Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-25 00:00:00

У лютому 2011 року [PERSON] звернувся в суд з цим позовом. Заяву обгрунтовував тим, що працював у відповідача на посаді оператора АЗС № 17 в смт. Міжгір'ї з 06.05.2005 року і 13.07.2010 р. був звільнений з посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. При звільненні йому не повернули трудову книжку і тільки на неодноразові вимоги трудову книжку йому повернули 16.02.2011 року. Посилаючись на зазначені обставини та на порушення відповідачем норм трудового законодавства просив стягнути з ПП ОККО-Нафтопродукт середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 10500 гривень. 16 березня 2011 року позивач подав суду додаткову позовну заяву про збільшення вимог, а саме просив ще додатково стягнути з відповідача 4200 гривень заробітної плати та відпускних коштів за період 2009-2010 роки посилаючись на те, що відповідач не виплачував йому за фактично відпрацьовані години 24 години, а виплачував тільки за 20 годин праці тобто за 4 години відробленого часу йому не нараховувалась і не виплачувалась заробітна плата за період з 2007 по 13.07.2010 р., а також йому не виплачено за невикористану відпустку за період 2009 2010 роки. В суді позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач в суд ніразу не з'явився, був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, заперечень на позов суду не надав. Свідок [PERSON] підтвердив в суді факт недооплати відповідачем заробітної плати позивачу і йому за фактично відпрацьовані 4 години, тобто що їм платили тільки за 20 годин, а не за 24 години на АЗС № 17 в смт.Міжгір'ї відповідачем по справі. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], свідка [PERSON], перевіривши та оцінивши докази в справі суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] грунтуються на законних підставах і підлягають до повного задоволення виходячи з наступних підстав. Як убачається із встановлених судом належними доказами обставин справи, що позивач [PERSON] працював у відповідача на посаді оператора АЗС № 17 в смт. Міжгір'ї з 2005 року до 13.07.2010 року. Наказом відповідача від 13.07.2010 р. позивача звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. При звільненні з роботи позивачу відповідач не повернув трудову книжку через що позивач не зміг стати на облік у центр зайнятості як безробітній та влаштуватися на будь-яку іншу роботу. Трудова книжка позивачу була повернута відповідачем тільки 16 лютого 2011 року, що стверджено довідкою начальника АЗС № 17 [PERSON] Відповідно до ст. 47 КЗпП України, п.п. 4.1., 4.2. Інструкції Про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку з внесеним до неї записом про звільнення, а якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган у цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Відповідач цих вимог трудового законодавства по відношенню до позивача не дотримався чим порушив законні права останнього, та вищезазначені норми трудового законодавства. Відповідно до ч. 4 ст. 235 КЗпП Україниу разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток за час вимушеного прогулу визначається відповідно до п.п. 1-3.8 Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1995 р. Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати і згідно поданого позивачем обчислення і розрахунку за весь період вимушеного прогулу з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення середній заробіток у розмірі 10500 гривень. Даний розрахунок позивача слід визнати правильним. Заперечень щодо такого з боку відповідача до суду не надходило. Крім того належними доказами судом встановлено, що згідно графіку роботи АЗС № 17 в смт. Міжгір'ї позивач працював у відповідача 24 години на день (повний день), а фактично його табелювали та виплачували заробітну плату відповідач тільки за 20 годин, тобто за 4-и години фактично відробленого робочого часу відповідач не нараховував і не виплачував заробітну плату позивачеві. Також при звільненні позивача з роботи йому не було нараховано та виплачено грошові кошти за невикористану відпустку за період 2009-2010 роки. Отже відповідачем по відношенню до позивача порушено вимоги трудового законодавства, передбачені ст.ст. 97, 83 КЗпП України і вимога позивача про стягнення з відповідача суми 4200 гривень за фактично відроблені чотири години на день за період січень 2007 р. до 13.07.2010 р. і не виплачені позивачеві заробітної плати та невиплати такому грошової компенсації за невикористану відпустку щорічну за період 2009-2010 роки грунтується на законних підставах і є правильною. Відповідачем щодо неправильності вищезазначеної суми заперечень і доказів суду не подано. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень ... . Із вищевстановлених належними доказами обставин в справі суд приходить до висновку, що позивач довів перед судом обгрунтованість та підставність своїх позовних вимог до відповідача, а останній з такими погодився, оскільки будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи до суду не з'явився , своїх заперечень підтверджених належними доказами не подав в суд і вимоги позивача нічим не спростував. Тому позовні вимоги [PERSON] підлягають до повного задоволення. Беручи до уваги, що з вини відповідача через несвоєчасне повернення позивачу трудової книжки останній тривалий час не міг влаштуватися на роботу та утримувати матеріально сім'ю , суд вважає за необхідне на підставі ст. 367 ч. 2 ЦПК України допустити негайне виконання рішення по стягненню всієї суми боргу заробітної плати. Згідно з ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати по сплаті держмита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи від яких позивач звільнений по закону.

Outcome: approved