Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права на спадкування після смерті [PERSON], померлого 28 січня 2009 року. В заяві вказала, що 29 червня 1996 року померла [PERSON], яку вона за життя вважала своєю рідною бабусею та підтримувала близькі родинні стосунки з народження. До дня смерті [PERSON] мешкала разом зі своїм сином [PERSON],\~який не\~мав своєї\~родини та\~після її\~смерті залишився\~мешкати один\~в квартирі\~[ADDRESS], 1/2 частина якої належала померлої, а 1/2 частина її сину. Оскільки на момент смерті своєї матері він постійно мешкав разом з матірю та після залишився проживати за вказаною адресою, сплачував комунальні послуги та доглядав за квартирою, то спадщину фактично прийняв. За проханням бабусі вона після її смерті доглядала за [PERSON], приїжджала до нього допомагала по господарству, оскільки він був одинокою людиною і родичів більше не мав. Влітку 2003 року стан здоровя [PERSON] дуже погіршився, він потребівав постійної сторонньої допомоги, тому вона була вимушена переїхати проживати до нього, щоб піклуватися, придбавати ліки, готувати їжу, прибирати та прати. У червні 2008 року вона та її неповнолітня донька були зареєстровані в квартирі [PERSON] 28.01.2009 року [PERSON] помер та після його смерті залишилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. В 2010 році в квартирі також був зареєстрований її неповнолітній син. Інших родичів та спадкоємців після смерті [PERSON] немає, вона з червня 2003 року постійно мешкала разом з ним однією сім'єю, доглядала та вела спільне господарство до дня його смерті, а після - самостійно займалася його похованням, утримувала та користувалася належною йому квартирою, тобто фактично прийняла спадщину, тому просить суд встановити факт проживання її однією сім'єю з [PERSON] з червня 2003 року по 28 січня 2009 року, визнати її спадкоємцем четвертої черги за законом після його смерті та визнати за нею право власності на спадкове майно у вигляді квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та до обставин, викладених в заяві додатково пояснила, що з червня 2003 року вона з разом зі своїми дітьми переїхала проживати в квартиру [PERSON], тому що у нього боліли ноги та він потребував сторонньої допомоги. В 2008 року за його ініціативою вона була в квартирі зареєстрована. В останній час вона два рази на рік виїжджала до іншого міста працювати протягом місяця. Під час чергової поїздки її дядько [PERSON] помер, про що її повідомили сусіди, після чого вона одразу повернулася та займалася його похованням. Крім неї близьких родичів у нього не має, до теперішнього часу вона разом з дітьми мешкає у квартирі та іншого житла не має. Представник позивачки в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила позов задовольнити, оскільки з наданих позивачкою доказів встановлено, що вона дійсно з 2003 року мешкала з померлим [PERSON] однією сімєю до дня його смерті, займалася його похованням, інших спадкоємців не має. Після його смерті позивачка фактично прийняла спадщину та мешкає в квартирі до теперішнього часу. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що Маріупольська міська рада є неналежним відповідачем, оскільки права позивачки своїми діями не порушувало та спору між сторонами фактично не має. Також вважає, що обставини, на які посилається позивачка є недоведеними, тому позов задоволенню не підлягає. Суд, вислухавши сторони та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знайома з позивачкою з 1996 року. Приїжджала до неї влітку та іноді зупинялася в квартирі по вул. Лавицького в м. Маріуполі у її дядька [PERSON]. Вважала його родичем позивачки, оскільки вона зі своїми дітьми протягом тривалого часу мешкала з ним разом та вела спільне господарство. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає в будинку 12 по вул. Лавицького в м. Маріуполі з 1980 року та з 1997 року була знайома з [PERSON] В 2008 році вона працювала паспортисткою та до неї звертався [PERSON] для того, щоб зареєструвати свою племінницю - позивачку, оскільки остання мешкала з ним постійно з літа 2003 року. Вона бачила, що [PERSON] спочатку дуже часто приїжджала до [PERSON], а потім з літку 2003 року переїхала до [PERSON] проживати постійно. Коли [PERSON] помер, про це одразу повідомили позивачці, яка приїхала та займалася його похованням. Інших родичів у [PERSON] на той час не було. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона була подругою [PERSON] Дуже часто у неї в квартирі бачила позивачку та сприймала їх стосунки родинними. їй відомо зі слів самої [PERSON], що перед смертю вона попросила позивачку доглядати за її сином [PERSON], оскільки родичів він не мав. Після смерті [PERSON] позивачка утримала надане слово [PERSON], доглядала за її сином. А в червні 2003 року коли він захворів зовсім переїхала проживати до нього. Вони жили однією сімєю, позивачка доглядала за ним, прала білизну, прибирала у квартирі. Особисто він [PERSON] чула, що він бажає скласти заповіт на імя позивачки. На час смерті [PERSON] позивачка була у відїзді, але коли дізналася про смерть [PERSON] поховала його. На теперішній час вона разом з дітьми продовжує проживати в квартирі [PERSON] Відповідно до свідоцтва про смерть №359153 від 03.02.2009 року [PERSON] помер 28 січня 2009 року \\а.