Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-21 00:00:00

У лютому 2011 року [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON], [PERSON] про повернення боргу, посилаючись на те, що 3 серпня 2007 року він надав [PERSON] на його прохання 80000 грн. позики для купівлі автомобіля строком на три роки з дня підписання відповідної розписки. [PERSON] 80000 грн. отримав і вчинив підпис у розписці про одержання коштів у зазначеній сумі. Кошти він передав [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON], які також вчинили підпис на розписці та вказали, що були свідками написання розписки та передачі коштів. У серпні та вересні 2010 року він неодноразово звертався до [PERSON] та вказував на необхідність повернення боргу. [PERSON] відтягував час повернення коштів, вказуючи на скрутне матеріальне становище, а також на те, що у нього йдуть безкінечні суди з [PERSON] з приводу поділу майна. В останні дні вересня 2010 року [PERSON] відмовив йому у поверненні грошових коштів з посиланням на те, що в нього відібрали те майно, що він купив за позичені кошти. Коли [PERSON] позичив у нього 80000 грн., то він пояснював, що гроші йому необхідно для придбання автомобіля. Приблизно через два місяці він побачив у [PERSON] автомобіль Мерседес-Бенз, вантажний. На підтвердження поділу майна між ним та [PERSON] [PERSON] надав йому судові рішення про поділ автомобіля та про те, що суд визнав факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу з листопада 2001 року по листопад 2008 року. Строк повернення коштів-3 серпня 2010 року. До даного часу [PERSON] зобовязання не виконав. Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 7 липня 2009 року встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю, але не перебувають у шлюбі з листопада 2001 року по листопад 2008 року. Під час передачі позики [PERSON] в сумі 80000 грн. [PERSON] проживав однією сімєю із [PERSON] Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 22 вересня 2010 року з [PERSON] стягнуто половину вартості автомобіля [PERSON], який він придбав за позичені кошти. Особи, що проживають однією сімєю, повинні не тільки ділити майно, а й нести спільну відповідальність за зобовязаннями. Враховуючи викладене, [PERSON] просив стягнути з [PERSON] та [PERSON] на його користь 80000 грн. солідарно, а також понесені судові витрати. У квітні 2011 року [PERSON] подав суду заяву про збільшення позовних вимог, посилаючись на те, що борг [PERSON] 3 серпня 2010 року не повернув і тому у відповідності до ст. 625 ЦК України повинен нести відповідальність за порушення грошового зобовязання у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Інфляційне збільшення з 3 серпня 2010 року по 19 квітня 2011 року складає 1,093. 80000х1,093=87440 грн. 3% від 80000 грн. складають 1709 грн. 59 коп. всього заборгованість станом на 19 квітня 2011 року складає 80000 грн.+7440 грн.+1709,59 грн=89149 грн. 59 коп. Враховуючи викладене, [PERSON] просив стягнути з [PERSON] та [PERSON] на його користь солідарно 80000 грн. основного боргу, 7440 грн. інфляційного збільшення заборгованості, 3% річних від суми заборгованості-1709 грн. 59 коп., а всього-89149 грн. 59 коп. та понесені судові витрати. У травні 2011 року [PERSON] подав суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій зазначав, що борг [PERSON] 3 серпня 2010 року не повернув і тому у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України повинен нести відповідальність за порушення грошового зобовязання у виглядів сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Інфляційне збільшення з 3 серпня 2010 року по 19 травня 2011 року складає 1,108. 80000 грн.х1,108=88640 грн. 3% від 80000 грн. складають 1893 грн. 70 коп. Всього заборгованість станом на 17 травня 2011 року складає 80000 грн. 8640 грн. +1893 грн. 70 коп. =90533 грн. 70 коп. Враховуючи викладене, [PERSON] просив стягнути з [PERSON] та [PERSON] на його користь солідарно 80000 грн. основного боргу, 8640 грн. інфляційного збільшення заборгованості, 3% річних від суми заборгованості-1893 грн. 70 коп., а всього-90533 грн. 70 коп. та понесені судові витрати. У травні 2011 року [PERSON] звернулась із зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору позики недійсним, посилаючись на те, що в провадженні суду знаходиться справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про повернення боргу в сумі 80000 грн. У цій позовній заяві [PERSON] стверджує, що він 3 серпня 2007 року надав [PERSON] на його прохання 80000 грн. позики для купівлі автомобіля на три роки. В заяві він також наполегливо стверджує про те, що [PERSON] проживав разом із нею однією сімєю без реєстрації шлюбу з 2001 року по листопад 2008 року і відповідно до ст. ст. 60-66, 74 СК України він, як особа, що проживала однією сімєю разом із [PERSON] повинна відповідати за його зобовязаннями. Вказаний автомобіль був куплений за гроші, отримані у кредит. Наявна зацікавленість [PERSON] разом із його товаришем [PERSON] будь-яким чином відсудити у нього кошти. Тому така розписка зявилась у [PERSON], а написана вона на три роки з метою обгрунтувати своє невчасне звернення вже після поділу майна між нею та [PERSON] Останній будь-яким чином намагається помститись їй, намагається заволодіти майном, фактично заробленим її працею, яке у свій час було лише оформлено на його імя. Сума договору позики, яка вказана в розписці [PERSON], ніби то написаній у 2007 році-80000 грн. виходить за межі дрібного побутового договору для [PERSON] та [PERSON]. які у 2007 році проживали однією сімєю. Отже, вказаний договір суперечить інтересам [PERSON] Цей договір, як зазначає [PERSON], створив для [PERSON] обовязок повертати кошти разом із автором розписки [PERSON] Але [PERSON] не знала, не погоджувалась на такий договір позики, оскільки їй ніхто такої згоди не запитував, а позики зовсім не було. Якщо ж [PERSON] дійсно брав гроші у [PERSON], то він ніяких коштів для сімї [PERSON] та [PERSON] не надавав. Автомобіль, про який зазначає [PERSON], був куплений на кредитні кошти. Тому якщо [PERSON] і брав позику у [PERSON] у такій сумі, то вона до неї не має ніякого відношення, вона про неї взнала лише із копії позову у травні 2011 року. Враховуючи викладене, [PERSON] просила визнати договір позики 80000 грн. [PERSON] [PERSON], який оформлений розпискою [PERSON] від 3 серпня 2007 року у м. Києві недійсним, тобто таким, що не створював правових наслідків (повернення вказаної суми грошей) для [PERSON], яка проживала із [PERSON] однією смєю з листопада 2001 року по листопад 2008 року без реєстрації шлюбу. Ухвалою суду від 2 червня 2011 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору позики недійсним прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу та обєднано в одне провадження зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору позики недійсним з первісним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити, зустрічний позов [PERSON] не визнав та заперечував проти його задоволення. У судовому засіданні відповідач за позовом [PERSON] (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] та її представник позов не визнали та заперечували проти його задоволення, зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про час і місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, надавав суду заяви по розгляд справи у його відсутності. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] підлягає задоволенню, в позові [PERSON] до [PERSON] та в зустрічному позові [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що за Договором позики від 3 серпня 2007 року [PERSON] надав [PERSON] на придбання автомобіля кошти в розмірі 80 000 грн. в якості позики на строк три роки, про що видав письмову розписку. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 7 липня 2009 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 21 жовтня 2009 року, в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна обєктом спільної сумісної власності, позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна обєктом спільної сумісної власності задоволено у повному обсязі. Встановлено факт проживання [PERSON] до [PERSON] однією сімєю без шлюбу з листопада 2001 року по листопад 2008 року. Визнано автомобіль марки „ MERCEDES Sprinter, д.р.н. АІ 0818ВЕ, обєктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 259 грн., що складаються з судового збору у розмірі 17 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 242 грн. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 вересня 2010 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є спільною сумісною власністю та за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору про встановлення режиму майна чоловіка та жінки, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою від 31 березня 2006 року недійсним, позов [PERSON] задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,1506 га, яка складається з земельної ділянки № 1 площею 0,1000 га, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 3222410600:01:015:0035 та земельної ділянки № 2 площею 0,0506 га, наданої для ведення ОСГ, кадастровий номер 3222410600:01:015:0036, що знаходиться в м. Вишневому, Києво-Святошинського району, Київської області по вул. Святоюріївській, 16. Визнано за [PERSON] право власності на ? частину автомобіля марки Мерседес-спринтер, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 49572 грн. 50 коп. в рахунок грошової компенсації ? частини вартості автомобіля марки Мерседес-спринтер, державний реєстраційний номер [NUMBER] та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 495 грн. 72 коп. судового збору, а всього 50098,22 грн. Виділено автомобіль марки Мерседес-спринтер, державний реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON]. В решті позову відмовлено. В позові [PERSON] про визнання договору про встановлення режиму майна чоловіка та жінки, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою від 31 березня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] недійсним відмовлено. Стягнуто з [PERSON] 90 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Рішенням апеляційного суду Київської області від 30 листопада 2010 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 вересня 2010 року в частині визнання за [PERSON] право власності на ? частину автомобіля [NUMBER] скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цієї вимоги. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Згідно вимог ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними під час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Однак як зазначала [PERSON] вона не знала про укладення такого договору позики між [PERSON] та [PERSON], а тому і не давала своєї згоди на укладення такого договору. Якщо ж [PERSON] дійсно брав гроші у [PERSON], то він ніяких коштів для їхньої сімї не надавав, до даного договору вона не має ніякого відношення, і про нього взнала лише із копії позову у травні 2011 року. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] не надали суду доказів, що вказаний договір позики від 3 серпня 2007 року був укладений за згодою [PERSON] та що даний договір був укладений в інтересах сімї [PERSON] та [PERSON], а також у розписці не вказано на придбання якого автомобіля [PERSON] позичив у [PERSON] кошти в розмірі 80000 грн. Доводи відповідача [PERSON] в поданій ним заяві суду про те, що все майно, в тому числі автомобіль, що був придбаний за кошти, які він взяв у [PERSON], забрала [PERSON], а тому вона і повинна повертати борг, є безпідставними, оскільки [PERSON] не надано суду доказів і не доведено даних обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК цього Кодексу. Згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] не виконує належним чином взяті зобовязання по поверненню коштів за договором позики, а тому позов підлягає задоволенню і з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути 80000 грн. основного боргу, 8640 грн. заборгованості з урахуванням індексу інфляції за час прострочення, 3% річних від суми заборгованості-1893 грн. 70 коп., а всього-90533 грн. 70 коп. У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення з неї на його користь боргу за договором позики від 3 серпня 2007 року, то суд відмовляє у його задоволенні, оскільки позивачем [PERSON] не надано доказів в обгрунтування заявлених ним вимог до [PERSON] У травні 2011 року [PERSON] звернулась із зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору позики недійсним. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, невизнаних, оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд, зясувавши дійсні обставини та давши оцінку зібраним в справі доказам, дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову, оскільки дана зустрічна позовна заява подана у формі заперечень [PERSON] на заявлений первісний позов [PERSON], проти якого заперечувала [PERSON], про що й зазначила в зустрічні позовній заяві та просила прийняти її позов, який є зустрічним формально лише відносно позову [PERSON] Також з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 813 грн. 83 коп., 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а також стягнути з [PERSON] судовий збір у розмірі 91 грн. 50 коп. в дохід держави.

Outcome: approved