Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-06 00:00:00

Позивач ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу за Кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 21.09.2007 року між Банком та [PERSON] був укладений Кредитний договір про надання кредиту на суму 43\~000 швейцарських франків із сплатою 4,5 % річних та строком повернення кредиту до 10.09.2027 року. Банк свої зобов′язання виконав, кредит надав, але відповідачка свої зобов′язання належним чином не виконує, кредит та відсотки в повному обсязі не сплачує. 11.10.2007 року між Банком та відповідачем [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до Кредитного договору, якою були внесені зміни до Кредитного договору , за якими позичальнику було надано другий транш кредиту в рамках ліміту кредитної лінії 108\~000 франків. Розмір траншу склав 65\~000 франків, строк користування до 10.09.2027 року із сплатою 4,5% річних. Також 21.09.2007 року між Банком та відповідачем [PERSON] був укладений Договір поруки, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов"язання солідарно відповідати перед Банком за виконання відповідачкою її зобов"язань по Кредитному договору, але також на даний час не виконує взяті на себе зобов"язання. В забезпечення відповідачем [PERSON] своїх зобов»язань перед Банком за кредитним договором між нею та Банком 21.09.2007 року було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Предметом цього договору є надання Іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна у вигляді двокімнатної квартири [ADDRESS]. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, просить стягнути солідарно з відповідачів на користь Банку заборгованість по Кредитному договору в розмірі 940\~121,84 грн. та судові витрати по справі. Також просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання Банку права продажу квартири, як предмету іпотеки, від свого імені будь якій особі покупцеві за ціною, визначеною відповідно до ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» з подальшим направленням коштів, отриманих від реалізації, для погашення заборгованості перед Банком, залишок заборгованості стягнути в порядку, передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідачка [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до позивача ПАТ «Універсал Банк» про визнання недійсними Кредитного договору, а також додаткової угоди до Кредитного Договору, зобов»язання Банк повернути їй усе отримане за кредитним договором від 11.10.2007 року, а Банку від неї прийняти усе отримане за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що при укладенні Кредитного договору були порушені вимоги діючого законодавства в частині валюти, в якій надавався кредит, оскільки єдиною грошовою одиницею на території України є гривня, а кредит та всі розрахунки проводилися в швейцарських франках У зв"язку з недійсністю основного зобов"язання також є недійсною і додаткової угоди до Кредитного Договору. На підставі викладеного позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом, просить визнати недійсними Кредитний договір від 21.09.2007 року, додаткової угоди до Кредитного Договору від 11.10.2007 року, зобов»язати Банк повернути їй усе отримане за кредитним договором, а Банк від неї прийняти усе отримане за кредитним договором. В судовому засіданні представник позивача зменшив позовні вимоги, просив суд в рахунок погашення заборгованості відповідачів за кредитним договором від 21.09.2007 року в сумі 44\~742,02 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ складає 369\~967 грн. 29 коп. та за Додатковою угодою №1 від 11.10.2007 року до Кредитного Договору від 21.09.2007 року в сумі 68\~951,68 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ складає 570\~154 грн. 55 коп., а всього 940\~121 грн. 84 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру №17, загальною площею 71,10 кв.м., жилою площею 35,90 кв.м., що знаходиться в м. Києві по вул. Радунській, 7 шляхом проведення прилюдних торгів. Залишок заборгованості стягнути солідарно з відповідачів в порядку, передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження», а також стягнути з них солідарно, витрати на сплату судового збору в сумі 1\~700 грн. та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 120 грн. Зустрічні позовні вимоги не визнав, пояснив, що Банк діяв в межах діючого законодавства, Договір та Угода №1 до нього відповідають вимогам закону, а тому підстав для визнання їх недійсними немає. На підставі викладеного просив в задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] - в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, повністю підтримав зустрічні позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі, визнати недійсними Кредитний договір від 21.09.2007 року та Додаткову угоду №1 до Кредитного договору. Також зазначив, що підстав для задоволення позову Банку немає, оскільки він є незаконним та безпідставним, просив в його задоволенні відмовити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з»явилися, належним чином повідомлені про день та час розгляду справи. Вислухавши пояснення представників позивача, відповідача [PERSON], вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Банку підлягають задоволенню в повному обсязі, в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] повинно бути відмовлено з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 21.09.2007 року між Банком та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір про надання кредиту на суму 43\~000 швейцарських франків із сплатою 4,5 % річних та строком повернення кредиту до 10.09.2027 року. 11.10.2007 року між Банком та відповідачем [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до Кредитного договору, якою були внесені зміни до Кредитного договору, за якими позичальнику було надано другий транш кредиту в рамках ліміту кредитної лінії 108\~000 франків. Розмір траншу склав 65\~000 франків, строк користування до 10.09.2027 року із сплатою 