Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить суд визнати за ним право власності на квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання договору займу укладеного з відповідачем (у вигляді розписки) позивач передав у борг відповідачу грошові кошти в сумі, еквівалентній 15.000 доларів США, які відповідач зобовязався повернути до 28.01.2011р. Відповідно до вимог чинного законодавства України, ст.208 Цивільного кодексу України договір займу було укладено у простій письмовій формі у вигляді розписки. На момент звернення до суду термін виконання боржником зобовязання щодо повернення суми боргу сплинув, відповідач зобовязання не виконав. На підставі ст.539 ЦКУ та умов договору займу позивач зазначає, що він, як кредитор, має право вибору предмету зобовязання, зокрема на присудження йому належної боржникові квартири. Також позивач зазначає, що на вимоги щодо повернення йому грошових коштів відповідач посилається на відсутність у нього грошей та неможливість виконання ним зобовязання щодо повернення грошових коштів, але не заперечує проти передачі позивачу у власність належної йому на праві власності спірної квартири. При цьому відповідач ухиляється він вчинення дій щодо передачі позивачу квартири у власність (не укладає відповідних угод, не зявляється до нотаріуса тощо), чим порушує права останнього. Позивач в судове засідання не з'явився, до початку судового засідання подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі та задовольнити позов. Представник відповідача в судовому засіданні подав заяву про повне визнання позову та задоволення позовних вимог. Зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позивача, дослідивши надані сторонами докази, беручи до уваги позицію та заяви сторін, суд встановив наступне. 01 вересня 2010 року між позивачем та відповідачем у простій письмовій формі було укладено договір займу, копія якого є в матеріалах справи, на виконання якого позивач передав у борг відповідачу грошові кошти в сумі, еквівалентній 15.000 доларів США, які відповідач згідно умов договору зобовязався повернути до 28.01.2011р. Відповідно до вимог ст.208 Цивільного кодексу України договір займу було укладено у простій письмовій формі у вигляді розписки. На момент звернення до суду термін виконання боржником зобовязання щодо повернення суми боргу сплинув, відповідач зобовязання не виконав. Відповідно до ст.539 альтернативним є зобов'язання, в якому боржник зобов'язаний вчинити одну з двох або кількох дій. Боржник має право вибору предмета зобов'язання, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. На підставі ст.539 ЦК України та умов договору займу позивач, як кредитор, набув право вибору предмету зобовязання, зокрема на присудження йому належної боржникові квартири. На вимоги позивача щодо повернення йому грошових коштів відповідач посилається на відсутність у нього грошей та неможливість виконання ним зобовязання щодо повернення грошових коштів, але не заперечує проти передачі позивачу у власність належної йому на праві власності спірної квартири. У той же час відповідач ухиляється він вчинення фактичних дій щодо передачі позивачу квартири у власність, чим порушує права останнього. Згідно ст.ст.526,530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.ст.14-16 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права, примусове виконання обов'язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Таким чином враховуючи обставини спірних правовідносин, наявність матеріально-правових підстав для задоволення позову, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, позивач надав суду докази своїх позовних вимог в частині відшкодування судових витрат, а саме - квитанції про сплату держмита у розмірі 1700 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн., що підтверджується відповідними квитанціями, тому суд задовольняє їх в межах наданих доказів. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved