Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом в якому вказав, що 20.01.2010 року між ним та відповідачем було укладено безстроковий трудовий договір. У період роботи з січня по травень 2010 року позивач виконував покладені на нього обов`язки, однак відповідач у цей проміжок часу не виплачував позивачу заробітної плати. 07.06.2010 року позивач повідомив відповідача про те, що виходити йому на роботу є недоцільним через те, що йому не виплачується заробітна плата. В червні 2010 року він отримав від відповідача лист, в якому вказувалося, що відносно нього складено акти про відсутність на роботі. Розрахунок було проведено в серпні 2010 року, а трудову книжку йому було повернуто 13.12.2010 року, і в цей же день у центрі зайнятості був зроблений запис, що позивача було звільнено з роботи 05.05.2010 року за ч. 4 ст. 40 КЗпП України, а договір знятий з реєстрації в центрі зайнятості 11.08.2010 року. Вважаючи формулювання причин звільнення його з роботи неправильним, позивач просив суд стягнути з ПП [PERSON] на його користь заборгованість за час вимушеного прогулу в суммі 7700 грн. та змінити формулювання причин звільнення з роботи із «звільнений за прогул без поважних причин п. 4 ст. 40 КЗпП України»на: «звільнений за угодою сторін п. 1 ч. 1 ст. 38 КЗпП України»і дату звільнення з «05 травня 2010 року»на: «день вирішення справи в суді». З`явившись в судове засідання позивач позов підтримав повністю, надав суду пояснення, що відповідають викладеному в позові. Представник відповідача надав суду заперечення проти позову, які повністю підтримав, заявив клопотання про застосування до позовних вимог строк позовної давності. Представник третьої особи в судовому засіданні висловився проти задоволення позову та надав суду витребувані документи. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини: Згідно договору, укладеного 19.01.2010 року між ПП Гужва та Херсонським міським центром зайнятості ПП Гужва зобов`язався працевлаштувати на постійну роботу за направленням центру зайнятості безробітного [PERSON] Згідно безстрокового договору, укладеного 20.01.2010 року між ПП Гужва та [PERSON] останній зобов`язався працювати у ПП Гужва техніком теплотехніком. Згідно копій платіжних відомостей за січень-квітень 2010 року по ПП Гужва позивач у вказаний період отримував заробітну плату щомісячно. Згідно актів про відсутність працівника на робочому місці від 05, 06, 07, 11, 12, 13, 14, 17, 18, 20, 21, 25, 26, 27, 28, 31 травня 2010 року та свідчень свідків [PERSON], [PERSON] у вказані дні [PERSON] був відсутній на робочому місці. Крім того в своєму позові позивач сам не заперечує факт того, що він не виходив на роботу в травні 2010 року. Згідно наданих суду копій листів та поштових повідомлень до них 16.06.2010 року, 19.06.2010 року та 07.07.2010 року позивач був повідомлений відповідачем про те, що він систематично порушує свої трудові обов`язки і протягом травня червня 2010 року відсутній на робочому місці без поважних причин, на неодноразові виклики не з`являється. У зв`язку з чим позивачу було запропоновано для розірвання трудового договору з`явитися до центру зайнятості у вказані дати та час при собі мати паспорт, трудову книжку, та свій екземпляр трудового договору. Позивач не заперечував факт отримання ним даних листів. Згідно табелю обліку робочого часу працівників ПП Гужва позивач був відсутній на роботі з 05 по 31 травня 2010 року. Суд не приймає в якості доказу у даній справі довідку про доходи [PERSON] у зв`язку із свідченням свідка [PERSON] про те, що дана довідка видана помилково, за проханням позивача, і інформація, що міститься в ній не є правдивою. Крім того факт отримання даної довідки 01.06.2010 року не є свідчення присутності позивача на робочому місці. Факт знаходження трудової книжки позивача у відповідача до грудня 2010 року не чим не підтверджено, крім того згідно п 2.20-1 Наказу «Про затвердження інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників»№ 58 від 29.07.1993 року трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності, зберігаються безпосередньо у працівників. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи суд прийшов до висновку про те, що позивач дійсно в період з 05 по 31 травня 2010 року був відсутній на робочому місці, що звільнення позивача за ст. 40 ч. 4 КЗпП України «за прогул»є законним, і саме з першого дня невиходу на роботу 05.05.2010 року. Крім того позивач ще в червні 2010 року з листів відповідача повинен був знати про можливість його звільнення з вказаним формулюванням, і таким чином ним без поважних причин було пропущено строк звернення до суду. Тому позов не підлягає задоволенню за недоведеністю та за пропуском строку звернення до суду.

Outcome: dismissed