Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-20 00:00:00

12.03.2010 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про позбавлення відповідача батьківських прав відносно їх сина - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на свідоме не виконання відповідачем свого обов'язку по вихованню сина, відсутність будь-якого інтересу до його життя та розвитку. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення рішення в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явився, вважається належним чином повідомленим про розгляд справи, оскільки повідомлявся судом за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання, де фактично відсутній, заяв про зміну місця проживання чи місцезнаходження протягом розгляду справи не надавав. Так, за ч.1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Ухвалою суду до участі у справі в порядку ст.45 ЦПК України був допущений прокурор Малиновського району м.Одеси, який вважав можливим задоволення позову. Дослідивши обставини справи та наявні докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За ч.2 ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В судовому засіданні встановлено, що батьками малолітнього [PERSON], [INFO], є сторони у справі, що підтверджується свідоцтвом про його народження, зареєстрованим відділом РАГС Малиновської РА виконкому ОМР, актовий запис 327. 11.12.2007 року вони розірвали шлюб (свідоцтво про розірвання шлюбу, зареєстроване Першим відділом РАГС Малиновського районного управління Юстиції м.Одеси, актовий запис 548). [PERSON] проживає разом із матір'ю, яка піклується про його фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя. На час розгляду справи дитина позбавлена батьківського піклування з боку відповідача. Зазначені обставини підтверджуються письмовими поясненнями [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідженими в судовому засідання, в яких вони повідомили про ухилення відповідача від виконання обов'язку по вихованню сина; довідкою Першого Малиновського відділу ДВС від 16.06.2010 року № В-10/655/25172 про ухилення відповідача від сплати аліментів на утримання дитини. 28.10.2010 року орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської Ради дійшов висновку про задоволення заяви позивача про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської Ради в процесі розгляду справи вважав можливим задоволення позову, підтримав наданий органом опіки висновок, пославшись на свідоме ухилення [PERSON] від обов'язку по вихованню сина, який життям та розвитком дитини не цікавиться, а саме не спілкується з ним, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу та розвитку. При таких обставинах суд дійшов висновку про свідоме нехтування відповідачем своїми обов'язками по вихованню дитини. Так, відповідно до п. 16 Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 20.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи обставини справи, характер поведінки відповідача, його ставлення до дитини, думку дитини, яка враховувалась органом опіки та піклування при наданні висновку зі спірного питання, суд вважає можливим застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав відносно [PERSON].

Outcome: approved