с.8\\ Крім цього, зазначені позивачкою обставини підтверджуються реєстраційним записом в її паспорті, відповідно до якого з 06.06.2008 року до теперішнього часу позивачка зареєстрована в [INFO], оглянутими в судовому засіданні квитанціями про сплату комунальних послуг, які підтверджують, що після смерті [PERSON] позивачка утримує квартиру, де вони разом мешкали, повідомленням ПП «Скорбота» від 04.02.2011 року, з якого вбачається, що похованням [PERSON] та сплатою за це послуг займалася [PERSON] Таким чином суд вважає, що в судовому засіданні встановлений факт проживання [PERSON] однією сімєю з [PERSON] у період з червня 2003 року по день його смерті, а саме 28.01.2009 року, тобто більше ніж 5 років. Відповідно до ст. 1264 ЦК України особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини мають право на спадкування за законом у четверту чергу. Відповідно до ч. 2 ст. З СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Крім того, у ч. 2 п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008р. роз'яснено, що до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сімєю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сімї, тощо. Таким чином, оскільки судом встановлений факт проживання позивачки з померлим [PERSON] однією сім'єю більше ніж пять років до часу його смерті та відкриття спадщини, суд вважає, що [PERSON] має право на спадкування за законом у четверту чергу після смерті [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS], власником 1/2 частини якої він був на підставі свідоцтва про право на житло від 17.05.1995 року, та 1/2 частини - в порядку спадкування після смерті його матері, [PERSON], яка була власником 1/2 частини вказаної квартири на підставі того ж свідоцтва про право на житло від 17.05.1995 року та померла 29.06.1996 року. \\а.с. 7,7-а, 9\\ З матеріалів спадкової справи № 591/1996 щодо майна померлої [PERSON], вбачається, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після її смерті та 09.12.1996 року звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], однак свідоцтво про право на спадщину за життя не отримав \\а.с.21-22\\. Згідно ст.548 ЦК України (в редакції 1963р.), чинного на момент відкриття спадщини, після смерті [PERSON], для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно ч.І ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Таким чином, [PERSON], хоча і не отримав свідоцтво про право на спадщину та не зареєстрував своє право власності на спадкове майно, однак дійсно прийняв спадщину після смерті своєї матері у вигляді квартири 1/2\~ частини квартири [ADDRESS], та момент його смерті фактично був власником цілої квартири. Згідно повідомлення Другої маріупольської державної нотаріальної контори №1935/01-14 від 08.11.2010 року спадкової справи після смерті [PERSON], померлого 29.01.2009 року не зареєстровано. Спадкоємці з заявою про прийняття або відмову від прийняття спадщини не звертались\\а.с.20\\ Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого законом, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, в тому числі однією з підстав є спадкування. Оскільки позивачка визнана спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON], інших спадкоємців за законом не має, постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та прийняла спадщину, суд вважає, що є передбачені законом підстави для визнання за нею право власності на спадкове майно у вигляді квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1,2,3 ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини,\~а також\~відмови від\~її прийняття\~суд визнає\~спадщину відумерлою\~за заявою\~у відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Оскільки спадкоємці за законом після смерті [PERSON] у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк не зверталися, позивачка звернулася з позовом до суду про визнання її спадкоємцем після спливу одного року з часу відкриття спадщини та у органу місцевого самоврядування, у даному випадку Маріупольської міської ради, на час розгляду справи виникло право для звернення з заявою про визнання спадщини відумерлою, суд не приймає доводів представника відповідача та вважає, що Маріупольська міська рада є належним відповідачем у справі. На підставі ст.ст. З СК України, ст. ст. 548, 549 ЦК України (в редакції 1963р.), ст.ст. 328, 1218, 1220, 1223, 1258, 1268, 1264 ЦК України,

Outcome: approved