Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-15 00:00:00

23.06.2008 року [PERSON] звернувся з позовом до суду до [PERSON], 3-я особа: Харківська міська рада про визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що він є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька [PERSON], який помер 28.08.2007 року. Після смерті батька залишилось спадкове майно: двокімнатна квартира [ADDRESS]. Позивач у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва з тих підстав, що відповідачем [PERSON] також була подана заява про прийняття спадщини. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12.11.2008 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2008 року заочне рішення було скасоване за заявою відповідача, справа призначена до розгляду в загальному порядку. Під час нового розгляду позивач та його представник в судовому засіданні підтвердили обставини, викладені в позові, [PERSON] доповнив позов вимогою про виселення [PERSON] та її сина [PERSON] зі спірної квартири та просив суд задовольнити його позовну заяву в повному обсязі. [PERSON], не погоджуючись з позовними вимогами, звернулась до суду з зустрічним позовом, в якому просить встановити факт проживання однією сімєю з [PERSON] шість років, встановити факт ухилення [PERSON] від виконання обовязку щодо утримання спадкодавця [PERSON], про усунення [PERSON] від права спадкування за законом після смерті батька [PERSON] та визнати за нею [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона з малолітнім сином [PERSON] з липня 2002 року проживала в [INFO] однією сімєю з [PERSON] Зазначає, що хоча і не зареєструвала шлюб з померлим [PERSON], але вони вели спільне господарство, підтримували сімейні відносини, піклувались один про одного. [PERSON] тяжко хворів, в звязку з чим потребував постійного стороннього догляду та лікування, які вона йому проводила та надавала будь-яку допомогу. Вона вимушена була постійно нести витрати, повязані з придбанням ліків, проходженням обстеження, дієтичним харчуванням, а померлий отримував лише пенсію, якої було недостатньо. Власного житла не має, хоча зареєстрована в домоволодінні № 11 по вул. Поштовій у сел. Ч.Лозова Дергачівського району Харківської області, де не проживає з липня 2002 року. Вказує, що син померлого [PERSON], [INFO], неодноразово був засуджений за кримінальні злочини, тривалий час не спілкувався з батьком, ухилявся від надання його допомоги і не надавав грошей на придбання ліків, харчування, оплату комунальних послуг, у звязку з чим просить усунути його від права спадкування та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом згідно зі ч.1 ст. 1264 ЦК України, як спадкоємця четвертої черги. В судовому засіданні [PERSON] просила задовольнити її зустрічну позовну заяву, підтвердивши обставини, викладені в позові. [PERSON] із зустрічним позовом не погодився повністю, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним. Вказує, що [PERSON] є племінницею його батька, поселилась в липні-серпні 2004 року в квартиру тимчасово, без реєстрації для того, щоб допомагати батькові, але нічого не робила, а батько не міг її вигнати із квартири, оскільки боявся. Представник Харківської міської ради та Восьмої Харківської державної нотаріальної контори не зявилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, у звязку з чим суд розглядає справу у їх відсутність. Суд, вислухавши сторони, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. ст. 1216-1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, або у разі зміни черговості одержання права на спадщину. Як встановлено судом, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 25.03.1994 року 8-ХДНК, р № 5-2852. [PERSON] помер 28 серпня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 03 вересня 2007 року (а.с.8). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді двокімнатної квартири [ADDRESS] та предмети домашнього побуту. Згідно відповіді нотаріальної контори № 8 м. Харкова з заявою про прийняття спадщини звернулись 08.02.2008 року [PERSON] син спадкодавця та 15.02.2008 року [PERSON], свідоцтво про право на спадщину не видавалось, інших заяв у справі немає. (а.с.39) Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають право діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Звертаючись з позовом до суду [PERSON] посилається на те, що він є сином спадкодавця - батька [PERSON], померлого 28 серпня 2007 року і інших спадкоємців немає. Факт родинних відносин між померлим [PERSON] та позивачем по справі [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження від 22.11.1974 року, та не оспорюється сторонами (а.с.9). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] та у встановленим законом строк вступив у право спадкування. Відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України у четвергу чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як п*ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до розяснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як п*ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст. 3 Сімейного кодексу України про те, що сім*ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Зазначений пятирічний строк повинен виповнитись на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сімєю до набрання чинності цим кодексом. Статтею 256 ЦПК України передбачено встановлення судом факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. Звертаючись до суду з зустрічним позовом [PERSON] просить встановити факт проживання зі спадкодавцем [PERSON] однією сімєю понад шість років. В обґрунтування зазначеного посилається на довідки № 418 від 14.02.2008 року та № 591 від 13.01.2009 року, видані ОСББ «Пятихатки №1», та акт по факту проживання від 13.01.2009 року. Судом під час розгляду справи було досліджено в судовому засіданні три довідки ОСББ «Пятихатки №1», видані протягом періоду з лютого 2008 року по січень 2009 року. Згідно дослідженої в судовому засіданні довідки ОСББ «Пятихатки №1» № 436 від 08.04.2008 року зазначено, що з травня 2003 року в спірній квартирі проживала [PERSON] разом з сином [PERSON] Довідка видана до Київського районного суду м. Харкова. (а.с.11). З довідки, виданої 14.02.2008 року за № 418 на імя [PERSON] вбачається, що [PERSON] разом з сином проживає з липня 2002 року в квартирі [ADDRESS]. ( а.с.64) За даними ОСББ «Пятихатки №1», викладеними в довідці № 591 від 13.01.2009 року [PERSON] разом з сином проживала в спірній квартирі з травня 2003 року (а.с.157). Суд критично відноситься до даних, викладених в довідці за № 418 від 14.02.2008 року , виданої ОСББ «Пятихатки №1» на імя [PERSON] щодо проживання її в квартирі з липня 2002 року, оскільки дані відомості не узгоджуються з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами та суд надає перевагу даним, викладеним в довідках ОСББ «Пятихатки №1» за № 436 від 08.04.2008 року, та за № 591 від 13.01.2009 року, оскільки вони є уточненими та відповідають матеріалам справи. Також суд критично оцінює відомості, викладені в акті від 13.01.2009 року щодо ведення спільного господарства [PERSON] та [PERSON], складеного ОСББ «Пятихатки №1». Відповідно до ст. ст. 1220-1221 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що спадкодавець [PERSON] помер 28 серпня 2007 року. Судом під час судового розгляду були допитані свідки в обґрунтування як основного позову [PERSON] так і зустрічного позову [PERSON] Так, свідок [PERSON], яка є подругою [PERSON], зазначала, що вона знає зі слів подруги, що та вселилась в 2002 році в квартиру [ADDRESS], в вересні 2002 році була в спірній квартирі, оскільки діти пішли в школу. В 2002 році [PERSON] працював на підприємстві «Біолек» , а [PERSON] працювала реалізатором на ринку, але доглядала за [PERSON] , і вони вели спільне господарство, робили ремонт в квартирі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він не бачив, щоб в 2002 році [PERSON] проживала в [INFO], її речі він допомагав перевезти в квартиру в 2003 році після смерті матері. Він також пояснив, що зустрічав в 2002 році [PERSON] разом з [PERSON] на вулиці і вони йому говорили, що проблема догляду за хворою матірю була вирішена. Зазначав, що [PERSON] працював на підприємстві «Біолек» до виходу на пенсію, потім отримував пенсію, а [PERSON] працювала на ринку не постійно. В судовому засіданні свідок [PERSON], якому [PERSON] доводиться вітчимом, оскільки був одруженим на його матері, пояснив, що після смерті родички в 2004 році, коли [PERSON] почав пити, в квартирі [ADDRESS] стала зявлятися [PERSON], яка ніде не працювала, а тільки забирала гроші у вітчима та спаювала його. [PERSON] зазначає, що в 2005 році він виганяв [PERSON] із квартири, викликав міліцію, оскільки бачив у батька синці та побої, і батько йому скаржився на те, що він боїться [PERSON] і просив її вигнати. Свідок [PERSON] пояснив в суді, що незадовго до смерті [PERSON] ночував у нього в сел.Черкаська Лозова та скаржився йому, що [PERSON] знущається над ним, бє його, рот заклеює та споює його, а він не може її вигнати, оскільки вона не уходить і він її боїться. Також пояснив, що речі [PERSON] перевезла в квартиру до [PERSON] в 2004 році. Допитана в судовому засіданні дільничний лікар [PERSON] в якості свідка пояснила, що вона 19 років працює на цій дільниці і дуже добре знала [PERSON], оскільки він в неї знаходиться на диспансерному обліку, регулярно проходив профілактичні огляди та лікування. [PERSON] також постійно приходив до неї в лікарню на обстеження, постійно працював до виходу на пенсію, стороннього догляду за ним вона не призначала, оскільки він не був інвалідом і за станом здоров*я стороннього догляду не потребував. Таким чином, суд, аналізуючи усі надані сторонами докази в судовому засіданні, приходить до висновку, що під час розгляду справи достовірно не встановлено факту спільного проживання однією сімєю [PERSON] з [PERSON] та ведення ними спільного господарства. Не знайшли свого підтвердження і факти оплати [PERSON] комунальних послуг за час проживання разом з спадкодавцем в спірній квартирі, оскільки згідно наданих квитанцій вбачається, що вони [PERSON] були заповнені та сплачені на своє імя за 2007-2008 роки тільки в 2008,2009 році, тобто після смерті [PERSON] Не доведені в судовому засіданні [PERSON] і ствердження, що вона витрачала свої грошові кошти на придбання ліків, харчування, ремонт квартири. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] до виходу на пенсію постійно працював, потім отримував пенсію, а [PERSON] згідно її пояснень та пояснень свідків інколи працювала реалізатором на ринку. Також не знайшов свого підтвердження і факт проживання [PERSON] в квартирі понад 5 років. При цьому, суд враховує, що факт проживання [PERSON] в квартирі [PERSON] сам по собі не може бути підставою для визнання спільного проживання з померлим однією сімєю. Відповідно до вимог ч.5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом за рішенням суду, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Ухилення від виконання обовязків щодо утримання і догляду спадкодавця може бути підтверджено вироком суду або матеріалами цивільної справи про стягнення аліментів, медичними довідками, показаннями свідків, або іншими наданими сторонами доказами, що підтверджують ухилення від виконання цих обовязків. У любому випадку, усунення особи від спадкування є виключною прерогативою суду. Обґрунтовуючи свої вимоги [PERSON] зазначає, що [PERSON] внаслідок своїх захворювань та похилий вік знаходився у безпорадному стані, а його син позивач за основаним позовом [PERSON] ухилявся від надання батькові необхідної допомоги. Судом в процесі розгляду справи за клопотанням представника позивача за зустрічним позовом була призначена експертиза для зясування тяжкості хвороби померлого [PERSON] та знаходження його у безпорадному стані, необхідності стороннього догляду. Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 467-КЭ/2009, яка розпочата 20.10.2009 року та закінчена 19.08.2010 року, встановлено, що [PERSON] знаходився під доглядом лікарів СМСЧ № 13 з 1998 року по 28.07.2007 року (по день смерті). За період догляду у [PERSON] були виявлені декілька хронічних захворювань, в період загострення хронічних захворювань ( в 2005,2006,2007 роках) [PERSON] проходив стаціонарне лікування. В період проходження амбулаторного та стаціонарного лікування йому призначалися лікарські препарати згідно призначення. Також зазначено, що за даними із наданих для дослідження медичних документів, в періоди ремісії( не загострення) захворювань, які мали місце у [PERSON] стан його був відносно задовільний, в сторонньої допомоги та догляду він не потребував, в період знаходження на стаціонарному лікуванні [PERSON] отримував терапевтичну допомогу та необхідний догляд в лікарських закладах. (а.с.276-288). Відсутність безпорадного стану [PERSON] також підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами. Як пояснювали усі свідки в судовому засіданні, [PERSON] до останнього дня ходив сам, виконував усю роботу по дому сам, працював до виходу на пенсію, до поліклініки на прийом до лікаря приходив сам, і необхідності в сторонньому догляду не було. Судом також прийнято до уваги, що відповідач за зустрічним позовом [PERSON] згідно представленої суду виписки із історії хвороби (а.с.6) знаходився на стаціонарному лікуванні з 08.04.2005 року по 23.07.2007 року в лікувальному закладі при Жовтневській виправній колонії УДДУ ПВП у Харківській області (№17), куди прибув з СІЗО № 27 м. Харкова. Суд також зазначає, що знаходження особи в місцях позбавлення волі, або перебування на лікуванні протягом тривалого часу само по собі не може бути підставою для визнання факту ухилення від надання допомоги особі, яка її потребує. За таких обставин, суд визнає, що [PERSON], як позивачем за зустрічним позовом не доведено того, що [PERSON] навмисно ухилявся від надання допомоги своєму батькові [PERSON], в звязку з чим суд не вбачає підстав для усунення [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті свого батька. Судовим розглядом було дійсно встановлено, що [PERSON] хворів багато років. Між тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що батько звертався до свого сина за допомогою, або просив його про допомогу, а він відмовляв йому. \~ Заперечуючи проти задоволення позовних вимог про усунення його від права на спадкування після смерті батька, [PERSON] пояснював, що \~його батьки розлучилися, коли він був ще дитиною, а потім \~батько створив нову сімю і дуже рідко про нього згадував. Про хворобу батька йому було відомо від родичів, але він не мав можливості приходити до нього, так як він проживав з іншою жінкою, мав свою сімю і ніколи до нього не звертався за допомогою, а він не міг її надати оскільки знаходився на лікуванні протягом тривалого часу. Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні наявність тяжкого безпорадного стану [PERSON] не встановлено, а факт умисного ухилення сина [PERSON] від надання допомоги батьку також не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, у звязку з чим суд відмовляє в задоволені [PERSON] цих вимог. Дослідивши усі надані сторонами в їх сукупності, суд ввжає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на спадкування за законом після смерті батька підлягають задоволенню, а в задоволенні позовних вимог [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем понад 6 років, встановлення факту ухилення від обовязку щодо утримання спадкодавця, про усунення [PERSON] від права спадкування та про визнання права власності слід відмовити за недоведеністю. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 116 ЖК України особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Судом під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] разом з сином вселилася в квартиру [ADDRESS] без письмової згоди власника на той час [PERSON], тимчасово, в порушення встановленого порядку. Зазначене підтверджується як матеріалами справи, так і поясненнями сторін. Самовільно звільняти займане приміщення [PERSON] не бажає, а [PERSON] заперечує проти її проживання в квартирі. Згідно вимог ст. ст.64, 156 ЖК України до членів сімї власника квартири належать дружина власника, їх діти та батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до вимог ст. 98 ЖК України наймач жилого приміщення та члени його сімї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні тимчасових жильців. Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сімї, які проживають разом з ним, зобовязані негайно звільнити приміщення, а у разі відмовленні підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Судом, дослідивши усі надані сторонами докази встановлено, що відповідач за основним позовом [PERSON] вселилася разом з сином до спірної квартири тимчасово, до вирішення житлових умов, без письмової згоди на її постійне вселення, має реєстрацію на теперішній час в Харківській області. За таких обставин, суд вважає, що оскільки суд задовольняє вимоги [PERSON] щодо визнання за ним права власності на спірну квартиру, тому підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо виселення [PERSON] та її сина з квартири [ADDRESS], як такі, які без реєстрації та неправомірно займають дане приміщення та перешкоджають [PERSON] користуватися ним.

Outcome: approved