4,5% річних. Також 21.09.2007 року між Банком та відповідачем [PERSON] був укладений Договір поруки, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов"язання солідарно відповідати перед Банком за виконання відповідачкою її зобов"язань по Кредитному договору, але також на даний час не виконує взяті на себе зобов"язання. В забезпечення відповідачем [PERSON] своїх зобов»язань перед Банком за кредитним договором між нею та Банком 21.09.2007 року було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Предметом цього договору є надання Іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна у вигляді двокімнатної квартири [ADDRESS]. Банк свої зобов′язання виконав, кредит надав, але відповідачка свої зобов′язання належним чином не виконує, кредит та відсотки в повному обсязі не сплачує. Банком надсилалися на адресу відповідачів вимоги про повне погашення кредитної заборгованості, проте, відповідачі ухиляються від її сплати. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов′язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов′язання не допускається. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов"язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов"язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно із вимогами ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов"язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов"язання боржником. Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Як встановлено при розгляді справи, предметом Кредитного договору є надання Банком позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні кошти з оплатою процентів та встановленим терміном погашення. Згідно положень Закону України "Про захист прав споживачів" договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов"язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов"язується повернути їх разом із нарахованими відсотками. Отже сторонами даного правочину є кредитодавець (банк або інша фінансова установа) та позичальник (споживач) (п. 1. ст. 1054 ЦК України). Банківський кредит це будь-яке зобов"язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов"язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов"язання боржника щодо повернення заборгованості суми, а також на зобов"язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Основними ознаками кредиту є строковість, платність і зворотність. Відповідно до вимог ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини Банку з клієнтом регулюються законодавством України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно із ст. 14 ЦК України цивільні обов"язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов"язковим для неї. Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди між сторонами за всіма істотними умовами, а саме згідно п. 7.2 Кредитного договору цей договір набирає чинності з моменту першої видачі Кредитних ресурсів і діє до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов"язань. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1056 ЦК України Позичальник має право відмовитись від одержання кредиту частково або у повному обсязі, повідомивши про це кредитора до встановленого договору строку його надання. Також відповідно до п. 6 ст. 11 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Слід звернути увагу на той факт, що відповідачка [PERSON] не відмовилась від виконання умов Кредитного договору, а Банк, в свою чергу свої зобов"язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, відкривши їй поточний рахунок, і, здійснивши видачу Кредитних коштів. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов"язковим до виконання сторонами. Будучи пов"язаними саме взаємними правами та обов"язками (зобов"язаннями), які є чітко прописаними в Кредитному договорі, сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов"язання або змінювати його умови. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов"язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов"язань не допускається. Боржник зобов"язаний виконати свій обов"язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 527 ЦК України). Оскільки Договір є обов"язковим для виконання сторонами, [PERSON] зобов"язана виконувати взяті на себе зобов"язання за всіма існуючими умовами Кредитного договору від 21.09.2007 року та виконувати їх належним чином у встановлений строк. В своїх зустрічних позовних вимогах позивачка [PERSON] посилається на норми вимог закону щодо проведення операцій з валютою. Але слід зазначити, що законодавством України при проведенні операцій з валютою передбачено певний порядок її використання. Так, згідно із вимогами ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банки мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті, отримання відсотків від позичальників за такими кредитами на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу [PERSON] банку України на здійснення операцій з валютними цінностями, зокрема залучення і розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. Стаття 533 ЦК України передбачає, що грошове зобов"язання має бути виконано у гривнях. Але якщо у зобов"язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. І Декрет "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" та нормативно-правові акти не передбачають обмежень щодо видачі кредитів в іноземній валюті. Пунктом "в" ч. 4 ст. 5 Декрету передбачено, що НБУ видає індивідуальні ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті. Таким чином, за наявності відповідної ліцензії, надання кредитів в іноземній валюті передбачено законодавством. Так, в матеріалах справи є відповідні банківські ліцензії Банку, зокрема: Банківська ліцензія № 92 від 04.12.2001 року на право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та пунктами 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність"; Дозвіл [PERSON] Банку України № 92-1 від 04.12.2001 року на право здійснення операцій, визначених п. 1-4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність". Отже твердження позивачки [PERSON] про незаконність надання та виконання Кредитного договору в іноземній валюті є такими, що не відповідають вимогам закону. Також слід зазначити, що в [PERSON] Банку України від 07.12.2009 року № 13-210\\7871-22612 "Про правомірність укладення кредитних договорів в іноземній валюті" зазначено наступне: "Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюті може використовуватися в Україні у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Згідно із ст. 345 Господарського кодексу України кредитні операції банків полягають у розміщенні від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність. Статті 47 та 49 Закону "Про банки і банківську діяльність" визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Одночасно зазначаємо, що нормативно-правовими актами [PERSON] Банку України встановлені вимоги щодо оцінки ризиків за операціями в іноземній валюті, зокрема, Інструкцією про порядок регулювання діяльності банків в України, затвердженою постановою правління НБУ від 28.08.2001 року № 368, передбачена вимога покриття капіталом валютного кредитного ризику; Положенням про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих витрат за кредитними операціями банків, затвердженим постановою Правління НБУ від 06.07.2000 року № 279, встановлено підвищені коефіцієнти резервування за кредитними операціями в іноземній валюті. При цьому з урахуванням особливостей діяльності банківських установ в умовах фінансової кризи, [PERSON] банк України постановою Правління НБУ від 01.12.2008 року № 406 "Про затвердження Змін до Положення про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих витрат за кредитними операціями банків" посилив вимоги щодо формування банками спеціальних резервів за кредитами, наданими позичальникам в іноземній валюті. З вищевикладеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Щодо вимог пп. "в" п. 4 ст. 5 Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання/одержання кредитів в іноземній валюті. Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії." Слід зазначити, що під час укладання Кредитного договору Позичальник була ознайомлена в повному обсязі з умовами договору, а саме: особу та місцезнаходження кредитора, кредитні умови, зокрема, мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, наявні форми кредитування, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит виданий, варіанти повернення кредиту, можливість дострокового повернення кредитних коштів, а також відповідальність сторін за невиконання або порушення умов договору, та підтвердив згоду на укладення договору своїм підписом, що є повним дотримання положень ст. 11 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про захист прав споживачів". Також слід звернути увагу на те, що відповідачці [PERSON] були повністю відомі істотні умови Кредитного договору, так як Позичальник жодного разу не звернулася до кредитора за роз"ясненням положень договору, які були йому не зрозумілі, тим самим погоджуючись із всіма умовами кредитного договору. Умови договору передбачають двостороннє встановлення прав та обов"язків як Позичальника, так і Кредитора, передбачених ст. 1054 ЦК України, а саме: за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (Кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити проценти, та умов самого договору. Укладаючи Кредитний договір, сторони дійшли згоди щодо встановлення прав та обов"язків кожної сторони. Слід зазначити, що визнання договорів недійсними можливе лише в разі порушення вимог ст. 203 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог ст. 203 ЦК України, а саме: -зміст правочину не має суперечити чинному законодавству та моральним засадам суспільства; -особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності; -волевиявлення учасника правочину; -вчинення правочину у формі, встановленій законом; -правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. З наведених вище письмових доказів вбачається, що укладений між сторонами Кредитний договір від 21.09.2007 року повністю відповідав вимогам діючого законодавства, підтвердженням чого є також згода на укладення даного правочину та його підписання з боку позичальника. Теж саме можна зазначити і про Додаткову угоду №1 від 11.10.2007 року до Кредитного договору, який повністю відповідає вимогам діючого законодавства. А тому суд приходить до висновку, що підстав для визнання недійсними Кредитного договору та Додаткової угоди №1 до Кредитного договору, - немає з мотивів, наведених вище. А тому зустрічні позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та необгрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, то суд вважає, що дані вимоги є підставними та обгрунтованими, оскільки ані [PERSON] тривалий час не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, чим порушує прийняті на себе договірні зобов′язання, ані відповідач [PERSON] не виконує свої зобов"язання за Договором поруки. Ст. 6 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що майно (весь об»єкт нерухомості), що є в спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріальною посвідченою згодою всіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об»єкт нерухомості. Власником нерухомості та іпотекодавцем/майновим поручителем є [PERSON], об»єкт нерухомості квартира [ADDRESS] зареєстрована за нею на праві власності. Позивач, як власник надала згоду на передачу квартири в забезпечення по кредитному договору та підписала Договір іпотеки. Оскільки в задоволенні зустрічного позову позивачці відмовляється, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, понесені нею по справі судові витрати іншою стороною їй не відшкодовуються. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів за основним позовом солідарно на користь Банку підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1.700 грн. та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 120 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved