Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до МПП «Надія» про визнання права власності на автомобіль МАЗ-5551 державний номер 69-85ХМП та витребування його з чужого незаконного володіння, в якому вказав, що 29 квітня 2002 року між ним та ТОВ «Залужжя» укладено договір купівлі продажу №2, згідно з яким ним, як покупцем придбано автомобіль МАЗ-5551 державний номер 69-85 ХМП. На виконання даного договору [PERSON] було внесено в касу товариства гроші в сумі 12500 грн. Проте вказаний автомобіль фактично переданий йому /позивачу/ не був, а використовується відповідачем без будь-яких законних підстав. Відповідач не визнає його право власності на спірний автомобіль, на неодноразові звернення передати у його користування не реагує, що стало причиною звернення позивача до суду із відповідним позовом. 02.10.2009 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] та ТОВ «Залужжя» в особі його директора [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу від 29 квітня 2002 року, укладеного між ТОВ «Залужжя» в особі директора [PERSON] та [PERSON] недійсним, в якому вказали, що 29 квітня 2002 року директором ТОВ «Залужжя» [PERSON] укладено договір купівлі-продажу автомобіля МАЗ-5551 державний номер 69-85 ХМП. Про укладення цього договору їм стало відомо після звернення останнього до суду із позовом про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння. Оскільки вони /позивачі/ є власниками майнових паїв, даний договір вважають недійсним та таким, що порушує їх права та охоронювані законом інтереси. Позивачі вказали, що договір укладений в суперечності з встановленими цілями діяльності ТОВ «Залужжя», оскільки як видно із його статуту, Товариство є юридичною особою в організаційно-правовій формі господарського товариства. Крім того, зборами уповноважених співвласників агрофірми ім.Леніна с.Залужжя 05 лютого 1999 року затверджено розподільчий баланс між агрофірмою ім. Леніна та ТОВ «Залужжя», в перелік майна, яке було виділено в якості паїв колишнім членам агрофірми включений спірний автомобіль. Відчуження автомобіля є незаконним, оскільки директор ТОВ «Залужжя» - [PERSON] вчинив правочин без наданих йому на те повноважень, а саме дозволу співвласників на відчуження майнових паїв. Також ставиться під сумнів фактичне внесення готівки в касу товариства по даному договору, оскільки на касовому ордері відсутній підпис касира, та фактична передача автомобіля, оскільки спірний автомобіль залишався у користуванні колишніх членів агрофірми ім. Леніна, які передали свої майнові паї в СВК «Авангард», а пізніше в МПП «Надія», та які сплачували кошти за проходження технічного огляду та податок з автотранспортних засобів. До звернення до суду жодних вимог зі сторони [PERSON] щодо пред?явлення своїх прав на автомобіль та вимог його повернення не було. Ухвалою суду від 23 жовтня 2009 року справи за позовами [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] об?єднані в одне провадження. В судовому засіданні [PERSON], як представник [PERSON] та ТОВ «Залужжя» позовні вимоги підтримав та суду пояснив, що ТОВ «Залужся» було створено після реорганізації агрофірми ім.Леніна Білогірського району Хмельницької області. Частина майна агрофірми була розпайована між його членами, а частина була залишена під кредиторську заборгованість, оскільки ТОВ «Залужжя» стало правонаступником агрофірми в частині боргових зобовязань. До майна, яке було віднесено до кредиторської заборгованості товариства належав і автомобіль МАЗ-5551, що є предметом даного спору. Згідно договору купівлі-продажу від 22.04.2002 року вказаний автомобіль ним /[PERSON]І./ було придбано вказаний автомобіль, а виручені кошти передано на погашення кредиторської заборгованості товариства. Зазначив, що на даний час так і не отримав придбаний автомобіль. Представник відповідача МПП «Надія» на неодноразові виклики суду в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення та опубліковане в газеті «Подільські Вісті». Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] позовні вимоги підтримали. Представник позивачів [PERSON] суду пояснив, що він працював в агрофірмі ім.. Леніна Білогірського району Хмельницької області та працює по теперішній час водієм СВК «Авангард» водієм спірного автомобіля МАЗ 5551. Зазначив, що все майно яке було передано під кредиторську заборгованість на зборах агрофірми було визначено поіменно та перераховано. Автомобіль МАЗ 5551 було передано в пайовий фонд, у звязку із чим ТОВ «Залужжя» не має права витребовувати вказаний автомобіль, оскільки воно йому не належало. Просив в задоволенні позову [PERSON] відмовити, а договір купівлі продажу визнати недійсним. [PERSON] представляючи інтереси в судовому засіданні інших позивачів просив застосувати строк позовної давності. Відповідач [PERSON] в суді проти позову [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] заперечив, та вказав, що спірний автомобіль було передано під кредиторську заборгованість, а тому підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним не має. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 27 липня 1998 року в процесі реорганізації агрофірми ім.Леніна с.Залужжя Білогірського району Хмельницької області створено Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Залужжя» с.Залужжя Білогірського району. Зборами уповноважених агрофірми ім. Леніна від 5 лютого 1999 року визначено майно, яке залишалося під кредиторську заборгованість агрофірми ім. Леніна та майно соціальної сфери, яке не підлягало паюванню та майно, яке підлягало розпаюванню між членами агрофірми. Розпайоване майно не було виділено в натурі, а залишалося в спільному володінні та користуванні 783 членів агрофірми ім. Леніна. Спірний автомобіль відповідно до розподільчого балансу між агрофірмою ім.. Леніна та ТОВ «Залужжя» було передано до частини майна, що підлягало розпаюванню. Згідно з договором №2 купівлі-продажу від 29 квітня 2002 року ТОВ «Залужжя» с.Залужжя в особі директора товариства [PERSON] автомобіль МАЗ державний номер 69-85 ХМП за 12500 грн продано [PERSON] (а.с 5). Згідно довідки 6 ВРЕР м.Красилів №21641-1996 від 23.09.2009 року автомобіль [NUMBER] зареєстровано за ТОВ «Залужжя». Згідно з актом розподілу пайового фонду між ТОВ «Залужжя» та СВК «Авангард» від 20 липня 2002 року автомобіль [NUMBER] в якості майнових паїв передано колишнім членам агрофірми, які майнові паї передали в оренду СВК «Авангард». Накладною №2 від 20 липня 2002 року автомобіль переданий від ТОВ «Залужжя» до СВК «Авангард». Після припинення діяльності СВК «Авангард», згідно з договором оренди №2 від 01 липня 2005 року співвласники майна колишньої агрофірми ім. Леніна передали МПП «Надія» в оренду на 10 років належні їм на праві спільної власності основні засоби, затверджені загальними зборами від 09 червня 2005 року, автомобіль [NUMBER] включено до складу основних засобів, що передані в оренду (а.с. а.с. 71-74). Суд вважає, що твердження [PERSON] що рішенням загальних зборів агрофірми ім. Леніна від 05 лютого 1999 року затверджено розподільчий баланс між агрофірмою ім. Леніна та ТОВ «Залужжя», в перелік майна, яке було виділено під кредиторську заборгованість агрофірми ім. Леніна було виділено ліквідне майно в т.ч. і спірний автомобіль в суді свого підтвердження не знайшло та спростовано показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON]І . Так, свідок [PERSON] пояснила, що спірний автомобіль був розпайований між членами агрофірми ім.. Леніна, а ТОВ «Залужжя» було правонаступником агрофірми лише щодо майна, яке залишилося під кредиторську заборгованість. При реорганізації агрофірми ім. Леніна під кредиторську заборгованість було залишено в основному неліквідне майно. [PERSON], яка оформила договір купівлі-продажу автомобіля, на період оформлення угоди перебувала у декретній відпустці, не працювала ні головним бухгалтером, ні касиром, тому не могла прийняти гроші за реалізацію автомобіля. [PERSON] було підроблено протокол загальних зборів агрофірми ім. Леніна від 5 лютого 1999 року, де замість залишення під кредиторську заборгованість неліквідного майна було вписано ліквідні основні засоби в тому числі і спірний автомобіль. Про те що протокол було підроблено, колишнім членам агрофірми стало відомо тоді, коли [PERSON] влітку 2009 року намагався незаконно заволодіти майном членів агрофірми, які передали свої майнові паї в СВК «Авангард». Свідок [PERSON]Т, дала аналогічні покази та додала, що на загальних зборах агрофірми ім. Леніна при затвердженні розподільчого балансу між агрофірмою та новоствореним ТОВ «Залужжя» під кредиторську заборгованість було залишено в основному майно, яке не використовувалося агрофірмою. Його перелік було затверджено на зборах поіменно. В протоколі зборів [PERSON] власноручно написав, що майно, яке залишається на балансі агрофірми залишається під кредиторську заборгованість. Після виходу з ТОВ «Залужжя» більшої частини її членів, які хотіли виділення свої майнових паїв і передання в СВК «Авангард», [PERSON] всі бухгалтерські документи вивіз в приміщення готелю в смт Білогір'я, де працівники бухгалтерії, які залишилися в ТОВ «Залужжя» переписували картки основних засобів, змінювали ціни на них. [PERSON] примушував її декілька разів переписувати протоколи зборів агрофірми ім. Леніна, погрожуючи звільненням з роботи не тільки її, а й членів її сімї. Він наказував знищити попередні тексти протоколів, проте вона всі їх зберегла. Свідок [PERSON] пояснила суду, що була головою зборів на яких вирішувалося питання про затвердження розподільчого балансу між агрофірмою ім. Леніна та СТОВ «Залужжя» і на вказаних зборах під кредиторську заборгованість було залишено неліквідне майно. Їй нічого не було відомо про продаж автомобіля. З часу утворення СВК «Авангард» він був переданий на його баланс і перебував в його користуванні. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною ч.2 ст.9 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" встановлено, що пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про власність» (чинного на дату виникнення правовідносин) власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Так, [PERSON] не надано суду належних доказів і фактичного продажу автомобіля, оскільки договір свідчить лише про наміри укласти вказану угоду. Тобто, позивачем [PERSON] та його представником, [PERSON], не надано суду належних доказів того, що ТОВ «Залужжя» було власником спірного автомобіля і його директор мав право його відчужувати. Позивачем не надано доказів і поважності пропуску строку звернення до суду за захистом свого права про витребування майна з чужого незаконного володіння. Так в період дії оспорюваних правовідносин діяв Цивільний кодекс УРСР (в редакції 18.07.1963р.) у відповідності зі ст. 71 якого загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Згідно з ч.1 ст.80 вказаного кодексу закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Частиною 2 даної статті вказано, що якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Зі ст. 76 кодексу випливає, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу. Статтею 75 Кодексу на суди покладено обовязок застосовувати позовну давність незалежно від заяви сторін. Відповідачі просять застосувати строк позовної давності. Частиною 7 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 року) встановлено, що до позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним і про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, право на пред'явлення якого виникло до 1 січня 2004 року, застосовується позовна давність, встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше. Таким чином позивачем [PERSON] пропущено строк звернення до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, не надано доказів поважності причини такого пропуску, та наявності права на відчуження вказаного автомобіля.

Outcome: approved