Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-11 00:00:00

У лютому 2011 року, КС «Аккорд», звернулися до суду з позовом, в якому зазначили, що відповідно до кредитного договору № Одес.239/1 від 28.10.2006 року, КС «Аккорд», надали відповідачу, який є членом КС, кредит в сумі 1156 грн. для придбання мобільного телефону зі строком повернення не пізніше 05.09.2010 р. зі сплатою щомісячно нарахованих процентів та частини кредиту в терміни та розмірах, передбачених у графіку платежів, який є додатком до вказаного договору. Однак, всупереч кредитним зобовязанням, у встановлені графіком терміни, відповідачем не повернуто позивачеві належні грошові кошти, в результаті чого, сума кредиту не зменшувалась, в проценти нараховувались на фактичний залишок суми кредиту за кожний день користування кредитом, яка станом на день подачі позову до суду складає 2379,81 грн., з яких сума боргу за тілом кредиту 759,91 грн., проценти 1239,94 грн., пеня 379,96 грн., які позивачі просили суд, стягнути з відповідача на свою користь а також судові витрати по справі у сумі 171 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями про вручення судових повісток, однак, надіслав на адресу суду клопотання, в якому, посилаючись на ст. 158 ч. 2 ЦПК України, повністю підтримав свої позовні вимоги та просив суд слухати справу за його відсутності (а.с. 24,25). Відповідач в судовому засіданні, позов визнав у повному обсязі. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Також, статтею 617 ЦК України передбачено особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обовязків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобовязання, відсутність у боржника необхідних коштів. Стаття 610 ЦК України зазначає порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно із статтями 611,612 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема : 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено зобовязання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, відповідно до ч.3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За умовами ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Суд встановив, що відповідно до заяви відповідача від 28.10.2006 р., його було прийнято в члени КС «Аккорд»та в цей же день, між сторонами був укладений кредитний договір № Одес.239/1 від 28.10.2006 року, відповідно до умов якого КС «Аккорд», надали відповідачу кредит в сумі 1156 грн. для придбання мобільного телефону зі строком повернення не пізніше 05.09.2010 р. зі сплатою щомісячно нарахованих процентів та частини кредиту в терміни та розмірах, передбачених у графіку платежів, який є додатком до вказаного договору (а.с. 5-6). Однак, всупереч кредитним зобовязанням, у встановлені графіком терміни, відповідачем не повернуто позивачеві належні грошові кошти, в результаті чого, сума кредиту не зменшувалась, в проценти нараховувались на фактичний залишок суми кредиту за кожний день користування кредитом, яка станом на день подачі позову до суду складає 2379,81 грн., з яких сума боргу за тілом кредиту 759,91 грн., проценти 1239,94 грн., пеня 379,96 грн., обґрунтований розрахунок яких, зроблений у відповідності до діючого законодавства та перевірений судом, був наданий позивачем до позову (а.с. 3). Крім того, в матеріалах справи, мається витяг з рішення кредитного комітету про зменшення пені відповідачу за вказаним вище кредитним договором, з якого вбачається, що кредитний комітет, розглянувши кредитну справу відповідача, враховуючи що останній платіж за кредитом, відповідач здійснив 03.03.2007 р., грубо порушивши умови кредитного договору, вирішив зменшити суму нарахованої пені за договором та встановити пеню по кредитному договору в сумі, яка складає ? суми основного боргу кредиту, тобто 379,96 грн. (а.с.4). Частиною 3 зазначеного вище кредитного зобовязання передбачено у процесі користування кредитом, позичальник зобовязується дотримуватись принципів кредитування : цільового характеру, повернення кредиту, його платності та забезпеченості. Розділом 2 договору позичальник зобовязується щомісячно сплачувати спілці нараховані проценти та частину кредиту в терміни та розмірах не менше, ніж відповідно вказано у рекомендованому графіку платежів (додаток № 1). Проценти за користування кредитом нараховуються спілкою на фактичний залишок суми кредиту, виходячи з розрахунку 0,11507 за кожний день користування кредитом. Крім того, згідно умов договору кредиту, позичальник зобовязується повідомляти спілку про всі зміни свого фінансового становища : звільнення з постійного місця роботи, зміна місця проживання, зменшення заробітної плати, сплата штрафів, аліментів тощо. Сторони несуть відповідальність за виконання умов цього договору згідно діючого законодавства України. При порушенні строків сплати кредиту, спілка має право нарахувати пеню, а позичальник зобовязується сплатити пеню у розмірі 0,5% від суми остаточної заборгованості за кожний день прострочення. На момент розгляду справи, доказів погашення кредиту та сплати відсотків, пені відповідачкою суду не надано і відповідно у суду вони відсутні. З огляду на викладене, суд вважає позов обґрунтованим, підтвердженим документально, та факти, викладені в якому, знайшли своє підтвердження під час судових засідань, а отже позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Крім того, у відповідності до вимог ст.ст. 85,88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача мають бути стягнуті понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті державного мита у розмірі 51 грн., витрати на ІТЗ судового процесу у розмірі 120 грн. (а.с. 11,12).

Outcome: approved