Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-11 00:00:00

Позивач у червні 2010 року звернувся до суду з позовною заявою про визнання недійсними нотаріально посвідчених правочинів. посилаючись на те, що в липні 2008 року [PERSON] незаконним шляхом оформила від його імені нотаріально посвідчену довіреність на розпорядження земельною ділянкою. В подальшому, використовуючи дану довіреність, уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки, таким чином незаконно розпорядилась його майном. Посилаючись на викладене, на підставі ст.ст. 202, 203, 215, 216 ЦК України, позивач просить визнати недійсними нотаріально посвідчені правочини. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов. Представник відповідачів позовних вимог не визнав. Представники 3-іх осіб в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Головне управління юстиції в м. Києві подало заяву про розгляд справи за їх відсутності, надавши копії витребуваних документів. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки, розташованої в с. Старі Петрівці Вишгородського району, площа ділянки складає 0,1281 га. Зазначене підтверджується Державним актом на право власності І-КВ № 044952. В 1999 році позивач, за усною домовленістю передав у тимчасове користування вказану земельну ділянку гр. [PERSON] Після смерті [PERSON] його дружина, [PERSON], незаконним шляхом від імені позивача оформила в місті Житомирі довіреність на розпорядження вищезазначеною земельною ділянкою. Довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 723 від 14.07.2008р. На підставі вищезазначеної довіреності, 12 листопада 2008 року [PERSON] продала земельну ділянку своїй дочці, [PERSON] Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 12 листопада 2008 року за реєстровим № 2142. Судом вважає доведеним, що позивач довіреності на розпорядження земельною ділянкою [PERSON] не надавав, а підпис на посвідченому документі виконаний не [PERSON], іншою особою. Зазначені обставини підтверджується висновком експерта від 06.08.2010р. № 468-ВКД, з кого вбачається, що підпис в довіреності від 14.07.2008р. серії ВКЕ № 011320 виконано, ймовірно, не [PERSON] Крім того, судом взято до уваги, що згідно повідомлення управління юстиції у Житомирській області, нотаріус Житомирського нотаріального округу [PERSON], який посвідчив довіреність в даний час притягнутий до кримінальної відповідальності саме за злочини, повязані з його професійною діяльністю, а всі його документи вилучені слідчими органами. В судовому засіданні представник відповідачів не довів того, що доручення на відчуження земельної ділянки було видане позивачем за його волевиявленням. На запит суду щодо надання оригіналу оскаржуваної довіреності нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було надано копію витребуваного документа та вказано, що оригінал доручення зберігається в справі нотаріуса, який його посвідчив. За таких обставин суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] не вчиняв жодних дії, спрямованих на відчуження власної земельної ділянки. Крім того, як вбачається з наданих суду документів, вказана земельна ділянка перебуває під заставою на підставі кредитного договору, оформленому між позивачем та Ощадбанком ще в 1996 році. Договір застави згідно ст. 577 ЦК України був нотаріально посвідчений та зареєстрований в Державному реєстрі. Таким чином при укладанні договору купівлі-продажу земельної ділянки, дана ділянка знаходилась під забороною на відчуження і не могла бути відчужена без згоди заставодержателя. Представник відповідача в судовому засіданні визнав, що договір купівлі-продажу був укладений з порушенням норм чинного законодавства. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підставою недійсності правочину, відповідно ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені, зокрема частиною першою ст. 203 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання недійсним нотаріально посвідчених правочинів обґрунтовані, доведені в судовому засіданні і підлягають задоволенню.

Outcome: approved