Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» 11 листопада 2009 року звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27 жовтня 2006 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № 35601_cred, згідно умов якого [PERSON] отримав строковий кредит у розмірі 4500,00 Доларів США шляхом перерахування кредитних коштів на картрахунок № 4405885220163346 відкритий ПриватБанком згідно договору № 35601 card від 27 жовтня 2006 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27 жовтня 2008 року. Позивач свої зобовязання виконав, кредит надав, але [PERSON] належним чином свої зобовязання не виконав, допустив прострочення кредитних зобовязань, внаслідок чого за ним, станом на 15 липня 2009 року заборгованість становить 3110,89 Доларів США, яка складається з: -1934,13 доларів США - заборгованість за кредитом; -1176,76 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом. В забезпечення виконання умов договору між позивачем та [PERSON] 27 жовтня 2006 року було укладено договір поруки №35601_cred, відповідно до умов якого поручитель зобовязався перед банком відповідати за виконання позичальником усіх його зобовязань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Також між позивачем та [PERSON] 27 жовтня 2006 року було укладено договір поруки №35601_cred. Оскільки відповідачі добровільно здійснювати погашення заборгованості не бажають, позивач змушений був звернутися до суду і просив стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на свою користь суму заборгованості у розмірі 3110,89 доларів США за кредитним договором № 35601_cred від 27 жовтня 2006 року та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON], в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Причини неявки у судове засідання не повідомив, письмових заяв про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Співвідповідач [PERSON], в судове засідання не зявилась. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. Причини неявки не повідомила, письмових заяв про розгляд справи без її присутності до суду не надходило. Співвідповідачка [PERSON] в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Причини неявки у судове засідання не повідомив, письмових заяв про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу дострокового повернення грошових коштів у звязку із порушенням його виконання. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході судового засідання встановлено, що 27 жовтня 2006 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № 35601_cred, згідно умов якого [PERSON] отримав строковий кредит у розмірі 4500,00 Доларів США шляхом перерахування кредитних коштів на картрахунок № 4405885220163346 відкритий ПриватБанком згідно договору № 35601 card від 27 жовтня 2006 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27 жовтня 2008 року (а.с.7-8). З метою забезпечення виконання зобовязань [PERSON] перед банком, між позивачем та [PERSON] 27 жовтня 2006 року було укладено договір поруки №35601_cred, а також між позивачем та [PERSON] Артавадзом Разміковчичем було укладено договір поруки № 35601_cred (а.с. 9), згідно умов якого поручителі зобовязуються перед кредитором відповідати за виконання [PERSON] зобовязань, що виникли з кредитного договору № 35601_cred від 27 жовтня 2006 року. Однак, в порушення умов договору, відповідачі свої зобовязання належним чином не виконали, допустили прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, в наслідок чого за ними, станом на 15 липня 2009 року заборгованість становить 3110,89 Доларів США, яка складається з: 1934,13 доларів США - заборгованість за кредитом; 1176,76 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом (а.с. 5). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором. Відповідно до статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Якщо договором не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню, внаслідок чого слід стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 35601_cred від 27 жовтня 2006 року в розмірі 30855,67 грн., що в еквіваленті курсу НБУ на день ухвалення рішення складає 3110,89 доларів США Крім того згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову були сплачені судові витрати, і його вимоги задоволені, з відповідачів належить стягнути на користь позивача понесені судові витрати по справі, а саме державне мито у сумі 248,87 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved