Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-21 00:00:00

Позивач звернувся у суд з позовом, в якому просить змінити укладений між сторонами у справі договір найму (оренди) житлового приміщення (квартири) від 20.03.2008р., встановивши плату за користування житлом у розмірі 1\~000 грн. на місяць. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що, між сторонами укладений договір найму квартири, яка належить ВАТ «Запоріжжяобленерго», відповідно до якого відповідачу надане в орендне користування квартира, загальною площею 69,69 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] строком на 49 років з встановленням плати за користування у розмірі 12 грн. на місяць разом з ПДВ. В 2009 році на засіданні дирекції ВАТ «Запоріжжяобленерго» було прийнято рішення про затвердження плати за користування житлом, яке є власністю ВАТ «Запоріжжяобленерго», відповідно до якого плата за користування житлом для працівників ВАТ «Запоріжжяобленерго» складає 10% від середньоринкової орендної плати, визначеної експертним висновком Запорізької торгівельно-промислової палати від 02.02.2009р., для фізичних осіб, які не є працівниками товариства 100% від середньо ринкової орендної плати. Таким чином, розмір орендної плати за користування житлом, яким користується відповідач за адресою: [ADDRESS] складає 1\~000 грн. з ПДВ на місяць. Відповідачу було направлено письмове повідомлення про необхідність внесення змін до договору та прохання визначитись із датою підписання відповідної додаткової угоди у нотаріуса, яке було залишено відповідачем поза увагою. В звязку з викладеним, позивач вимушений звернутися до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в заяві, вважає, що договір найму потребує змін, оскільки виникли істотні зміни обставин, якими сторони керувалися при його укладенні. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що позивач намагається фактично в односторонньому порядку змінити умови договору, вважає, що ніяких істотних змін обставин не виникло з часу укладення договору, просить суд в позові відмовити. Разом із тим, відповідач повідомив, що він згоден сплачувати більшу суму за оренду квартири, ніж зазначено у договорі, але не 1000 гривень. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. 20.03.2008 р. було укладено договір найму (оренди) житла між ВАТ «Запоріжжяобленерго» та [PERSON], відповідно до якого відповідачу надане в орендне користування квартира, загальною площею 69,69 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] строком на 49 років з встановленням плати за користування у розмірі 12 грн. на місяць разом з ПДВ (а.с. 3-4). Частиною 2 ст. 638 ЦК України зазначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Зміна плати за користування житлом є істотною умовою для договорів найму (ст. 810 ЦК України). Відповідно до п. 1.5 договору найму розмір плати за користування житлом може бути переглянутий виключно за згодою сторін. Згідно п. 5.4 договору найму зміни у договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, які оформлюються додатковою угодою до цього договору. Відповідно до ст. 639 ч. 2 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Зміна або розірвання умов договору, згідно ч. 1 ст. 652 ЦК України, допускається лише за згодою сторін. В судовому засіданні встановлено, що позивачем було запропоновано відповідачу підписати додатковий договір до договору найму, що стосується зміни розміру плати за користування житлом, яка повинна була бути визначена у розмірі 1\~000 грн. на місяць з ПДВ. Відповідач не погодився вносити зазначені зміни. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору. У своїй позовній заяві позивач просить змінити укладений між позивачем та відповідачем договір найму, посилаючись на ст. 652 ч. 2 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених ч. 4 вказаної статті змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій своїй турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. При укладенні договору позивач мав можливість обирати розмір плати за користування житлом. Позивач, встановлюючи низьку плату за користування та укладаючи договір на тривалий термін, усвідомлював можливість збільшення ринкових цін орендної плати, а отже сторони не виходили з того, що така подія не настане, а тому не порушується і співвідношення майнових інтересів сторін та не позбавляють заінтересовану особу того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Зважаючи на викладене, суд вважає, що позивачем не доведена наявність одночасно чотирьох умов, зазначених у ч. 2 ст. 652 ЦК України, які є підставою для зміни умов договору рішенням суду, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: dismissed