Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що 28 серпня 2008 року між її чоловіком [PERSON] та [PERSON] спілкою «Центр фінансових послуг» та позичальником [PERSON] м [PERSON] було укладено договір поруки №В-23/0089/08/62/20 по кредитному договору між кредитною спілкою «Центр фінансових послуг» та [PERSON] на суму 77 000,00 грн. Строком на 60 місяців, де [PERSON] без її дозволу виступив поручителем. Вважає договір поруки недійсним, оскільки він був укладений без її згоди, що суперечить законодавству, тому просить суд визнати договір поруки недійсним. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, надала пояснення, аналогічні викладеному у позові, доповнивши, що з цього приводу їй нічого не було відомо, жодних дозволів та погоджень вона не надавала та своїх підписів не ставила, доручення від її імені чоловік теж не отримував. Не дивлячись на відсутність її згоди, кредитний договір та договір поруки банк уклав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав повністю і суду пояснив, що тривалий час мав дружні стосунки з третьою особою [PERSON], тому погодився поручитися за виконання ним умов кредитного договору і підписав у банку договір поруки . Представник відповідача [PERSON] спілки «Центр фінансових послуг» [PERSON] в судове засідання не з»явився , про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином надав суду письмове пояснення в якому зазначив, що позов не визнає і те, що посилання позивача на вимоги ст.65 ч.2 СК України не відповідає дійсності, оскільки вказана стаття в силу її же ч.І стосується лише угод щодо розпорядження майном подружжя. Однак Договір Поруки від 14.09.2007 року відповідає вимогам закону і не має характеру договору щодо відчуження майна подружжя, а відповідно і не потребував згоди позивача, оскільки за цим договором [PERSON] відповідає лише своїм особистим майном. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Між [PERSON] спілкою «Центр фінансових послуг» та [PERSON] (поручителем), [PERSON], укладено договір поруки № В-23/0089/08/62/20 (а.с.5), за умовами якого поручитель прийняв на себе зобов'язання здійснити виконання боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором №В-23/0089/08/62/20 від 28.08.2008 року, який укладено між кредитором [PERSON] спілкою «Центр фінансових послуг» та [PERSON] та додатковими договорами до нього, які можуть бути укладені у майбутньому, згідно з яким боржнику надано кредит у сумі 77000,00 грн. на споживчі потреби, із сплатою процентів. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 215 ч.І ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України. Згідно зі ст. 203 ч. 1 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Судом доходить висновку, що договір поруки не суперечить закону з наступних підстав. Відповідно до ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Отже, за зобов'язаннями по кредитному договору, забезпеченому порукою, поручитель відповідає лише належним йому майном, а не спільним сумісним майном подружжя, а тому вимоги ст. 65 СК України при укладенні оспорюваного договору не порушено. Таким чином, суд доходить висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання договору поруки недійсним. На підставі вищезазначеного, ст.ст. 203,215, 554, 611,1054 ЦК України,

Outcome: dismissed