Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-26 00:00:00

Позивач 26.01.2011 року звернувся в суд з вищевказаним позовом. В своєму позові позивач зазначив, що відповідач [PERSON] з 2007 року являється боржником з примусового виконання рішень судів про стягнення з нього на користь позивача боргу в загальній сумі 93733 гривень. Далі позивач зазначив, що відповідач з метою невиконання своїх боргових зобовязань перед позивачем, щоб уникнути примусового виконання судових рішень про стягнення боргу, 28.02.2008 року, подарував своїм дітям(співвідповідачам) належний йому на правах власності житловий будинок №4 по вул. Лісна в с. Баловне Новоодеського району Миколаївської області. Посилаючись на фіктивність даного правочину, який на думку позивача направлений на уникнення звернення стягнення на майно відповідача, позивач на підставі ст.234 ЦК України, просить суд визнати цей договір дарування житлового будинку недійсним та стягнути з відповідачів в солідарному порядку заподіяну йому моральну шкоду в сумі 20000 гривень та всі судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали позов. Посилаючись на викладені в позові обставини, позивач та його представник просили суд позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON], законний представник неповнолітнього відповідача [PERSON] [PERSON], представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні позову не визнали і, посилаючись на його безпідставність, просили суд в задоволені цього позову відмовити. Залучені до участі в справі в якості третіх осіб приватний нотаріус Новоодеського нотаріального округу [PERSON], представник ВДВС Новоодеського РУЮ, представник РКП «Новоодеське БТІ» в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялись про дату, час і місце судового розгляду справи про що свідчать письмові повідомлення на їх адресу, їх розписи в явочному листі про ознайомлення з датою і часом проведення судових засідань. Від приватного нотаріуса [PERSON] на адресу суду надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутність. Справа у відповідності до вимог ст.169 ЦПК України розглянута у відсутність третіх осіб, на підставі наявності в справі достатніх даних про права та взаємовідносини сторін. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідка, дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Цей висновок суду ґрунтується на наступному: Як вбачається з матеріалів справи і встановлених в судовому засіданні фактичних обставин, 28 лютого 2008 року відповідач [PERSON] подарував належний йому на правах власності житловий будинок №4, що розташований по вул. Лісна в с. Баловне Новоодеського району Миколаївської області своїм дітям [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Договір дарування цього житлового будинку було посвідчено приватним нотаріусом Новоодеського нотаріального округу [PERSON] Згідно з цим договором дарування, обдаровані прийняли в дар від дарувальника в рівних частинах кожний весь вищевказаний житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами - безоплатно. Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на предмет і підстави позову, так і їх заперечень. Позивач не навів суду ніяких доказів в підтвердження того, що укладенням вищевказаного договору дарування житлового будинку було порушено чинне законодавство, моральні засади суспільства, його передбачені законом права та інтереси, що підлягають захисту, відповідно до ст.16 ЦК України. Не доведено позивачем в судовому засіданні і підстав для задоволення вимог в частині відшкодування заподіяної йому моральної шкоди. Суд зазначає, що виконання цивільних обовязків відповідачем [PERSON], на які посилається позивач в своєму позові, забезпечується засобами як заохочення так і відповідальністю, встановленою або договором або актом цивільного законодавства (ч.3 ст.14 ЦК України). Згідно досліджених в судовому засіданні обставин, відповідач [PERSON], у відповідності до вимог ст.ст.717-722 ЦК України за договором дарування, як дарувальник передав другій стороні (обдарованим) відповідачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] безоплатно у власність в рівних частинах житловий будинок. Статтею 234 ЦК України передбачені правові наслідки фіктивного правочину, де зазначено, що фіктивним право чином являється правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином. Докази дослідженні в судовому засіданні стверджують той факт, що оспарюваний позивачем договір дарування не являється фіктивним, так як вчинений відповідно до вільного волевиявлення обох сторін (ст.203 ЦК України) і з намірами створення правових наслідків, а саме переходу права власності на нерухоме майно будинок від попереднього власника [PERSON] до обдарованих [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Ці обставини підтверджуються не тільки самим фактом нотаріального оформлення цього договору дарування нерухомого майна, але і фактом подальшої реєстрації прав власності обдарованих на це нерухоме майно в органах БТІ, оформленням особових рахунків та укладенням договорів на користування послугами електропостачання і газопостачання до будинку на одного із обдарованих. Посилання позивача на фіктивність правочину через те, що попередній власник [PERSON] несе всі витрати по утриманню будинку, проживає в ньому, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Так, дослідженні в судовому засіданні фактичні обставини стверджують, що відповідач [PERSON] розлучився з дружиною і після розлучення не проживає в [INFO]. Наявність у відповідача [PERSON] боргових зобовязань перед позивачем [PERSON] само по собі не може свідчити про фіктивність зазначеного договору дарування та про відсутність намірів у обох сторін на реальне створення наслідків, обумовлених цим правочином, що являється обовязковими умовами фіктивності будь- якого правочину. Як розяснено в п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними», для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Будь-яких порушень чинного законодавства при укладенні і нотаріальному оформленні цього договору дарування, в тому числі умислу на його фіктивність, в судовому засіданні не встановлено, а тому суд позовні вимоги в цій частині вважає безпідставними, такими, що не підлягають задоволенню. Також суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав та інтересів у правовідносинах, які склалися у нього з відповідачем з приводу невиконання боргових зобовязань, не відповідає фактичним обставинам даної справи, встановленим у судовому засіданні. Тому позовні вимоги слід визнати безпідставними і такими, що не доведені матеріалами справи. В звязку з відсутністю передбачених чинним законодавством підстав для задоволення позову, в його задоволені позивачу слід відмовити повністю. Врахувати, що позивач, як віднесений до 4 категорії осіб, потерпілих від аварії на Чорнобильській АЕС, звільнений від сплати державного мита, тому відповідно до вимог ст.88ч.4 ЦПК України, понесені відповідачем судові витрати повинні компенсуватися не за рахунок позивача, а за рахунок держави. Досліджені матеріали справи свідчать, що судові витрати відповідачів по справі складаються з витрат на правову допомогу адвоката в сумі 3000 гривень. Згідно ст.84 ЦПК України витрати повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права несуть сторони, крім випадків надання такої правової допомоги безоплатно. Відповідно до ст.ст.154, 214 ЦПК України вжиті судом заходи по забезпеченю позову слід скасувати.

Outcome: dismissed