Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-02 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача 5000грн. моральної шкоди, завданої їй внаслідок звернень групи осіб, в тому числі за підписом [PERSON], до Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, прокуратури Житомирської області та Малинського району, Управління Служби безпеки України в Житомирській області, Малинського РВ УМВС України в Житомирській області, в яких міститься неправдива інформація щодо вчинення нею, як головою правління Малинської райспоживспілки, злочину. Вважає, що зазначені факти щодо незаконного розпродажу та крадіжки майна споживчої кооперації, що обвинувачують її у вчиненні злочину, не відповідають дійсності, не підтверджені доказами, порочать її честь та гідність. [PERSON], не будучи членом споживчих товариств, поширив про неї неправдиву інформацію. Просить зобовязати відповідача публічно спростувати поширені щодо неї неправдиві відомості. Відповідач [PERSON] подав зустрічний позов про відшкодування йому позивачкою по первісному позову 50000 грн. моральної шкоди, завданої зверненням позивачки з даним позовом до суду, оскільки він зазнає душевного болю та моральних страждань, шляхом подачі безпідставної позовної заяви вона підриває його ділову репутацію, паплюжить честь і гідність. У судовому засіданні представник позивачки підтримав позов з підстав, зазначених у заяві. Відповідач та його представник позов не визнали. [PERSON], не заперечуючи, що підпис у колективному зверненні поставлений ним, посилається на те, що зміст цього звернення був виконаний не ним. Крім того зазначають, що зазначені у зверненні факти мали місце, на них відповідно реагували правоохоронні органи, порушивши кримінальну справу. Право звернення за захистом своїх прав, яке він використав як пайовик, закріплене ст.40 Конституції України. Разом з тим представник [PERSON] підтримав його зустрічний позов та просить його задовольнити. Представник відповідачки по зустрічному позову позов [PERSON] не визнав. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами у межах позовних вимог, суд приходить до висновку про безпідставність як первинного, так і зустрічного позову. Судом встановлено, що позивачем разом з іншими особами підписана заява про злочини від 04 лютого 2010 року, направлена до Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, прокурору Житомирської області, УМВС України в Житомирській області, управління Служби безпеки України в Житомирській області, прокуратури Малинського району та Малинського РВ УМВС України в Житомирській області (а.с.4-18), в якій наведені факти щодо вчинення головою Малинської райспоживспілки [PERSON] та іншими посадовими особами незаконних дій по продажу належного споживчим товариствам пайового майна, привласнення коштів та інших незаконних дій. По результатах перевірки прокурором Малинського району 30.03.2009 року порушена кримінальна справа за фактом замаху на заволодіння чужим майном за ч.2 ст. 15, ч.2 ст.190 КК України, яка знаходиться в провадженні СУ УМВС України в Житомирській області (а.с.123-126). Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглядати звернення і дати обгрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірній таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У цій же постанові в п. 17 визначено, що інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому законом. Обставини, на які посилається позивач зустрічної позовної заяви [PERSON], саме і є предметом та підставою первинного позову [PERSON]ГІ. Відповідно ч.І ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а ч.І ст.64 Конституції визначає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією. Частиною першої статті 16 Цивільного кодексу України також передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового інтересу Згідно ст.60 ч.І ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачі як [PERSON], так і [PERSON] не надали суду доказів, які б доводили приниження їх гідності, честі чи ділової репутації. За таких обставин суд приходить до висновку, що як звернення відповідача [PERSON] до правоохоронних органів із заявою про перевірку діяльності відповідача [PERSON], так і звернення [PERSON] із позовом до суду не може вважатись поширенням відомостей, які принизили їх гідність, честь, завдали істотної шкоди діловій репутації, що є підставою для відмови у задоволенні позовів.

Outcome: dismissed