Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-30 00:00:00

21 березня 2011 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання права власності. В обґрунтування вимог зазначила, що є власником 11/60 часток домоволодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.02.2011 року після смерті матері - [PERSON], яка померла [INFO]. В свою чергу, [PERSON] набула право власності на зазначену частку домоволодіння в порядку спадкування після смерті своєї матері - баби позивача - [PERSON], яка померла [INFO]. Спадкове майно [PERSON] складалось з 11/20 часток даного домоволодіння на підставі договорі міни № 957 від 06.05.1974 року. Інші 9/20 часток будинку належали її чоловіку - діду позивача - [PERSON] на підставі рішення суду від 04.07.1972 року. Спадкоємцями [PERSON] було визнано [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частки кожний. Однак, [PERSON] свідоцтво про право власності на 1/3 частку спадкового майна не оформив та державної реєстрації даного майна не вчинив, тому вважає, що не набув законного права власності на спадщину. [PERSON] та [PERSON] набули права спадкування за законом на 1/3 частку від 11/20 частки домоволодіння, що належало спадкодавцеві [PERSON] Крім того, відповідно до заповіту, посвідченого від 11.02.2004 року, [PERSON] на випадок своєї смерті заповів все належне йому майно [PERSON] Таким чином, [PERSON] повинна була набути в порядку спадкування права власності на 9/20 часток домоволодіння, належних спадкодавцеві [PERSON] Однак, на ім'я відповідачки було зареєстровано 1/3 частку від 11/20 частки домоволодіння, що як вважає є незаконним. Просила визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на ім'я [PERSON] на 49/60 частки домоволодіння [ADDRESS], видане Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою, а саме у частині спадкування 1/3 частки від 11/20 часток зазначеного домоволодіння після смерті [PERSON] Разом із тим, просила визнати за собою право власності на ? частку спадщини після смерті [PERSON], яка складає 1/3 частку від 11/20 часток спірного домоволодіння. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні, викладеним у позові. Просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні, заперечуючи проти вимог пред'явленого позову у повному обсязі, пояснили, що [PERSON] постійно з 22.02.1974 року був зареєстрованим та проживав спільно із своєю дружиною - [PERSON] у домоволодінні [ADDRESS], а отже фактично спадщину після її смерті прийняв. Вважаючи, що свідоцтва про справо на спадщину видані вірно, просили у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно із ст. 1301 ЦК України (в редакції 2004 року) свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до рішення народного суду Орджонікідзевського району міста Жданова від 04.07.1972 року, яке набрало чинності 14.07.1972 року, 09/20 частки домоволодіння [ADDRESS] на праві власності належали [PERSON]. Інші 11/20 частки зазначеного домоволодіння на праві власності належали [PERSON] на підставі договору міни, посвідченого Четвертою жданівською державною нотаріальною конторою від 06.05.1974 року за реєстровим № 957. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому Будинком одруження виконавчого комітету міської Ради народних депутатів міста Жданова Донецької області від 27 серпня 1974 року, актовий запис № 3142. Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом РАГС Орджонікідзевського РУЮ міста Маріуполя Донецької області від 07.07.2003 року, [PERSON] померла [INFO], про що вчинено актовий запис № 935. Згідно із довідкою № 199, наданою квартальним комітетом № 3 від 10.05.2011 року, [PERSON] та [PERSON] спільно проживали у будинку [ADDRESS] та вели спільне господарство до дня смерті останньої. За відомостями Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори від 15.04.2011 року, після смерті [PERSON] спадщину прийняли: донька - [PERSON], донька - [PERSON] та чоловік - [PERSON]. Спадщину оформили [PERSON] та [PERSON], отримавши свідоцтва про право на спадщину за законом № 3-807 від 05.08.2008 року та № 1-851 від 06.05.2008 року відповідно. Свідоцтво про право на спадщину [PERSON] не видано. Згідно із ч. 1 ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року) при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (в тому числі усиновлені), чоловік (дружина) та батьки (усиновителі) померлого. Аналогічні положення закріплені у змісті ст. 1261 ЦК України (в редакції 2004 року). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Отже, в сенсі наведених норм та викладених обставин [PERSON] та [PERSON], як діти спадкодавця, а також [PERSON], як чоловік спадкодавця, який постійно спільно проживав із дружиною - [PERSON] та фактично вступив в управління та володіння майном, прийняли спадщину за правом спадкування першої черги після її смерті у рівних частках по 1/3 частки спадщини кожний, тобто по 11/60 часток нерухомого майна - домоволодіння [ADDRESS]. Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом Орджонікідзевським РАЦС Маріупольського МУЮ Донецької області від 01.10.2007 року, [PERSON] помер 30 вересня 2007 року, про що вчинено актовий запис № 1415. Крім того, встановлено, що згідно із заповітом, посвідченим Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою від 11.02.2004 року за реєстровим № 3-49, [PERSON] на випадок своє смерті зробив розпорядження та все належне йому майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось, та взагалі все те, на що матиме за законом право, заповів своїй дочці - [PERSON], яка спадщину прийняла, отримавши 06.05.2008 року відповідне свідоцтво про право на спадщину № 1-852 на 38/60 частки домоволодіння [ADDRESS]. Згідно із ч. 2 ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 560 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємці, призвані до спадкування, можуть отримати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Разом із тим, згідно із ч. 1 ст. 1297 ЦК України (в редакції 2004 року) спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1299 ЦК України (в редакції 2004 року) якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Втім, аналізуючи зміст наведених норм, суд вважає, що покладення на спадкоємців обов'язку отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно та реєстрації такого права у відповідних державних органах, є лише забезпеченням їх можливістю реалізовувати набуте ними право власності щодо успадкованого нерухомого майна, а отже та обставина, що [PERSON] за свого життя не вчинив даних дій, не може свідчити про відсутність у нього прав власності на прийняту спадщину. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину у вигляді 11/60 частки домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON], а також 38/60 (9/20+11/60) часток зазначеного домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті батька - [PERSON], що загалом складає 49/60 часток, а [PERSON] прийняла спадщину у вигляді 11/60 часток домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Орджонікідзевським відділом РАЦС Маріупольського МУЮ Донецької області від 29.12.2008 року, [PERSON] померла [INFO], про що вчинено актовий запис № 1855. За відомостями Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори від 15.04.2011 року, після смерті [PERSON] спадщину прийняла та оформила донька спадкодавця - [PERSON], отримавши 07.02.2011 року відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом № 1-149 на 11/60 часток домоволодіння [ADDRESS]. Отже, судовим розглядом не встановлено відсутності у відповідача [PERSON] права на спадкування після смерті батьків - [PERSON] та [PERSON], отримане нею спірне свідоцтво про право на спадщину нотаріусом видано вірно та відповідно до приписів чинного законодавства, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: dismissed