Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-13 00:00:00

У травні 2009 р. [PERSON] звернувся до суду зі вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначив, що 15.10.1973 р. він визнаний інвалідом 3-ї групи та став отримувати пенсію в звязку з встановленням йому професійного захворювання антрако- сілікоз. Оскільки він отримував пенсію то до підприємства^ а в подальшому до відповідача тривалий час не звертався з вимогою про відшкодування шкоди, так як не знав про цю можливість. Бажає щоб на теперішній час розмір відшкодування обчислювався виходячи з пятикратного розміру мінімальної заробітної плати на час його звернення до суду. 21.11.2008 р. він звернувся до відповідача, який запропонував своїм листом надати додаткові документи для призначення страхових виплат. Постановою відповідача у призначенні страхових виплат було відмовлено, в звязку з відсутністю акту розслідування хронічного професійного захворювання, але станом на 15.10.1973 р. такі документи не складалися. Вважає, що відмова відповідача в призначенні страхових виплат порушує його права. Просить стягувати з відповідача на свою користь у відшкодування шкоди внаслідок ушкодження здоровя по 1406.25 грн. щомісячно з часу звернення до суду до настання підстав, що тягнуть за собою перерахунок вказаної суми та стягнути з відповідача 50625 грн. одноразово за три роки, що передували зверненню до суду."" ' " ' В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідач будучи повідомленим належним чином, явку свого представника у судове засідання не забезпечив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові повинно бути відмовлено з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні правовідносини. Судом встановлено, що позивач тривалий час працював у шкідливих умовах та в період роботи в РУ імені «Леніна» ним отримано хронічне професійне захворювання, яке встановлено 12.09.1988 р., з визнанням інвалідом 3-ї групи та встановленням 25% втрати професійної працездатності. Відповідно до акта ЛТЕК від 08.06.1993 р. позивачу безстроково встановлено втрату профпрацездатності в 45 % (а.с. 5, 6, 7,8, 9, 10). Постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі від 18.12.2008 р. за № 47, позивачу відмовлено в призначені страхових виплат, у звязку з відсутністю акту розслідування хронічного професійного захворювання (а.с. 19). Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, в частині розміру щомісячної виплати на відшкодування шкоди завданої здоровю та розміру заборгованості з такої виплати, позивач однією з правових підстав їх задоволення посилається на ст. 1197 ЦК України. Однак, суд з цим погодитися не може. Як вбачається з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 6 від 27.03.1992 р. зі змінами та доповненнями «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоровя від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообовязкове державне страхування, Закону від 23.09.1999 р. за № 1105-Х1У «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Закону від 14.10.1992 р. «2692-Х11 «Про охорону праці» ( в редакції Закону від 21.11.2002 р. № 229-1 У)., Кодексу законів про працю України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів у тій частині, що не суперечить Закону № 1105-Х1У. Згідно п. 12 вказаного Пленуму розмір відшкодування шкоди, повязаної з втратою потерпілим заробітку (його частини) у звязку з ушкодженням здоровя, встановлюється виходячи зі ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, який потерпілий мав до ушкодження здоровя. Відповідно до вимог ст. ст. 11, 213-214 ЦПК України, при постановлені рішення суд не має права вийти за межі заявлених позовних вимог, тому в задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено в повному обсязі, так як вимога про зобовязання відповідача про призначення страхових виплат на відшкодування шкоди в наслідок ушкодження здоровя в іншому розмірі - розрахованому відповідно до діючого законодавства не заявлялася.

Outcome: approved