Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-30 00:00:00

Позивач, [PERSON] подала до Семенівського районного суду Чернігівської області позов до відповідача, [PERSON], у якому просила суд: «стягувати щомісячно з [PERSON], [INFO], на її користь аліменти, на її утримання як дружини, у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трьох років, тобто до 06 липня 2012 року». В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] у позові зазначила про те, що 21 лютого 2009 року вона зареєструвала з відповідачем шлюб. Під час шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. Вона з відповідачем разом не проживає. Відповідач [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на неї, як на дружину у якої проживає дитина, так як знаходиться у працездатному віці та може працювати. Вона не може працювати, так як доглядає дитину. Джерел доходу, крім соціальних виплат по догляду за дитиною вона не має. Відповідач по справі добровільно не надає їй матеріальної допомоги на утримання дитини. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала повністю та пояснила суду про те, що, на її думку, є всі дані для задоволення її позову. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, зокрема, він згоден сплачувати аліменти на утримання дружини у розмірі 1/8 частини його заробітку (доходу). Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали цивільної справи, убачає за необхідне позов задовольнити частково за наступних обставин. Відповідно до даних письмових доказів судом установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 лютого 2009 року, що підтверджується відомостями копії свідоцтва про шлюб (а. с. 4). 06 липня 2009 року відповідач народила сина [PERSON] і в актовому записі про народження цієї дитини № 61 та у свідоцтві про народження серії 1-ЕЛ № 079635, що складені відділом реєстрації актів цивільного стану Семенівського районного управління юстиції Чернігівської області 10 липня 2009 року, як батько записаний відповідач. Про це свідчать дані копії свідоцтва про народження зазначеної дитини (а. с. 3). Сторонами не надано суду доказів про те, що між ними існує домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання позивача. За змістом ч. 2 ст. 18 Сімейного кодексу України суд застосовує способи захисту прав та інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. При відсутності у даній справі домовленості між сторонами про добровільну сплату аліментів суд керується вимогами закону, а саме тим, що відповідно до ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини, до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища і від розірвання шлюбу, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. За таких умов позовна вимога про стягнення аліментів на утримання позивача підлягає задоволенню. В той же час суд вважає завищеним позивачем розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання колишньої дружини, оскільки такий розмір не співвідноситься з сутністю вимог ч. 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, з якої вбачається, що суд має ураховувати величину можливості колишнього чоловіка надавати матеріальну допомогу, котра у контексті встановлених судом обставин справи не є дуже великою. Таким чином суд убачає за потрібне позов задовольнити частково зі зменшенням заявленої до стягнення в якості аліментів на утримання позивача частини доходу відповідача з 1/4 до 1/8.

Outcome: partial