Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-05 00:00:00

09.06.2010 р. позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки про визнання її та її неповнолітньої дитини такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та про зняття їх з реєстрації. В обгрунтування позову вказав, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.05.1999 р. йому належить квартира [ADDRESS]. У цій квартирі зареєстровані позивач, та з травня 2009 р. його донька [PERSON] і онука [PERSON], [INFO]. Зазначає, що наміру проживати у спірній квартирі відповідачка не мала, в квартиру не вселялась, хоча має ключі, житлом не цікавиться, особистих речей відповідачки та дитини в квартирі не має. Фактично вона проживає у квартирі своєї матері [ADDRESS]. У добровільному порядку відповідачка не бажає знятись з реєстрації. Наявність реєстрації відповідачки з дитиною порушує його права власника вільно користуватись та розпоряджуватись квартирою, змушує його нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Посилаючись на ч.2 ст.405 ЦК України, просив суд визнати доньку [PERSON] та неповнолітню онуку [PERSON] такими, що втратили право користувння спірним житловим приміщенням, та зняти їх з реєстрації. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, та пояснив суду, що він та мати відповідачки (його колишня дружина) мали намір поновити шлюбно-сімейні відносини і з цією метою він у травні 2009 р. зареєстрував у своїй квартирі доньку [PERSON] з онукою, але всі разом проживали у кв.№9 по вул.Шариковій, 45, яка належить матері відповідачки. У липні-серпні 2009 р. ним у спірну квартиру були завезені меблі відповідачки, які і дотепер знаходяться в квартирі у розібраному стані. Шлюбно-сімейні відносини поновити не вдалось і він повернувся до свого постійного місця проживання. Відповідачка частково сплачує комунальні послуги, нараховані за спірну квартиру [ADDRESS]. Він бажає зняти доньку з реєстрації тому, що вона з ним майже не спілкується. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що вона не має ключів від спірної квартири, у квартирі знаходяться належні їй меблі, у 2010 р. вона сплачувала комунальні послуги. Суд, вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що право власності на квартиру [ADDRESS] належить позивачеві [PERSON], що підтверджується наданим суду свідоцтвом про право власності на житло від 06.05.1999 р. (а.с.5). Згідно довідки з місця проживання № 1220 від 14.05.2010 р., окрім позивача, за вказаною адресою з 10.06.2009 р. зареєстровані його донька [PERSON] та онука [PERSON], [INFO] (а.с.8). Факт родинних відносин між ними сторонами не оспорюється. Матеріали справи містять надані відповідачкою копії квитанцій про сплату комунальних послуг за адресою: [ADDRESS], у січні-травні 2010 р. на загальну суму 1000 грн. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обгрунтування своїх вимог та заперечень. Згідно пояснень відповідачки, вона дійсно не проживає у спірній квартирі, оскільки не має ключів від неї. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], допитані судом, підтвердили факт не проживання відповідачки у спірній квартирі, але причини її непроживання їм не відомі. Таким чином, суд вважає встановленим, що відповідачка [PERSON] та неповнолітня [PERSON], [INFO], не проживають у спірній квартирі з поважних причин, оскільки не мають до неї доступу. Оскільки позивач визнав ту обставину, що у липні-серпні 2009 р. ним у спірну квартиру були завезені меблі відповідачки, які і дотепер знаходяться в ній, а також, що відповідачка сплачувала комунальні послуги у 2010 р., суд вважає, що на момент звернення позивача з позовом до суду (09.06.2010 р.) ще не сплинув річний строк, передбачений ч.2 ст.405 ЦК України, на який посилається позивач, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed