Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 03.06.2000 р. взяла шлюб із [PERSON] (відповідачем за цим позовом), та подружжя має неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Як зазначається позивачем при зверненні до суду, відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дітей, що й стало приводом для цього звернення до суду. У судове засідання позивач не зявилася, водночас надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та зазначила про те, що позов підтримує повністю; відповідач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив також про те, що позов визнає у повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд, дослідивши докази, беручи до уваги те, що визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Як було встановлено судом, [PERSON] народився 15.10.2000 р., про що відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська було зроблено відповідний запис та видано свідоцтво, та відповідно до цього свідоцтва [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього. Разом з тим, 29.09.2003 р. у подружжя [PERSON] до [PERSON] народилася дитина [PERSON], про що Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції було зроблено відповідний запис та видано свідоцтво, та відповідно до цього свідоцтва [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього. Оскільки обовязок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, вбачаються усі підстави для присудження до стягнення на користь позивача з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом; якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття (ч. 2 ст. 183 зазначеного кодексу). На виконання ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Таким чином, беручи до уваги те, що передбачені статтею 184 СК України випадки у справі, яка розглядається, відсутні, то, виходячи з вищенаведеного, розмір єдиної частини не може бути меншим, ніж сума, яка складається з сум по 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожного з дітей відповідного віку. При вирішенні питання щодо розміру присуджених до сплати аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, які є неповнолітніми, мешкають разом із матірю, потребують опіки та утримання, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, тому, на переконання суду, з урахуванням вищенаведеного присудження до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в заявленому у позові розмірі буде справедливим та сприятиме утвердженню почуття обов'язку одного з батьків, окремо від якого проживають діти, перед останніми. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що на виконання п. 5 ч. 1 ст. 4 Декрету КМУ Про державне мито позивача було звільнено від сплати судового збору та не підлягали оплаті при зверненні до суду витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи (п. 4 ч. 3 ст. 81 ЦПК України), утім, на виконання ч. 3 ст. 88 зазначеного кодексу, згідно зі змістом якої якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, та відповідно до ч. 3 ст. 81 ЦПК покладаються на сторони після розгляду справи судом витрати на інформаційно-технічне забезпечення у справах про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягають присудженню зазначені судові витрати. Таким чином, беручи до уваги встановлені судом факти та зазначені обставини, які враховуватимуться судом при присудженні до сплати аліментів, суд,

Outcome: approved