Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що відповідач [PERSON] є її чоловіком, шлюб з яким було зареєстровано 16.11.2005 року. Як їй стало відомо, 01.10.2009 року між співвідповідачами було укладено договір займу, оформлений розпискою, згідно якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 100000 грн.; 14.10.2009 року між співвідповідачами було укладено договір займу на суму 100000 грн.; 19.10.2009 року на суму 100000 грн.; 21.10.2009 року на суму 100000 грн.; 27.10.2009 року на суму 82050 грн. Зазначаючи на те, що вказані договори були укладені без її згоди та відому, як дружини, з посиланням на ст.65 СК України, просила визнати вказані договори займу недійсними. В судове засідання позивачка [PERSON] та співвідповідач [PERSON] не зявились, надавши заяви про розгляд справи у їх відсутності за наявними матеріалами. Представник співвідповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, в своїх поясненнях та письмових запереченнях зазначила, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04.06.2010 року було задоволено позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення грошових коштів за зазначеними в позові договорами займу. Вказане рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду від 21.10.2010 року. Таким чином вказаним рішенням було досліджено питання взаємовідносин [PERSON] та [PERSON] за договорами займу та останнє у відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України має преюдиціальне значення для розглядаємої справи. Також зазначила, що посилання позивачки на ст.65 СК України є необґрунтованим, оскільки ч.2 ст.65 СК України визначено, що при укладенні договір одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. З урахуванням поданих позивачкою та співвідповідачем [PERSON] заяв, думки представника співвідповідача [PERSON], яка не заперечувала проти розгляду справи у відсутності позивачки та співвідповідача [PERSON], суд у відповідності до ст.169 ЦПК України вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності останніх. Суд, перевіривши викладені в позовній заяви доводи, заслухавши пояснення представника співвідповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та співвідповідач [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 16.11.2005 року Кіровським Відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №559 (а.с.4). 01.10.2009 року між співвідповідачами було укладено договір займу, згідно якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 100000 грн.; 14.10.2009 року між співвідповідачами було укладено договір займу на суму 100000 грн.; 19.10.2009 року на суму 100000 грн.; 21.10.2009 року на суму 100000 грн.; 27.10.2009 року на суму 82050 грн. Вказані договори були оформлені письмовими розписками (а.с.5-9). Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Як вбачається з рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04.06.2010 року по цивільній справі №2-4545/2010 останнім було частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та стягнуто з останніх як поручителя та боржника, відповідно, заборгованість за договорами займу, оформлених розписками від 01.10.2009 року, 14.10.2009 року, 19.10.2009 року, 21.10.2009 року, 27.10.2009 року. Вказане рішення ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.10.2010 року було залишено без змін та таким чином, 21.10.2010 року набрало чинності. Таким чином дійсність укладених між співвідповідачами [PERSON] та [PERSON] договорів займу, що є предметом спору, була встановлена набравши законної сили судовим рішенням, яке у відповідності до ст.61 ЦПК України має преюдиціальне значення для розглядаємої справи. Посилання позивачки на ст.65 СК України суд вважає безпідставними, оскільки положення вказаної статті стосується права подружжя на розпорядження за взаємною згодою майном, що є обєктом права спільної сумісної власності. Укладені співвідповідачами [PERSON] та [PERSON] договори займу не стосуються спільного з позивачкою [PERSON] майна, не впливають на права та обовязки останньої. З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що позов заявлено без достатніх правових підстав, є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed