Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-06 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] районної державної адміністрації Рівненської області, [PERSON] міської ради, комунального підприємства Рівненської обласної ради „Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації про визнання будівництва самочинним та визнання права власності незаконним. В остаточному варіанті позовних вимог просять продовжити строк для оскарження рішення Третейського суду при товарній біржі „Західноукраїнська від 29.05.2008р. по справі № 17/4/08; скасувати рішення третейського суду при товарній біржі „Західноукраїнська від 29.05.2008р. по справі № 17/4/08; визнати гараж, розташований за адресою: м. Сарни, вул. Драгоманова, 1, самочинним будівництвом; визнати набуття права власності на гараж (розташований адресою: м. Сарни, вул. Драгоманова, 1, за [PERSON] незаконним; зобовязати [PERSON] знести самочинно збудований спірний гараж, розташований на земельній ділянці, користувачами якої є [PERSON] та [PERSON], що розташована за адресою: м. Сарни, вул. Драгоманова, 1; також просять визнати незаконними та скасувати рішення [PERSON] міської ради: № 23 від 01.02.1989 року „Про надання дозволу [PERSON] на будівництво авто гаражу на присадибній ділянці гр. [PERSON] по вул. Куйбишева, 1; № 23 від 01.02.1989 року „Про відведення земельних ділянок під будівництво гаражів в районі в/ч 42344 по вул. П. Комуни. У судовому засіданні позивачі підтримали позов в повному обсязі, просять позов задовольнити, пояснили, що є співвласниками домоволодіння (житлового будинку з надвірними будівлями), розташованого за адресою: м. Сарни, вул. Драгоманова (раніше Зелена, Куйбишева), 1, та відповідно до розміру своєї частки, користувачами присадибної земельної ділянки. Вказали, що під час дарування [PERSON] ? частини домоволодіння, розташованого за вищевказаною адресою, дарувальник [PERSON] запевняв обдарованого, що на присадибній земельній ділянці, розташованій навколо будинку, незаконно, без будь-якого дозволу власників домоволодіння, [PERSON] побудований капітальний гараж, який не зареєстрований відповідно до закону, є фактично тимчасовою спорудою, і на вимогу власників домоволодіння повинен бути знесений особою, яка його будувала. Земельна ділянка, користувачами якої є позивачі становить, згідно абрису обміру земельної ділянки, яка мала передатися їм у власність 0,15 га. З отриманням права власності на будинок, позивачі мали реалізувати право, надане чинним законодавством, і приватизувати цю земельну ділянку. Але на ділянці, користувачами якої вони є незаконно був побудований спочатку капітальний гараж, а потім ще й господарське приміщення, право власності на які має намір отримати стороння особа [PERSON] Ознайомившись з матеріалами справи № 17/4/08, що розглядалася в третейському суді при товарній біржі „Західноукраїнська, позивачі зясували, що спірний гараж був побудований на підставі рішення від 01.02.1989 року № 23 [PERSON] міської ради, відповідно до якого [PERSON] був наданий дозвіл на будівництво гаражу на присадибній ділянці [PERSON] по вул. Куйбишева, 1 (зараз Драгоманова, 1). Про існування даного рішення позивачі дізналися в грудні 2008 року. [PERSON] ніколи не був власником будинку і користувачем земельної ділянки, а тому не міг взагалі давати дозволу на будівництво гаражу, у звязку з чим рішення третейського суду, яким без залучення позивачів по справі за [PERSON] було визнано право власності на оспорюваний гараж та відповідне право користування частиною ділянки, вважають дане рішення незаконним. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав та вказав, що позовні вимоги позивачів є безпідставними, рішення третейського суду при товарній біржі „Західноукраїнська від 29.05.2008р. по справі № 17/4/08 є законним, а позивачі щодо оскарження вказаного рішення пропустили строк позовної давності, у звязку з чим просить відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] районна державна адміністрація Рівненської області в особі голови райдержадміністрації та відповідач комунальне підприємство Рівненської обласної ради „Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації в особі директора позов не визнали та просить в задоволенні позову до них відмовити як предявленого до неналежних відповідачів. Представник [PERSON] міської ради позов не визнала та вказала на законність рішень [PERSON] міської ради, просить в скасуванні оскаржуваних рішень відмовити. В судовому засіданні досліджені копії витягів про реєстрації права власності на нерухоме майно, з якого вбачається, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками домоволодіння (житлового будинку з надвірними будівлями), розташованого за адресою: м. Сарни, вул. Драгоманова (раніше Куйбишева), 1, та відповідно до розміру своєї частки, користувачами присадибної земельної ділянки по ? частини кожен. Розмір земельної ділянки, навколо будинку позивачів, користувачами якої вони є згідно абрису обміру земельної ділянки становить 0,15 га. Відповідно до рішення від 29.05.2008 року № 17/4/08 третейського суду при товарній біржі „Західноукраїнська за [PERSON] було визнано право власності на спірний гараж, який знаходиться на земельній ділянці по вул. Драгоманова, 1, м. Сарни Рівненської області. Позивачі [PERSON] та [PERSON] до участі у справі № 17/4/08 не залучалися. Відповідно до рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради народних депутатів № 23 від 01.02.1989р. надано дозвіл [PERSON] на будівництво автогаражу на присадибній ділянці гр. [PERSON] по вул. Куйбишева, 1, проте як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], власником домоволодіння або його частини ніколи не був. Цим же рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради народних депутатів № 23 від 01.02.1989р. відведено земельну ділянку [PERSON] на будівництво автогаражу по вул. Куйбишева, 1, згідно якого відведення необхідно було погодити з районним архітектором. Суду надано копію технічного паспорту на спірний гараж від 09.02.2005р. без печатки БТІ, номеру інвентаризаційної справи, реєстрового номеру. Позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. а) ч. 1, ч. 2 ст. 95 ЗК України, землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право самостійно господарювати на землі, а порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Отже, будучи власниками домоволодіння, розташованого за адресою: м. Сарни Рівненської області, вул. Драгоманова, 1, та користувачами присадибної земельної ділянки, площею 0,1500 га, позивачі мають право на приватизацію цієї земельної ділянки Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до Закону України «Про третейські суди» третейський суд це недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та (або) юридичних осіб у порядку, встановленому цим законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин. Способами реалізації права кожного захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних правовідносин є звернення до третейського суду (у передбаченому Законом України «Про третейські суду» у випадках і порядку) та судовий захист. Третейський розгляд спорів сторін у сфері цивільних правовідносин це вид недержавної юрисдикційної діяльності і не є здійсненням правосуддя. Ураховуючи положення ст.ст. 55, 64, 124 Конституції України, аналізуючи зміст Закону України «Про третейські суди» та ст. 17 ЦПК України третейський суд, як недержавний орган, за цим законом має повноваження вирішення спорів лише тих сторін, якими укладено угоду (прийнято рішення) про передачу спору на розгляд третейського суду, і ці повноваження третейського суду не поширюються на спори, в яких крім цих осіб, сторонами є інші особи, які не були сторонами третейської угоди, або спори, які стосуються прав і обовязків інших осіб, що не є сторонами третейської угоди. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми конституції України є нормами прямої дії. Виходячи з принципу верховенства права, положень ст. 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом, та положень ст. 3, 15 ЦК України, ст. 1, 3, 4 ЦПК України щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу слід дійти висновку про пріоритетність права особи на судовий захист цивільних прав і інтересів, у тому числі шляхом оскарження дій і рішень. Таким чином, ураховуючи зазначені положення та принцип добровільності утворення третейського суду, обовязковість рішення третейського суду лише для сторін третейської угоди, положення ст. 51 Закону України «Про третейські суди» щодо неможливості оскарження рішення третейського суду (крім випадків, передбачених ч.3 цієї норми) поширюється лише на сторін третейської угоди і не може поширюватись на інших осіб, які не є учасниками третейської угоди і третейського розгляду, права і інтереси яких порушено рішенням третейського суду, прийнятим з перевищенням наданих йому повноважень та поза межами його компетенції (ст. 27 Закону України «Про третейські суди»). Строк на оскарження рішення третейського суду при товарній біржі «Західноукраїнська» від 29.05.2008 року в справі № 17/4/08 підлягає поновленню відповідно до ст. 257 ЦК України, за якою встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки, в межах якої позивачі звернулися до суду з вимогою про захист своїх цивільних прав. Виходячи з вищевикладеного, ч. 1 ст. 114 ЦПК України, Сарненському районному суду Рівненської області підсудний спір щодо скасування рішення третейського суду при товарній біржі „Західноукраїнська по справі 29.05.2008 року в справі № 17/4/08, який прийняв рішення про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі щодо нерухомого майна, яке знаходиться на території Сарненського району Рівненської області. Вказане рішення відповідно до ст. 27 Закону України «Про третейські суди» підлягає скасуванню, оскільки третейський суд з перевищенням наданих йому повноважень та поза межами його компетенції щодо земельної ділянки та будівлі гаража на ній прийняв рішення про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі [PERSON] та [PERSON] Згідно ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою ст. 13 ЦК України, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 5 ст. 319 ЦК України, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян Таким чином, набуття права власності [PERSON] на гараж, що знаходиться на земельній ділянці позивачів, порушує їх права та інтереси. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або а) без належного дозволу чи б) належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Враховуючи, що спірний гараж побудований без отримання будь-яких дозволів та проектів на земельній ділянці позивачів він є самочинним будівництвом, побудованим без проекту і дозволу. Відповідно до ч.ч. 2,4,5 вищезазначеної статті ЗК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 7 ст. 319 ЦК України, діяльність власника може бути обмежена чи припинена. Звідси, набуття права власності на спірний гараж [PERSON] є незаконним, так як будівництва гаражу є незаконним, оскільки співвласники домоволодіння та співкористувачі земельної ділянки на якій був побудований гараж, дозволу на його будівництво не давали; гараж є самочинним будівництвом, як побудований без проекту та дозволу на початок будівництва. Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Щодо зобовязання [PERSON] знести самочинно збудований спірний гараж, розташований на земельній ділянці, що розташована за адресою: м. Сарни, вул. Драгоманова, 1, користувачами якої є [PERSON] та [PERSON], в цій частині в задоволенні позову слід відмовити, оскільки спірний гараж був збудований не відповідачем [PERSON], чого не заперечують особи, які беруть участь у справі, вказуючи, що гараж побудував її покійний батько [PERSON], а доказів того [PERSON] брала участь у будівництві гаража суду не надано. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень. Відповідно до частини 1 статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Частиною 2 статті 2 КАС передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією або законами України встановлено інший порядок судового провадження. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 17 КАС до компетенції адміністративних судів віднесено, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Таким чином, при винесенні оскаржуваного рішення від 01.02.1989 року № 23 в частині „Про надання дозволу [PERSON] на будівництво автогаражу на присадибній ділянці гр. [PERSON] по вул. Куйбишева, 1 [PERSON] міська рада виступала як субєкт владних повноважень, що реалізує розпорядчі та інші функції, у звязку з чим відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України в цій частині провадження у справі підлягає закриттю, оскільки не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства На підставі викладеного, ст.ст. 55, 64, 124 Конституції України, ст.ст. 3, 15, 325, 319, 328, 376 ЦК України, ст.ст. 95, 116, 152 ЗК України, ст.ст. 57-60 ЦПК, України,

Outcome: partial