Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-11 00:00:00

07 червня 2010 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із даною позовною заявою, яка в подальшому була уточнена нею. В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві, представник позивача в судовому засіданні послались на наступне. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом першої черги померлого [INFO] спадкодавця матері позивача [PERSON] . Оскільки позивач у встановлений законом строк не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, нотаріальною конторою було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, зокрема свідоцтва про право на вклад спадкодавця в ПАТ КБ «ПриватБанк». Посилаючись на зазначені обставини, вказуючи, що позивачем заява про відмову від прийняття спадщини не подавалась, спадщина не визнана відумерлою, а крім позивача інших спадкоємців немає, позивач, її представник просили суд визнати за позивачем право власності на вклад на картрахунку пенсійної карти в ПАТ КБ «ПриватБанк». В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. При цьому від даного відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Третя особа в останнє судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належними чином, подала заяву про розгляд справи за своєї відсутності та проханням винести рішення з урахуванням раніше наданих заперечень. Згідно таких заперечень третя особа просить суд відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачем пропущено строк подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, а питання про надання позивачу додаткового строку не порушувалось. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 05 лютого 2003 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк`та [PERSON] укладено договір №1303211 про відкриття та обслуговування картрахунку пенсійної карти, що підтверджується копією відповідного договору. [INFO] [PERSON] померла, а після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема на грошові кошти на рахунку за договором №1303211 про відкриття та обслуговування картрахунку пенсійної карти від 05 лютого 2003 року. Викладене підтверджується копією свідоцтва про смерть від 12 жовтня 2007 року. Також судом встановлено, що позивач є дочкою померлої [PERSON] , а отже її спадкоємицею першої черги за законом, про що свідчить копія паспорту позивача, копія свідоцтва про народження позивача та копія свідоцтва про укладення позивачем шлюбу. Окрім того, судом встановлено, що позивач зверталась до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріусом своєю постановою від 19 березня 2010 року було відмовлено у видачі даного свідоцтва на підставі неподання позивачем заяви про прийняття спадщини. Викладене підтверджується копією зазначеної постанови державного нотаріуса від 19 березня 2010 року. Згідно відповіді завідувача Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори №3428/01-14 від 26 серпня 2010 року за запит суду після смерті [PERSON] до вказаної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа відсутня. Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, врегульовані нормами Цивільного кодексу України. Так, відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Положеннями ст.1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Нормою ст.1228 ЦК України передбачено, що право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Отже, Згідно ст.ст.1223, 1268, 1269, 1270 ЦК України право на спадкування виникає в день відкриття спадщини, і спадкоємець за заповітом чи за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини, яким, згідно ст.1220 ЦК України, є день смерті спадкодавця. Якщо ж спадкоємець, як закріплено в ст.1272 ЦК України, пропустить вказаний строк для прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи наведені вище норми цивільного законодавства, судом встановлено, що грошові кошти на банківському рахунку входять до складу спадкового майна, до якого законом встановлено єдиний уніфікований порядок набуття права власності в порядку спадкування, передбачений ст.ст.1223, 1268, 1269, 1270 ЦК України. На підставі встановлених в судовому засіданні фактичних обставин, досліджених доказів, наведених вище норм діючого законодавства, а також враховуючи встановлений в судовому засіданні факт неподання позивачем у передбачений законом строк заяви про прийняття спадщини та не порушення позивачем питання про визначення додаткового строку, суд приходить до висновку, що спірна спадщина позивачем фактично не прийнята, а отже відсутні передбачені законом підстави для набуття права власності на таку спадщину. Викладене, в свою чергу свідчить про необхідність відмови в задоволенні позову. Окрім того, суд звертає увагу позивача на положення ст.1272 ч.3 ЦК України, яким визначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне судові витрати у вигляді судового збору (державного мита) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи стягнути покласти на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed