Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ „ПриватБанк" в якому просить суд визнати недійсною кредитну угоду №11-МГ від 22 лютого 2008 року, укладену між ним та Гадяцьким відділенням філії «Полтавське ГРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк»; визнати недійсним договір іпотеки №11-МГ від 22 лютого 2008 року, укладений між ним, [PERSON] та відповідачем і посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Гадяцького районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №485 від 22 лютого 2008 року; визнати недійсним договір застави товару в обороті №11-МГ від 22 лютого 2008 року, укладеного між позивачем та відповідачем та посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрований в реєстрі №493 від 22 лютого 2008 року; визнати недійсними договори траншів №11-МГ від 22.02.2008 року №11/1-МГ від 29.02.2008 року, №11/3-МГ від 28.03.2008 року, укладених між [PERSON] та Гадяцьким відділенням філії «Полтавське ГРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк»; визнати грошові кошти, які сплачені ним у розмірі 8660,11 дол. США (оплата процентів за користування кредитними коштами), як плату в погашення тіла кредиту; визнати заборгованість [PERSON] перед банком у розмірі 331735,35 гри.; зобов»язати відповідача [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» прийняти у [PERSON] суму коштів у розмірі 331735.35 грн. з розстрочкою платежів на 120 місяців, за таких умов, що місячний платіж буде складати 2764,46 грн.; зобов»язати приватного нотаріуса [PERSON] виключити запис про іпотеку та заборону відчудження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за договором іпотеки укладеним між [PERSON], [PERSON] та Гадяцьким відділенням філії «Полтавського ГРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк», а саме: нерухоме майно - нежитлове приміщення 2006 року побудови, загальною площею 105 кв, м., земельну ділянку, що належить позивачу на підставі державних актів серія ЯЕ №644698, серія ЯЕ №64497, виданих відділом Земельних ресурсів у Гадяцькому районі на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №172 від 25.01.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON]; судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд задовольнити їх. Суду пояснили, що [PERSON] згідно кредитної угоди отримав кошти в сумі 80000 дол. США. Він вважає, що оспорювана кредитна угода є недійсною відповідно до ст. 236 ЦК України з моменту її укладення, оскільки [PERSON] всупереч ст. 35 ЗУ „Про Національний банк України, ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю, ст. 2 ЗУ „Про ліцензування певних видів господарської діяльності надав кредит позичальнику у валюті, яка не є національною, не маючи на вказаний вид діяльності індивідуальної ліцензії Національного банку України. Також позивач вважає, що під час укладення угоди в іноземній валюті, відповідачем було порушено принцип розумності та справедливості, передбачений п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, оскільки згідно даної угоди ризик знецінення національної валюти несе лише [PERSON], що є грубим порушенням ч.3 ст.13 ЦК України. Позивач стверджує, що [PERSON] грубо порушив вимоги статті 1056-1 ЦК України, підвищивши з 01.02.2009 року процентну ставку з 14% на 24%, про що повідомив листом [PERSON] від 08.01.2009 року. З огляду на викладене, позивач вважає, що суму погашених відсотків в розмірі 8660,72 дол. США слід ввіднести на рахунок погашення тіла кредиту, при цьому вважати існування заборгованості за [PERSON] в розмірі 65690,17 дол. США, еквівалент якого рахувати на час отримання кредиту, тобто по курсу 1 дол. США = 5,05 грн.. та як результат, вважати борг позивача перед банком в сумі 331735,35 грн. Також [PERSON] наполягав, що брав кредит як фізична особа і що [PERSON], не мав права видати йому кошти, не перевіривши його фінансове становище. Представник відповідача [PERSON] заперечила проти задоволення позову, суду пояснила, що у встановленому законом порядку Банку надано ліцензію НБУ, відповіло до якої відповідач має право здійснювати операції з іноземною валютою. Представник заперечила проти того, що мала місце істотна зміна обставин на яку вказує позивач, тобто підвищення курсу іноземної валюти, яка дає право суду застосувати ст. 652 ЦК України. [PERSON] не надав суду переконливих доказів, що він не міг передбачити припинення своєї підприємницької діяльності та заперечила, що позивач брав кредит як фізична особа, адже згідно договору застави товару в обороті та інформації, яка міститься у банківській справі, [PERSON] повідомив свій дохід як підприємець. Якби позивач надав Банку інформацію про свій фінансовий стан як фізична особа, а не підприємець, Банком в жодному разі не було видано кредит на таку велику суму грошей. [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову та стягнути з позивача судові витрати. Співвідповідач приватний нотаріус [PERSON] до суду не з»явилася, звернулася із заявою про розгляд справи у її відсутність. Третя особа [PERSON] до суду не з»явився, звернувся із заявою про розгляд справи у його відсутність. Заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Судом встановлено наступне: 22 лютого 2008 року між [PERSON] та Гадяцьким відділенням філії „Полтавського ГРУ ЗАТ КБ „Приват Банк було укладено кредитну угоду №11-МГ, відповідно до якої позичальнику [PERSON] зобовязався надати в кредит кошти в сумі 100000 дол. США на споживчі цілі, шляхом видачі коштів окремими грантами, кожен із яких повинен оформлятися окремим договором строком до 28 лютого 2018 року та з оплатою 14% річних. Того ж дня для забезпечення повернення кредиту між сторонами було укладено договір іпотеки №11-МГ, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] В М. передали в іпотеку Банку нерухоме майно - нежитлове приміщення 2006 року побудови, розташоване за адресою м. Гадяч, вул.Тельмана 23 а, прим. 3. загальною площею 105 кв.м та земельна ділянка, що належить Іпотекодавдю на підставі державних актів серії ЯЕ №644698, ЯЕ №644697. Заборона на відчудження даного нерухомого майна була накладена приватним нотаріусом Гадяцького районного нотаріального округу [PERSON] Також було укладено договір застави товару в обороті №11 -мг від 22.02.2008 року, відповідно до якого фізична особа - підприємець [PERSON] на забезпечення повернення кредиту в сумі 100000 дол. США передав Банку в заставу побутову техніку на загальну заставну вартість 107248,62 грн. Згідно договору про видачу траншу від 22.02.2008 року №11-МГ сума першого траншу становила 28 000 (двадцять вісім тисяч) дол. США. Відповідно до другого доровогу про видачу траншу №11/1-МГ від 29.02.2008 року сума становила 32000 (тридцять дві тисячі) дол. США. Та у відповідності до третього договору про видачу траншу сума становила 20000 (двадцять тисяч) дол. США. [PERSON] в судовому засіданні заперечив, що саме він підписував заявку на отримання кредиту, однак він не заперечував, що кошти згідно договорів про видачу траншів та кредитної угоди отримував він, тому відмовився від клопотання про проведення почеркознавчої експертизи. Стаття 99 Конституції України встановлює, що грошовою одиницею України є гривня. Разом з тим, вказана стаття визначає правовий статус грошової одиниці України, але не встановлює сферу її обігу та будь-яких обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць в іноземних держав. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в України у випадках і в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю, операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надавати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст.ст. 47, 49 ЗУ „Про банки і банківську діяльність банківські установи мають право здійснювати кредитні операції, у тому числі розміщувати залучені кошти від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, на підставі банківської ліцензії. Стаття 2 цього Закону визначає банківський кредит як будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яку гарантію, будь-яке зобовязання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобовязання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобовязання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. При цьому відповідно до цієї статті кошти -- це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Спеціальне законодавство у сфері банківської діяльності не містить приписів, які б забороняли банкам надавати кредити в іноземній валюті або регламентувати умови кредитування в іноземній валюті. Відповідно до ст.1 Декрету КМУ „Про систему валютного регулювання і валютного контролю надання кредитів слід відносити до валютних операцій. Здійснення валютних операцій може мати лише на підставі генеральних чи індивідуальних ліцензій НБУ. Згідно ст.5 вказаного Декрету індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Перелік валютних операцій, для здійснення яких необхідна індивідуальна ліцензія НБУ, наданий у ч.4 цієї статті. Генеральні ліцензії надаються на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, за весь період дії режиму валютного регулювання. Пункт „в ч.4 ст.5 Декрету передбачає вимогу щодо отримання індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення операцій щодо надання одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Такі терміни і суми законодавчо на сьогодні не встановлено, тому для здійснення банками кредитування необхідна генеральна ліцензія на здійснення валютних операцій, отримана у встановленому законом порядку. Тому надання кредиту в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії НБУ на використання іноземної валюти як засобу платежу на території України, Даний аналіз законодавства підтверджений і висновком науково-правової експертизи Інституту держави і права імені [PERSON] Національної академії наук України, відповідно до якого банки та інші фінансові установи, які у встановленому порядку отримали генеральну ліцензію Національного банку України на здійснення валютних операцій, мають достатні юридичні підстави на законне право для надання резидентам України кредитів в іноземній валюті. ПАТ КБ „ПриватБанк, як правонаступник ЗПТ КБ „Приват Банк, має банківську ліцензію за №22, видана 04.12.2001 року. Відповідно до дозволу до ліцензії №22-1 [PERSON] має право на здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 ч.2 та ч.4 ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність». Згідно абз.7 п.1 вказаного [PERSON] має право залучати та розміщувати іноземну валюту на валютному ринку України. Суд не вважає порушення банком вимоги ст. 1056-1 ЦК України щодо підняття в односторонньому порядку відсоткої ставки, оскільки така обставина була передбачена умовами кредитної угоди, а повідомлення [PERSON] отримав до набрання законної сили даної норми права, тобто до 09.01.2009 року. Згідно ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства зворотньої дії в часі не мають. Позивач стверджує, що мало місце порушення ст.3 ЦК України, а саме: загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність. [PERSON] вказує на те, що він не міг передбачити підвищення курсу валют та підняття Банком процентної ставки, в звязку з чим його фінансове становище погіршилося і він став неспроможним сплачувати кредит. Суд вважає таке твердження позивача безпідставним, оскільки природньо, що курс валют постійно змінюється. Також могли мати місце інші обставини, які унеможливили б виконання [PERSON] зобовязання перед Банком. Тож суд вважає, що позивач усвідомлював власний ризик під час отримання коштів в іноземній валюті. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову [PERSON] в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed