Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-17 00:00:00

21 жовтня 2010 року позивач звернулася в суд з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування свого позову, посилаючись на проходження навчання її сином у вищому навчальному закладі, на ухилення відповідача від добровільного надання матеріальної допомоги, з посиланням на вимоги ст.199 СК України, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь на утримання сина [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму щомісяця, починаючи стягнення від дня предявлення позову до суду і до закінчення сином навчання, але не більше, як до досягнення ним віку 23 років. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Посилаючись на викладені в позові обставини, просить суд позов задовольнити повністю. Відповідач в судове засіданні не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату. час і місце судового розгляду справи. Від відповідача на адресу суду надійшла письмова заява про часткове визнання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність. Посилаючись на наявність у нього іншої малолітньої дитини, відповідач згодний на виплату аліментів в розмірі 1/6 частки свого заробітку (доходу). Справа у відповідності до вимог ст.169 ЦПК України розглянута у відсутність відповідача , на підставі його письмової заяви. Вислухавши пояснення позивача дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову. З досліджених в судовому засіданні обставин справи вбачається, що відповідач являється батьком [PERSON], [INFO], який являється студентом і навчається на 1-му курсі денного відділення інституту фізичної культури і спорту Миколаївського державного університету ім. В.О. Сухомлинського, термін закінчення навчання 30 червня 2014 року, що видно з довідки № 283 від 16.10.2010 року, виданої директором інституту. [PERSON] потребує постійної матеріальної допомоги від батьків, у звязку з продовженням свого навчання, а відповідач ухиляється від утримання сина і не надає йому добровільно такої матеріальної допомоги. Згідно ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і, у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надати матеріальну допомогу. З обставин справи вбачається, що відповідач постійної роботи не має, але працює за наймом, являється інвалідом 2-ої групи і одержує пенсію, тобто має можливість надавати матеріальну допомогу сину. Враховуючи матеріальне положення відповідача, враховуючи стан здоровя відповідача, його інвалідність, розмір пенсії, наявність на його утриманні інших утриманців другої малолітньої дитини та інших аліментних зобовязань, виходячи з засад розумності і справедливості, приймаючи до уваги встановлений державою розмір мінімального прожиткового мінімуму, той факт, що [PERSON] має право на утримання від іншого з батьків, суд приходить до висновку, що відповідач повинен платити позивачу аліменти в розмірі 1/5 частки свого заробітку (доходу), щомісячно, на утримання [PERSON], на період його навчання до 30 червня 2014 року, але не більше як до досягнення останнім віку 23 років. На підставі ст. ст.191,198, 199, 200 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial