Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Петропавлівської селищної ради за участю третьої особи [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. На підтвердження свого позову зазначає, що в 2001 році вона домовилась із [PERSON] про придбання належного йому домоволодіння № 39 по вул. Леніна в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області з розстроченням платежу на кілька років. Після такої домовленості позивач сплатила частину грошей за придбане домоволодіння на користь [PERSON] та відповідно розпочала проживати у придбаному у нього домоволодінні, утримувати таке домоволодіння та вести там господарство. 12.05.2006 року позивач повністю розрахувалась із [PERSON] про що він склав розписку. Через тяжке матеріальне становище сторони не уклали договір купівлі-продажу. 21.10.2007 року [PERSON] помер. Позивач звернулась до спадкоємця першої черги після смерті [PERSON], його рідного сина [PERSON], який не заперечував проти оформлення домоволодіння на ім»я позивача. Вони спільно звернулись до нотаріальної контори для належного оформлення правочину, але як виявилось власником спірного домоволодіння документально визначено [PERSON], батька [PERSON], який помер 28.07.1993 року. Відповідач повинен оформити спадщину на своє ім»я, і тільки після цього сторони мали б змогу укласти відповідний правочин, але третя особа відмовляється оформити спадщину на своє ім.»я, тобто ухиляється від нотаріального посвідчення правочину. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримати позовні вимоги і просять позов задоволити. Відповідач до судового засідання не з»явився, але надав письмовий лист про те, що не заперечує проти задоволення позовних вимог у повному розмірі. Третя особа в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечували. Вислухавши доводи позивача, його представника, третьої особи, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що в 2001 році позивач домовилась із [PERSON] про продаж на її користь за суму 2 500, 00 гривень належного йому домоволодіння № 39 по вул. Леніна в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області з розстроченням платежу на кілька років. Після такої домовленості позивач сплатила частину грошей за придбане домоволодіння на користь [PERSON] та відповідно розпочала проживати у придбаному у нього домоволодінні, утримувати таке домоволодіння та вести там господарство. 12.05.2006 року позивач повністю розрахувалась із [PERSON] про що він склав письмову розписку, через тяжке матеріальне становище між сторонами не було оформлено належним чином договір купівлі-продажу. Належне оформлення такого правочину сторони вирішили відкласти до поліпшення такого становища. 21.10.2007 року [PERSON] помер про що виконкомом Петропавлівської селищної ради було проведено 03.12.2007 року відповідний актовий запис № 168. Позивач звернулась до спадкоємця першої черги після смерті [PERSON], його рідного сина [PERSON], який повідомив, що йому відомо про придбання позивачем домоволодіння у його батька та що він не заперечує проти оформлення позивачем домоволодіння на її ім»я. Позивач та третя особа спільно звернулись за консультацією до нотаріальної контори для належного оформлення правочину, але як виявилось власником спірного домоволодіння до цього часу документально визначено [PERSON], батька [PERSON] та дідуся третьої особи, який помер 28.07.1993 року. Спірне домоволодіння померлому належало на підставі свідоцтва про право власності № 362 від 23.03.1960 року виданого виконкомом Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області. Померлий 03.12.2007 року [PERSON] рідний син [PERSON] на день смерті батька проживав разом з ним у спірному домоволодінні, а отже фактично прийняв у спадок спірне домоволодіння, але документально його не оформив. Третя особа, [PERSON] являється рідним сином [PERSON] та внуком [PERSON] та в судовому засіданні не заперечував факт передачі грошей позивачем на користь померлого за придбане спірне домоволодіння, тобто що зі сторони позивача виконано на цей час всі умови договору купівлі-продажу, але без дотримання належної форми такого правочину. Але для укладення договору купівлі-продажу третя особа ухиляється від проведення всіх належних процедур щодо оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна Відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 Цивільного Кодексу України в редакції від 01.01.1964 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Отже враховуючи, що [PERSON] проживав на момент смерті разом зі своїм батьком та продовжив розпоряджатись належним йому домоволодінням, то потрібно його вважати таким, що прийняв спадщину після смерті батька. 21.10.2007 року [PERSON] помер, що підтверджується витягом із актового запису про смерть виданим відділом РАЦС Петропавлівського РУЮ Дніпропетровської області за актовим записом № 168. Окрім фактично успадкованого домоволодіння після смерті батька іншого спадкового майна у [PERSON] не було. Отже єдиним спадковим майном після смерті [PERSON] залишилось домоволодіння № 39 по вул. Леніна в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області, де він проживав, тобто фактично він прийняв спадщину і в зв»язку з чим він не звернувся до нотаріальної контори. Спадкоємець за законом фактично отримавши спадкове майно розпорядився ним на свій розсуд шляхом продажу домоволодіння на користь позивача. Для підтвердження укладення правовідносин, що відбулись, між ними було складено письмову розписку, відповідно до якої позивач передала на користь [PERSON] грошові кошти, а останній відповідно передав на її користь домоволодіння. Саме з моменту складення розписки позивач проживає в спірному домоволодінні, використовує земельну ділянку надану для обслуговування придбаного домоволодіння та ведення присадибного господарства на свій розсуд. Тобто позивач вступила у повне володіння нерухомим майном та фактично стала його власником. Відповідно до ст.. 548 Цивільного Кодексу України в редакції від 01.01.1964 року для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного Кодексу України в редакції від 01.01.1964 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Відповідно до ч. 4 ППВСУ «Про практику розгляду судами України справ про спадкування » передбачений ст.549 Цивільного Кодексу України в редакції від 01.01.1964 року шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України - якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, позивач та відповідач передали майно один одному у володіння. Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає, або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити певну суму грошей, умови вказаної статті сторони виконали. Стаття 392 ЦКУ передбачає, що власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності позивача не визнається державними органами через відсутність свідоцтва про право на спадщину, яке неможливо отримати через відмову державного нотаріуса посвідчити відмову брата позивача від частки в спадковому майні на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Отже враховуючи, що всі умови правочину між сторонами виконано, право відповідачів на спадкове майно з правом подальшого повного розпорядження таким майном обгрунтовано, суд вважає за доцільне визнати право власності на нерухоме майно за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved