Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс-Жилстрой», в якому просить визнати недійсними третейські угоди, визнати недійсними правочини, а також відшкодувати збитки та стягнути моральну шкоду. Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачкою та відповідачем було укладено договори купівлі-продажу цінних паперів в процесі розміщення та договори резервування приміщення. В означених договорах передбачені третейські угоди, викладені у вигляді третейського застереження, які, на думку позивачки, мають бути визнані судом недійсними з підставі недодержання законодавства про третейські суди. Також позивачка вважає, що спірні правочини укладені з порушенням вимог діючого законодавства та під впливом оману щодо обставин, які мають істотне значення. До того ж, відповідач взагалі прийняті на себе за зазначеними договорами обов'язки не виконує, що завдало позивачці значних збитків та моральної шкоди. В судовому засіданні позивачка та їх представник підтримали заявлені вимоги та просять суд їх задовольнити. Відповідач заперечує проти задоволення позову з підстав необґрунтованості позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вивчивши докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 19.12.2007 року між позивачкою та відповідачем укладено договір № 60/5-7 купівлі-продажу цінних паперів в процесі розміщення. Також, 19.12.2007 року між позивачкою та відповідачем укладено договір № 60Р/5-7 резервування приміщення. В п. 6 договору № 60/5-7 купівлі-продажу цінних паперів в процесі розміщення від 19.12.2007 року та в п. 5 договору № 60Р/5-7 резервування приміщення від 19.12.2007 року визначено, що вирішення спорів, які виникають при виконанні або припиненні даних договорів, підлягають вирішенню у постійно діючому третейському суді Асоціації «ЮРІКС-ТС» згідно його Регламенту. Закон України «Про третейські суди» передбачає можливість передання спору на розгляд Третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди. В силу положення ст. 2 Закону України «Про третейські суди» третейська угода - це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом. Обов'язковою умовою правомірності третейського розгляду є належність форми і змісту третейської угоди та наявність у ній всіх істотних умов. Згідно ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. При вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. Таким чином, регламент третейського суду є невід'ємною частиною договору, тому теж має бути закріплений письмово. У разі недодержання правил, передбачених ст. 12 Закону України «Про третейські суди», третейська угода є недійсною. В укладених між сторонами 19.12.2007 року договорах № 60/55-7 купівлі-продажу цін паперів в процесі розміщення та № 60Р/5-7 про резервування приміщення не було закріпле письмово Регламенту постійно діючого третейського суду Асоціації «ЮРІКС-ТС». Крім того, в тексті означених договорів не міститься посилання на те, що сторонам відоу- зміст Регламенту третейського суду Асоціації «ЮРІКС-ТС». Таким чином, суд робить висновок про недодержання сторонами істотних умов укладанні третейської угоди, що є підставою для визнання даної угоди недійсною й належн виниклого спору до розгляду у суді загальної юрисдикції. Відповідно до п. 2.1. договору № 60/55-7 купівлі-продажу цінних паперів в про розміщення від 19.12.2007 року відповідач зобов'язався передати, а позивачка прийняти у власніс та оплатити 6 660 штук іменних цільових облігацій під житло загальною вартістю 356 643,00 гриве Згідно п. 3.2.3. цього договору після сплати позивачкою пакету облігацій не меш ніж 30 % повного пакету облігацій, відповідач зобов'язався закріпити за позивачкою об'єкт, тобто обумовл сторонами житлову квартиру. Відповідно до п. 1.3. договору № 60Р/5-7 резервування приміщення від 19.12.2007 відповідач зарезервував за позивачкою двокімнатну квартиру під № 9 на третьому поверсі будинк\\ 5-7 по вул. Головківській в м. Одесі загальною площею 66,6 кв.м., що відповідає вартості придба:- позивачкою за договором № 60/5-7 купівлі-продажу цінних паперів в процесі розміщення іме цільових облігацій під житло. Вказана в п. 2.1. договору № 60Р/5-7 резервування приміщення запланована дата введе будинку № 5-7 по вул. Головківській в м. Одесі - другий квартал 2009 року. За послуги по резервуванню позивачка сплатила відповідачу 6,00 грн., що підтверджу квитанцією № 21 від 19.12.2007 року. Також, на виконання умов договору № 60/5-7 купівлі-продажу цінних паперів в про™ розміщення від 19.12.2007 року, позивачкою на користь відповідача 19.12.2007 року було сплач 178 300,00 грн., 12.03.2008 року-29 720,00 грн. та 17.06.2008 року-29 720,00 грн. Вказане підтверджується квитанціями № 20 від 19.12.2007 року, № 23 від 12.03.2008 рокл №26 від 17.06.2008 року. Відповідачем, навпаки, прийняті на себе зобов'язання щодо будівництва по в\\. Головківській в місті Одесі, не виконуються. Як встановлено у судовому засіданні, позивачка, в зв'язку з невиконанням відповідач; прийнятих на себе останнім обов'язків, листом від 17.12.2008 року зверталась до відповідача з зая про розірвання договору № 60/5-7 купівлі-продажу цінних паперів в процесі розміщення 19.12.2007 року та з вимогою про повернення сплачених позивачкою за означеним договором ко у розмірі 237 762,00 грн. На час розгляду справи кошти позивачці не повернуті, будівництво будинку № 5-7 по в\\ Головківській в м. Одесі не завершено. При вивченні спірних договорів судом також встановлено, що в укладених між позивачк та відповідачем 19.12.2007 року договорі № 60/5-7 купівлі-продажу цінних паперів в проц розміщення та № 60Р/5-7 резервування приміщення відсутні положення щодо порядку погашень придбаних позивачкою іменних цільових облігацій, строку та механізму їх погашення, відсугн умови набуття права власності позивачці на житлову квартиру. Суд не приймає до уваги пояснення допитаного у якості свідка колишнього комерційної директора ТОВ «Альянс - Жилстрой» так як вони не підтверджені належними доказами і 1 особистою думкою свідка. У відповідності до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела друг сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається суде, недійсним. Стаття 229 ЦК України визначає, що істотне значення має помилка щодо природи правочин\ прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність ас можливість використання за цільовим призначенням. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості таког повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній робот наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момен відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Окрім збитків, пов'язаних із сплатою позивачкою грошових коштів відповідачу за договорами купівлі-продажу цінних паперів в процесі розміщення, позивачці також завдано збитків, пов'язаних із знеціненням сплачених грошових коштів. Сума збитків, пов'язаних із знеціненням сплачених грошових коштів, наведена у розрахунку суми інфляційного збільшення збитків від 17.09.2010 року та відповідачем не спростована. Таким чином, наведене дає суду підстави зробити висновок про те, що вимоги позивачки про визнання недійсними договору № 60/5-7 від 19.12.2007 року купівлі-продажу цінних паперів в процесі розміщення та № 60Р/5-7 від 19.12.2007 року резервування приміщення та стягнення збитків з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення є такими, що ґрунтуються на законі та належать до задоволення. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди суд виходить з того, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Позивачкою не надано до суду доказів наявності моральної шкоди завданої діями відповідача й розрахунку розміру компенсації моральної шкоди, тому суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити. У відповідності до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів на користь позивача суд стягує витрати, пов'язані із сплатою судового збору, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та витрати на правову допомогу, пов'язані із зверненням до суду та розглядом справи. З урахуванням цих обставин, на підставі ст. ст. 216, 229, 230 ЦК України, ст.ст. 2, 12 Закону України «Про третейські суди»,

Outcome: partial