Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-04 00:00:00

10 квітня 2007 року до Дніпропетровського районного суду звернулися [PERSON] та [PERSON] із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі продажу квартири дійсним та визнання права власності. У судовому засіданні підтримали вищевказаний позов зазначивши, що з червня 2004 року проживають на [INFO] у с. Сурсько-Литовське Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Зазначену квартиру відповідачі виставили на продажу і вони прийняли пропозицію та за їхньої згоди вселилися у квартиру. Договірна ціна квартири становила 2\~000 доларів США. Укладену угоду купівлі-продажу вищевказаного обєкту нерухомості вони з відповідачами домовилися нотаріально посвідчити через рік. Доказом укладення зазначеного договору є розписка, складена 02.07.2004 року при свідках, якою підтверджується передача грошових коштів відповідачам за купівлю квартири у сумі 1500 доларів США. Від отримання останніх 500 доларів США власник квартири відмовився, про що зазначено у письмовій заяві [PERSON], який був присутній при передачі грошових коштів. Однак відповідачі згодом передумали продавати їхній родині квартиру, оскільки її вартість їм здалася замалою і тому почали ухилятися від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. З моменту вселення в квартиру вони взяли на себе обовязок власників по сплаті комунальних послуг. За таких обставин, вони вважають, що укладений між ними та відповідачами договір купівлі-продажу квартири є дійсним, оскільки сторони виконала його умови і тому просять задовольнити їхні позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином. За таких обставин, зі згоди позивачів, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України Відповідачі разом зі своїм представником в судовому засіданні заперечувала проти позову, посилаючись на недопустимість визнання дійсним в порядку ч.2 ст. 220 ЦК України договору, що підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Вислухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, з урахуванням обставин, які згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, суд дійшов наступного. Встановлено, що у червні 2004 року між позивачем [PERSON] як покупцем та відповідачами [PERSON], [PERSON], як продавцями, укладено усний договір купівлі-продажу кв. №4 в буд. №2 на ст. Сурське в с. Сурсько-Литовське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, що на праві приватної власності належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно. Квартира позивачкою була придбана за 1500 доларів США, про що вона 02.07.2004 року власноруч написала розписку при свідках [PERSON] та [PERSON] також у розписці зазначено про те, що залишок суми у розмірі 500 доларів США буде сплачено при нотаріальному оформлені договору купівлі-продажу квартири. До теперішнього часу договір нотаріально не посвідчено, що визнано позивачами у судовому засіданні. Згідно вимог ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч.1 ст. 220 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. 210 та ст. 640 ЦК України повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін (п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними). Таким чином, правові підстави для визнання дійсним вищезазначеного договору купівлі-продажу відсутні, а тому позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачі не позбавлений права звернутись до суду із позовом на підставі ст. 1212 ЦК України щодо повернення сплаченої за неукладеним договором суми.

Outcome: dismissed