Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-29 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про поділ земельної ділянки. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала в шлюбі з 1968 року по 2003 рік. Рішенням Ківецівського районного суду від 20.03.2003 року шлюб між ними розірвано. За час перебування в шлюбі ними було набуто майно, а саме: житловий будинок з надвірними господарсько-побутовими будівлями і спорудами, земельну ділянку розміром 0,0691 га та речі домашнього вжитку. 21.10.1998 року Ківерцівською держаною нотаріальною за їх спільною згодою було визначено частки по 1/2 житлового будинку і надвірних будівель в м. Ківерці по вул.. Мічуріна, 47, Волинської області, що належить на праві спільної сумісної власності подружжя Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 21.05.2004 року за нею та відповідачем закріплено по 1/2 частці вищевказаних будівель. 03.06.2004 року між ними було укладено договір користування житловим будинком та надвірними спорудами, а також земельною ділянкою, який був нотаріально посвідчений. Згідно вимог договору, земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі, здійснюється пропорційно часткам у будинку без укладення додаткових угод про це. Однак відповідачем, на його імя, без її згоди було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку в тому числі і на її частку. Рішенням Ківерцівського районного суду від 02.03.2010 року згаданий державний акт було визнано недійсним і скасовано його реєстрацію. Враховуючи, що між ними не досягнуто згоди у користуванні земельною ділянкою, тому просить розділити між нею та відповідачем земельну ділянку, розміром 0,0691 га, що знаходиться в м. Ківерці по вул. Мічуріна, 47, Волинської області, відповідно до долі кожного з них 50/100 долі, 1/2 частки, в житловому будинку та надвірних господарсько-побутових будівлях і спорудах, присудивши їй площу 0, 03455 га вказаної земельної ділянки. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] заявлений позов підтримали повністю, з підстав, викладених у заяві, просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов про поділ земельної ділянки визнав, заперечив лише щодо стягнення з нього судових витрат, просив залишити їх за позивачем. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Заслухавши пояснення позивача, проаналізувавши обставини справи, представлені докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 21.05.2004 року, сторонам по справі, на на праві спільного майна подружжя належить по 1/2 частці житлового будинку і надвірних будівель в м. Ківерці по вул. Мічуріна, 47, Волинської області (а.с. 17). Відповідно до договору користування житловим будинком від 03.06.2004 року, сторони домовились про те, що користування земельною ділянкою, де розташовані будівлі, здійснюється ними пропорційно часткам у будинку без укладення додаткових угод про це (а.с. 11). 04.02.2008 року, без згоди позивача, на імя відповідача [PERSON] було виготовлено державний акт на право власності на землю площею 0, 0691 в м. Ківерці, вул. Мічуріна, 47 (а.с. 10). Рішенням Ківерцівського районного суду від 02.03.2010 року згаданий державний акт було визнано недійсним і скасовано його реєстрацію (а.с. 8). Статтею 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. У відповідності до ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України та ст.368 Цивільного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Відповідно до вимог ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як вбачається з висновку будівельно-технічної експертизи № 0366 від 10.09.2010 року, варіант розподілу та порядку користування сторонами земельною ділянкою, розташованою в м. Ківерці, вул. Мічуріна, 47 між двома співвласниками житлового будинку пропорційно до їх часток в будинку і зазначений на схемі розташування земельної ділянки (а.с. 27-30). Відповідно до ч.1 ст.86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Пунктом "а" ч.2 ст. 89 цього ж Кодексу передбачено, що у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки подружжя. За правилами п. "г" ч.1 ст.87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. Частиною 4 ст. 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.07.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, оскільки вони є обґрунтованими і доведеними позивачем та визнані відповідачем в судовому засіданні. Відповідно до п. 4 ст. 79 ЦПК України до витрат повязаних з розглядом справи належать витрати, пов»язані з проведенням судових експертиз. В судовому засіданні від 28.04.2010 року [PERSON] наполягав на проведенні будівельно-технічної експертизи щодо спірної земельної ділянки (а.с. 24). З урахуванням викладеного та згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які становлять: 8 грн. 50 коп. судового збору (а.с 1), 10 грн. витрат, повязаних з інформаційно-технічним забезпеченням розгляду справи (а.с. 2), 1396, 20 грн. вират за проведення експертизи (а.с. 26), 150 грн. витрат за правову допомогу (а.с. 18), а всього 1564, 70 грн.

Outcome: approved