПФ першого ступеню та колінних суглобів ПФ першого - другого ступеню зі стійким больовим синдромом М17-М19; хронічне обструктивне захворювання легень першого ступеню(пиловий бронхіт першого ступеню, емфізема легень першого ступеню) ЛН першого ступеню; нейросенсорна приглухуватість першого ступеню Н903. Згідно висновку МСЕК від 17.09.2009 року, йому встановлено 65% втрати професійної працездатності, з яких - 30% - радикулопатія (первинно), 10% - дефартроз (первинно), 10% хронічне обструктивне захворювання легень (первинно), нейросенсорна приглухуватість - 5%, та 10% - трудове каліцтво (повторно) по трудовій травмі, а також було визнано інвалідом З групи. Внаслідок втрати професійної працездатності позивач вважає, що у нього наявна моральна шкода, оскільки він втратив професійну працездатність; став інвалідом; перестав бути повноцінною людиною; постійно відчуває наслідки травми; стан його здоров`я - незадовільний; змушений вживати лікарські препарати; йому протипоказано займатися всіма видами фізичної праці; стало фактично неможливо займатися домашніми справами, що потребують навіть незначних фізичних зусиль; через травму багато часу знаходиться на стаціонарному лікуванні. Оскільки, відповідач в передбаченому законом прядку не виплатив йому страхову суму за завдану у зв`язку з отриманням професійного захворювання моральну шкоду, позивач просить стягнути з відповідача страхову виплату за моральну шкоду в сумі 50000 грн. В судовому засіданні представник позивача, підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Представник відповідача - Відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля», в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснивши суду, що згідно діючого законодавства, підприємство не повинно нести витрати перед позивачем за спричинення йому моральної шкоди. Так, згідно розділу XI «Прикінцевих положень» Закону України „Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на -виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року. Крім того, позивачем був пропущений строк звернення до суду-із зазначеною позовною заявою. Тому, просила відмовити в задоволенні позовної заяви. Суд, вислухавши пояснення представника позивача - адвоката Самуха О.О., заперечення представника відповідача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Згідно положень статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно ч.І ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. В судовому засіданні встановлено, що 11.09.1984 року по 31.10.1996 рік [PERSON] працював на ВСП «Шахта Героїв Космосу» ВАТ «Павлоградвугілля». Під час роботи на шахті, отримав професійні захворювання - радикулопатія, двобічний пчелолопатковий парі артроз другого ступеню, хронічне обструктивне захворювання легенів першого ступеня, нейросенсорна приглухуватість першого ступеня. Висновком МСЕК№033923 від 17.09.2009 року позивачу встановлено третю групу інвалідності, причиною інвалідності визначено профзахворювання та визначено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках - 65% сукупно, з яких: 30% - радикулопатія (первинно), 10% - дефартроз (первинно), 10% - хронічне обструктивне захворювання легень (первинно), нейросенсорна приглухуватість - 5%, та 10% - трудове каліцтво (повторно) по трудовій травмі, а також було визнано інвалідом 3 групи (арк.с.14-15). Виходячи з медичних висновків, акту про розслідування хронічного професійного захворювання, суд прийшов до висновку про те, що у зв`язку з небезпечними умовами праці, низьким рівнем техніки безпеки та впливом комплексу виробничих шкідливих факторів на шахті, позивач отримав професійні захворювання. Суд вважає, що внаслідок втрати професійної працездатності, у позивача наявна моральна шкода, оскільки він відчуває фізичний біль та душевні страждання, погіршилися його здібності, переживання викликані наслідками професійного захворювання, він втратив професійну працездатність, позбавлений можливості реалізації своїх здібностей, змушений постійно приймати лікарські препарати, постійно відчуває наслідки професійного захворювання, що свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди. Згідно абзацу 9 пункту 5 Рішення Конституційного Суду України №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України „Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до вказаного закону. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпПУ їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві, від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. Відповідно до ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Тому, вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує значні тяжкі зміни його життєвих зв`язків, ступінь втрати ним професійної працездатності, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого та позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин справи, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 5500 грн. Суд не може прийняти до уваги доводи відповідача про те, що позивачем був пропущений строк звернення до суду із зазначеним позовом, оскільки вони не основані на законі. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір у сумі 08 грн. 50 коп. та витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у сумі 01 грн. 50 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial