Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-28 00:00:00

В червні 2010 року позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 01.10.2006 року померла його дружина [PERSON] з якою він знаходився в зареєстрованому шлюбі з 1976 року до самої її смерті. Його дружина була глухонімою, інвалідом з дитинства і неписьменною, так як в школі ніколи не навчалась. Він також являється глухонімим та інвалідом з дитинства. В зв'язку зі смертю дружини відкрилась спадщина на належне їй майно-частину житлового будинку з господарськими спорудами по вулиці Гайовій, будинок 2 в с. Хотів Києво-Святошинського району Київської області, побудованого в період шлюбу та земельну частку-пай площею 1,7354 га, надану для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Так як позивач і його дружина на час її смерті проживали разом за однією адресою в належному їм житловому будинку, він вважає себе таким, що фактично прийняв спадщину, хоча до нотаріальної контори з відповідною заявою не звертався. В 2009 році він випадково дізнався в сільраді, що вже не являється власником житлового будинку, який побудував в період шлюбу з дружиною, та в якому проживає по даний час і сплачує комунальні послуги за газ та електроенергію. За його позовом рішенням Києво-Святошинського райсуду Київської області від 29 грудня 2009 року (справа №2-2562/09) будинок було повернуто в його власність, а документи, які слугували підставою для укладення від його імені договору дарування на осіб, які являютьсявідповідачами і по даній справі, були визнані недійсними, як укладені з порушенням чинного законодавства. Після цього, в квітні 2010 року, відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулись з позовом до Києво-Святошинського районного суду про надання їм додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом після дружини [PERSON]-[PERSON]. Коли із Першої Київської обласної нотаріальної контори була витребувана спадкова справа [PERSON] і оглянута в судовому засіданні, було встановлено, що відповідачі [PERSON] та ЧернишенкоЛ.1. своєчасно подали заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після дружини позивача за її заповітом від 19.12.2003 року за №436, посвідченим секретарем виконкому Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області [PERSON] Із тієї ж спадкової справи позивач дізнався, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] 15.06.2007 року отримали в нотконторі свідоцтва про право на спадщину за заповітом кожна на 1\\2 частку земельної ділянки-паю. Тоді ж позивач [PERSON] дізнався, що в спадковій справі мається його заява, датована 22 березнем (місяць написано нерозбірливо) 2007 року , подана до нотаріальної контори через Хотівську сільську раду про те, що йому відомо про заповіт дружини на відповідачів [PERSON] та [PERSON] і він відмовляється від обов'язкової частки спадщини, що залишилась після смерті дружини. Позивач оспорює наданий позивачами в спадкову справу заповіт своєї дружини від 19.12.2003 року за №436, складений в Хотівській сільській раді і посвідчений секретарем виконкому Хотівської сільської ради [PERSON] як вчинений з порушенням чинного законодавства і мотивує це тим, що його дружина [PERSON] була глухонімою, інвалідом з дитинства і зовсім неграмотною, в зв'язку з чим ніколи і ніде не підписувала будь-яких паперів і документів, що вбачається навіть із її посвідчень-членського квитка Українського товариства глухих від 01.10.87 року та пенсійного посвідчення за №108500/046 про призначення пенсії за віком, в яких в графі "особистий підпис" такий відсутній. Позивач стверджує, що вона навіть за пенсію не розписувалась, так як була зовсім неписьменною. Тому просив визнати недійсним заповіт [PERSON] від 19.12.2003 року, посвідчений секретарем виконкому Хотівської сільської ради, як укладений з порушенням чинного законодавства. Визнати недійсною заяву [PERSON] від 22.03.2007 року про відмову від обов'язкової частки спадщини, що залишилась після смерті дружини як укладеної під впливом помилки та з порушенням порядку її укладення, передбаченого чинним законодавством. Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 15.06.2007 року, виданого Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою [PERSON] на 1\\2 частину земельної ділянки площею 1,7354 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 15.06.2007 року, виданого Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою [PERSON] на 1/2 частину земельної ділянки площею 1,7354 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. В судовому засіданні позивач з допомогою перекладача мови жестів та його представник підтримали заявлені позовні вимоги. За клопотанням представника відповідача [PERSON]-[PERSON], яке було задоволене судом, до участі в справі в якості 3-тіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідачів були залучені Хотівська сільськарада Києво-Святошинського району Київської області та секретар виконкому вказаної сільради [PERSON]. Відповідачі [PERSON] та її представник, а також представник [PERSON] проти позову заперечували. Третя особа, секретар виконавчого комітету Хотівської сільради, [PERSON] проти позову також заперечувала. Представник Хотівської сільради в судове засідання не з'явився, про день слухання повідомлений належним чином. Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи , свідка , дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 01.10.2005 року у віці 82 років померла дружина позивача [PERSON] [INFO], яка постійно проживала та була зареєстрована в [INFO]. [PERSON] була глухонімою та інвалідом з дитинства, що підтверджується членським квитком за №3884 від 01.10.1987р Українського товариства глухих. Вона також була неписьменною, про що свідчать її особисті документи-вказаний вище членський квиток та пенсійне посвідчення №108500/046 про призначення пенсії за віком, де в графі "особистій підпис" навіть після проставлення в них перед підписом "галочки" відсутній будь-який підпис власника цих документів, [PERSON]. Позивач [PERSON] також є глухонімим та інвалідом з дитинства, що підтверджується членським квитком Українського товариства глухих за реєстраційним номером 10020040. Він навчався в спеціалізованій школі для глухонімих в м.Рязані (тепер РФ), закінчив 5 класів, де 2 класи навчання прирівнюються до 1 класу в загальноосвітній школі. Навчання в спецшколі, в тому числі мові жестів, проводилось російською мовою, більше уваги приділялось навчанню столярній справі, а не грамотності. Українську мову не знає, не читає і не пише українською, спілкується за допомогою мови жестів тільки російською. Із заповіту [PERSON] від 19.12.2003р. №436, що був наданий в спадкову справу [PERSON] відповідачкою [PERSON] та матір'ю відповідачки [PERSON]І- [PERSON], вбачається, що заповіт має підпис, який відповідач [PERSON] вважає підписом [PERSON] Заповіт посвідчений секретарем виконкому Хотівської сільради [PERSON] Нею ж зроблено напис на заповіті 16.03.2007р. про те, що заповіт по Хотівській сільраді на вказане число не змінений і не скасований. Позивач [PERSON] пояснив, що ні він, ні його дружина не ходили в сільську раду, щоб скласти заповіт. Його дружина не могла підписати заповіт так як взагалі була неписьменною. Як встановлено судом підпис в заповіті [PERSON] не відповідає підпису проти прізвища його дружини в Журналі реєстрації нотаріальних дій за 2003 рік, наданий Хотівською сільрадою і має наведення та підчистки. Свій підпис в цьому журналі про складання заповіту на користь відповідачів позивач також не визнав з тих же підстав, що не ходив в сільраду, до того ж не знав ні імен та прізвищ осіб, які вказані в його заповіті. Третя особа, секретар виконкому Хотівської сільради [PERSON] пояснила, що в сільраду [PERSON] та його дружину привела [PERSON] Павлівна-мати відповідачки [PERSON] Вона пояснила, що подружжя хоче скласти заповіт на її дочку та [PERSON]-дочку [PERSON], яка працює в сільраді начальником військово-облікового столу, після чого [PERSON] пішла з сільради, а вона як секретар виконкому сільради склала два заповіти, які кожен за себе підписали подружжя [PERSON]. При цьому вона не спілкувалася з кожним із подружжя, а заповіти склала зі слів [PERSON] Згідно з Порядком посвідчення заповітів і доручень, прирівнюваних до нотаріально посвідчених, затвердженого постановою KM України від 15.06.1994р №419, який діяв на час складання заповіту, а також ст. 543 ЦК України в редакції 1963 року, передбачено, що "якщо заповідач внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь -яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за його дорученням у його присутності і в присутності нотаріуса або посадової особи, яка посвідчує заповіти, прирівнюваних до нотаріально посвідчених, заповіт може підписати інший громадянин. При цьому зазначаються причини, з яких заповідач не міг підписати заповіт власноручно." Абзацем 3 пункту 10 "Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських селищних, міських Рад народних депутатів", затвердженої наказом МЮ України 26.10.1994р. №256/466 встановлено такий же порядок посвідчення заповітів. Як вбачається із заповіту [PERSON] від 19.12.2003р. та журналу реєстрації нотаріальних дій Хотівської сульради за 2003 рік, де проведена реєстрація заповіту за номером 436, будь-який запис як в заповіті, так і в журналі про підписання заповіту за неписьменну та глухоніму заповідачку [PERSON] іншим письменним громадянином або сурдоперекладачем (перекладачем мови жестів) відсутній. Відповідач [PERSON] пояснила, що [PERSON] була рідною сестрою її діда, дуже любила її, вона ж, зі своєї сторони, як лікар робила їй уколи і призначала лікування. [PERSON] говорила їй (показувала руками), що все буде належати їй. Як складався заповіт їй невідомо. В нотаріальну контору документи для подачі заяв про прийняття спадщини принесла мати [PERSON]- [PERSON] При таких обставинах суд вважає, що заповіт [PERSON] як вчинений з порушенням чинного законодавства, вважається недійсним. Допитана в якості свідка [PERSON], на яку посилаються відповідачі, як на доказ, пояснила, що померла була налаштована залишити будинок відповідачам , розписувалася як усі, вона її розуміла, але при неї вона не читала. Позивач [PERSON], оспорюючи свою заяву про відмову від обов'язкової частки спадщини, як інвалід-глухонімий та особа, яка досягла пенсійного віку (він [INFO] і на час смерті дружини в 2006 р. йому було 70 років), пояснив, що вказану заяву про відмову від обов'язкової частки спадщини йому додому принесли [PERSON] та [PERSON]-матері відповідачок, з ними був ще якийсь чоловік, якого він не знає, і запропонували йому підписати, як він зазначив "бумагу", сказавши, що це про смерть дружини, але не пояснили, що це за "бумага" і що там написано. Цю "бумагу" він не зміг прочитати, так як не знає української мови, до того ж не було людини, яка володіє мовою жестів і змогла б пояснити йому текст цієї "бумаги". Він повірив матерям відповідачок і підписав "бумагу", а коли йому вже в суді пояснили що це за "бумага", він зрозумів, що його обманули, так як не мав наміру ні заповідати свій будинок будь- кому, ні відмовлятись від обов'язкової частки спадщини. Судом встановлено, що текст заяви [PERSON] від 22.03.2007 року про відмову від обов'язкової частки спадщини, був складений в Першій Київській обласній державній нотаріальній конторі, підписаний [PERSON] при зазначених вище обставинах без вказання в ній дати підписання, а дата складання заяви та посвідчувального напису про справжність підпису на заяві [PERSON] вчинені 22 березня 2007 року секретарем виконкому Хотівської сільради [PERSON]після чого заява була повернута в нотконтору 23.03.2007р., що підтверджується вхідним нотаріальної контори за №571 від 23.03.2007р. Позивач [PERSON] також пояснив, що він не ходив в нотконтору, щоб скласти заяву про відмову від спадщини, не забирав цю заяву із нотконтори та не відносив її в сільраду і не повертав в нотконтору, що він навіть на той час не знав, де знаходиться нотаріальна контора. Як пояснила відповідач [PERSON] вона в нотконтору крім своєї заяви ніяких документів не надавала, а всі документи до спадкової справи надавала мати другої спадкоємиці [PERSON][PERSON]. Відповідно до п.16 абз.4 "Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України," зареєстрованої в Міністерстві Юстиції України 03.03.2004р., що поширюється і на інші органи, що вчиняють нотаріальні дії, глуха, німа або глухоніма фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, сама прочитує документ і підписує його. Якщо така особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписати документ, то при вчиненні нотаріальної дії обов'язково повинна бути присутня особа (сурдоперекладач), яка може порозумітися з глухою, німою або глухонімою особою і підтвердити своїм підписом, що зміст правочину, заяви чи іншого документа відповідає волі учасника нотаріальної дії. Підпис особи (сурдоперекладача) проставляється після тексту правочину. Від зазначеної особи вимагається документ, що підтверджує його кваліфікацію. На заяві [PERSON] і в журналі Хотівської сільради за 2007 рік відсутні будь-які записи про підписання заяви з участю сурдоперекладача або інших осіб, які володіють українською мовою. . При огляді в судовому засіданні оригіналу Журналу реєстрації нотаріальних дій Хотівської сільради за 2003-2007 роки встановлено, що журнал має реєстрацію нотаріальних дій за 2003-2004-2005-2006-2007 роки, прошитий та пронумерований. Має 93 пронумеровані аркуші, але після 92 аркуша наступний аркуш вирвано-маються обривки аркуша, а наступний аркуш має номер 93, що свідчить про те, що нумерація сторінок була проведена після записів в журналі. До того ж білі нитки, якими прошито журнал, мають новий вигляд, як і запис та печатка на звороті останньої сторінки журналу. При огляді сторінок (розворіт), де зареєстровано заповіт [PERSON] від 19.12.2003 року за №436 встановлено, що підпис [PERSON] про реєстрацію її заповіту в журналі не відповідає її підпису в заповіті, має наведення та підчистку, чим порушено цілісність аркуша під ним. Крім того новою шнуровкою журналу на цьому та інших аркушах журналу нитки прошивки проходять через записи в журналі, чим пошкоджені в цих місцях букви та цифри відповідних записів секретаря виконкому сільради [PERSON], яка одноособово вела цей журнал, що свідчить про перешнурування журналу після внесення до нього записів. Також журнал, яким постійно користувались протягом 5 років, не має ознак старіння та користування ним, що свідчить про порушення правил ведення журналу і недійсність запису про реєстрацію заповіту [PERSON] Заявляючи вимогу про визнання недійсною своєї заяви про відмову від обов'язкової частки спадщини, яка відбулась при вказаних вище обставинах, позивач також зазначив, що помилявся відносно дійсного змісту заяви, про її зміст дізнався лише при розгляді позову відповідачів про надання їм додаткового строку на прийняття спадщини по іншій справі в Києво-Святошинському райсуді (№2-2176/2010),а тому просив визнати її недійсною та поновити строк позовної давності. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978року №3 (зі змінами, внесеними згідно з постановами від 25.12.1992 року №313 та від 25.05.1998року №15) "Про судову практику в справах про визнання угод недійними" під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб'єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена. Постановою Пленуму Верховного суду від 30.05.2008р №7 "Про судову практику у справах про спадкування" (пункт 25) також передбачено, що відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, передбачених статтями 225, 229-231, 233 ЦК України. При таких обставинах суд вважає, що складання і посвідчення заповіту [PERSON] з зазначенням її спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] проведено з порушенням чинного законодавства, а тому її заповіт від 19.12.2003року №436, посвідчений секретарем виконкому Хотівської сільської ради визнається недійсним. Згідно зі ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний недійсним, тому суд визнає недійсною заяву [PERSON] від 22.03.2007 року про відмову від обов'язкової частки спадщини, що залишилась після смерті дружини, яка посвідчена секретарем виконкому Хотівської сільської ради 22.03.2007 року як укладену під впливом помилки та з порушенням порядку її укладення, передбаченого чинним законодавством. Суд вважає поважною причину несвоєчасного оспорювання позивачем [PERSON] своєї заяви від 22.03.2007 року про відмову від прийняття обов'язкової частки спадщини, що залишилась після смерті дружини, тому поновлює йому строк позовної давності. Оскільки судом визнані недійсними заповіт [PERSON] від 19.12.2003 року №436, посвідчений секретарем виконкому Хотівської сільської ради та заява [PERSON] від 22.03.2007 року про відмову від обов'язкової частки спадщини, що залишилась після смерті дружини, яка посвідчена секретарем виконкому Хотівської сільради 22.03.2007 року, то і свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.06. 2007року, видані Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою [PERSON] та [PERSON] на ? частину кожній земельної ділянки площею 1,73 54 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області визнаються недійсними. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача , оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Згідно ст.. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідачів

Outcome: approved