Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-13 00:00:00

26.10.2010р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до ВАТ «Миколаївській комбінат хлібопродуктів», мотивуючи свої вимоги тим, що з 12.04.2005р. вона працювала у відповідача на посаді контролера КПП команди ВОХР, в подальшому назва посади була змінена на охоронця 2 класу ВОХР. Як вказала позивачка, наказом №91 від 09.09.2010р. всій зміні охорони ВАТ «Миколаївській комбінат хлібопродуктів», яка чергувала з 8год 04.09.2010р. по 08.год 05.09.2010р., у тому числі і [PERSON], була обявлена догана та знята персональна надбавка в звязку з тим, що приблизно з 11год 04.09.2010р. по 10год. 05.09.2010р. була порушена охоронна огорожа території в районі матеріального складу та розбите скло в кабінеті завідуючого матеріальним складом. Як зазначила [PERSON], 12.09.2010р. в приміщеннях транспортного комплексу знов було скоєне розкрадання матеріальних цінностей і наказом № 92 від 13.09.2010р. усій зміні охорони ВАТ «Миколаївській комбінат хлібопродуктів» у тому числі і позивачці, знову була обявлена догана. Вказані накази позивачка вважає незаконними, оскільки керівництвом підприємства не була встановлена ні її вина, ні порушення нею трудових обовязків. Наказом № 124-к від 14.09.2010р. [PERSON] була звільнена з займаної посади за ч.3 ст.40 КЗпП України. На думку позивачки її звільнення є незаконним оскільки воно не було погоджено з профкомом, накази, якими їй була обявлена догана, з вищезазначених підстав є незаконними, і, крім того, підставою для звільнення були ті ж самі обставини, за які до неї вже застосовувалися дисциплінарні стягнення. Також, за твердженням позивачки, незаконне звільнення мало негативний вплив на її здоровя та призвело до моральних страждань. Посилаючись на викладені обставини, [PERSON] просила визнати незаконними та скасувати вищевказані накази, поновити її на посаді охоронця 2 класу ВОХР, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди в сумі 5000грн.00коп. Посилаючись на те, що документи, необхідні для звернення до суду з даним позовом, вона отримала від відповідача по пошті 12.10.2010р., [PERSON] вважала, що передбачений законом строк для звернення до суду за поновленням її прав порушений нею з поважних причин. В судовому засіданні [PERSON] та її представник - [PERSON] - підтримали викладені вимоги та просили з вищезазначених підстав і посилаючись на хворобливий стан [PERSON] поновити позивачці строк, передбачений ч.1 ст.233 КЗпП України. Представник відповідача - [PERSON] - позов не визнала, вважаючи звільнення [PERSON] законним, а пропущення позивачкою строку, передбаченого ч.1 ст.233 КЗпП України, таким, що не підлягає поновленню, оскільки трудову книжку вона отримала 14.09.2010р., а після отримання 12.10.2010р. копії наказу про звільнення мала ще два дні на звернення до суду в передбачений законом строк, якими не скористалася. Заслухавши пояснення позивачки та представників сторін, вивчивши матеріали справи, вислухавши показання свідків, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. [PERSON] з 12.04.2005р. була прийнятана роботу у ВАТ «Миколаївській комбінат хлібопродуктів» на посаду контролера КПП команди ВОХР. Наказом № 14 від 13.02.2006р. посада контролера КПП була замінена охоронцем 2 класу (а.с.18, 19). 25.12.2006р. Головою правління ВАТ «Миколаївській комбінат хлібопродуктів» була затверджена Посадова інструкція охоронця внутрішньої охорони, згідно п.п. 2.1, 2.12. якої до посадових обовязків охоронця відноситься охорона території підприємства від несанкціонованих проникнень сторонніх осіб та затримання таких осіб, припинення спроб викрадення матеріальних цінностей. (а.с. 20-21). Доводи позивачки про те, що вона не була ознайомлена із вказаною Посадовою інструкцією спростовуються її підписом від 28.12.2006р. про ознайомлення з Положенням при пропускний та внутрішньообєктні режими, посадовими інструкціями і постовими обовязками (а.с.36). Вказану підпис [PERSON] не оспорювала. Посилання позивачки про ознайомлення лише з Інструкцією охоронця посту № 1 КПП-1 суд не може прийняти до уваги, оскільки згідно вищевказаного наказу № 14 від 13.02.2006р. на момент її ознайомлення з посадовою інструкцією посади охоронця посту № 1 КПИ вже не існувало. В період чергування відділення, до складу якого входила позивачка, приблизно з 11год 04.09.2010р. по 10год. 05.09.2010р. було виявлено порушення охоронної огорожі території в районі матеріального складу та розбите скло в кабінеті завідуючого матеріальним складом і викрадені матеріальні цінності. У ході службового розслідування було встановлено, що вказаній події сприяло недобросовісне відношення до виконання своїх посадових обовязків по охороні обєкта особовим складом відділення, що чергувало у той час. В звязку з викладеним наказом № 91 від 09.09.2010р. всій зміні охорони ВАТ «Миколаївській комбінат хлібопродуктів», яка чергувала з 8год 04.09.2010р. по 08.год 05.09.2010р., у тому числі і [PERSON], була оголошена догана та знята персональна надбавка (а.с.6). Позивачка не заперечувала, що була ознайомлена з даним наказом. До застосування дисциплінарного стягнення відповідач отримав від позивачки письмові пояснення (а.ч.7). На підставі викладеного суд вважає, що при застосуванні даного дисциплінарного стягнення до позивачки відповідачем були дотримані вимоги ст.ст.147-149 КЗпП України, отже вимоги [PERSON] щодо визнання наказу № 91 від 09.09.2010р. незаконним та його скасування - задоволенню не підлягають. В період чергування відділення, до складу якого входила позивачка, 12.09.2010р. знову було виявлений факт викрадення матеріальних цінностей з приміщень транспортного комплексу. У ході службового розслідування було встановлено, що вказаній події сприяло недобросовісне відношення до виконання своїх посадових обовязків по охороні обєкта особовим складом відділення, що чергувало у той час. В звязку з викладеним наказом № 92 від 13.09.2010р. всій зміні охорони ВАТ «Миколаївській комбінат хлібопродуктів», яка на той час чергувала, у тому числі і [PERSON], була оголошена догана (а.с.8). Позивачка не заперечувала, що була ознайомлена з даним наказом. До застосування дисциплінарного стягнення відповідач отримав від позивачки письмові пояснення (а.ч.9). Таким чином, суд вважає, що при застосуванні даного дисциплінарного стягнення до позивачки відповідачем були дотримані вимоги ст.ст.147-149 КЗпП України, отже вимоги [PERSON] щодо визнання наказу № 92 від 13.09.2010р. незаконним та його скасування - задоволенню не підлягають. Разом з тим, у порушення вимог ч.1 ст.147, ч.2 ст.149 КЗпП України про можливість застосування за кожне порушення трудової дисципліни лише одного дисциплінарного стягнення, наказом № 124-к від 14.09.2010р. за ті ж самі порушення трудової дисципліни, за які наказами № 91 від 09.09.2010р. і № 92 від 13.09.2010р. вже була оголошена позивачці догана, [PERSON] була звільнена з займаної посади на підставі п.3 ст.40 КЗпП України (систематичне невиконання працівником обовязків, покладених на нього трудовим договором) (а.с.10). Крім того, у порушення вимог ч.3 ст.43 КЗпП України звільнення позивачки було проведено відповідачем без попередньої згоди профспілкової організації і така згода була отримана тільки 08.02.2011р. після відповідного запиту суду в порядку ч.9 ст.43 КЗпП. Таким чином, суд вважає, що наказ № 124-к від 14.09.2010р. про звільнення [PERSON] є незаконним та підлягає скасуванню. З урахуванням викладених обставин, суд вважає, що відповідно до ст.235 КЗпП України позивачку необхідно поновити на посаді охоронця внутрішньої охорони та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, тобто з 14.09.2010р. по 14.02.2011р. Визначаючи суму заробітку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, суд виходить з наступного. Так, згідно довідки відповідача від 20.01.2011р. (а.с. 29) середньомісячна зарплата [PERSON] складає 1735грн27коп. Таким чином, загальна сума втраченого заробітку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, складає 8676грн.35коп. (1735грн.27 коп. х 5міс.) Також судом було встановлено, що порушення відповідачем законних прав позивачки у звязку з її неправомірним звільненням призвело до моральних страждань [PERSON], втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації життя, що підтверджується довідкою Миколаївської обласної психічної лікарні № 1 від 09.11.2010р. про проходження позивачкою з 22.10.2010р. лікування з приводу реактивного стану, тривожно - депресивного синдрому (а.с.38). Таким чином, на підставі ст..237-1 КЗпП України, суд вважає вимоги позивачки щодо відшкодування моральної шкоди обґрунтованими. Між тим, оцінивши ступінь душевних страждань та хвилювань [PERSON], суд дійшов висновку, що вказані вимоги підлягають частковому задоволенню - в сумі 500грн. На підставі ст.234 КЗпП України суд вважає за можливе поновити позивачці передбачений ч.1 ст.233 цього Кодексу строк на звернення до суду за вирішенням трудових спорів, оскільки він пропущений з поважних причин: з пояснень позивачки та наданого нею поштового конверту (а.с. 12) вбачається, що копію наказу про звільнення вона отримала 12.10.2010р., в звязку з чим звернулася за правовою допомогою для складання даного позову із запізненням, крім того, стан її здоровя, який підтверджується довідкою Миколаївської обласної психічної лікарні № 1 від 09.11.2010р. (а.с.З8) також заважав вчасно звернутися до суду. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 95грн.26коп. (86грн.76коп. + 8грн.50коп.) і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120грн.00коп., разом - 215грн.26коп.

Outcome: partial