Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-14 00:00:00

В листопаді 2010 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування квартири [ADDRESS], недійсним. В обґрунтування позову вказувала на те, що 11 серпня 2005 року між нею та відповідачкою був укладений договір дарування даної квартири, який був посвідчений нотаріусом і зареєстрований в БТІ. Однак, на час вчинення договору вона знаходилась під впливом тяжкої обставини, що було повязано з її тяжкою хворобою, у звязку з чим вона знаходилась у депресивному стані, оскільки вважала що помирає. У цей час до неї звернулася відповідачка із проханням подарувати їй квартиру, вона погодилась у звязку із тим що потребувала її догляду та турботи. Однак договір дарування вона уклала на край невигідних умовах для себе, оскільки позбавила себе таким чином єдиного помешкання. Ставлення онучки до неї після цього дуже змінилося, вона стала грубою та перестала допомагати їй, вигнала її з дому, а тому вона змушена постійно мешкати у сторонніх осіб. У звязку із викладеним просить суд визнати недійсним договір дарування квартири та визнати за нею право власності на частину квартири. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги та надала пояснення аналогічні викладеним в позові. Пояснила, що у березні 2005 року померла її дочка, яка мешкала разом з нею мати відповідачки [PERSON], вона сама дуже хворіла. У цей час відповідачка [PERSON] турбувалася про неї та просила залишити їй квартиру, вона погодилася, але після своєї смерті. Онучка казала, що потім спадщину буде важко переоформлювати. Оскільки вона думала що вже помирає, то погодилася оформити договір дарування. Пояснила, що за інших обставин ніколи б не подарувала свою квартиру та не позбавила себе таким чином житла. Представник позивачки пояснила, що на час укладення договору дарування [PERSON] страждала рядом важких захворювань і враховуючи її вік, а саме - 79 років, потребувала допомоги, а також моральної підтримки зі сторони онучки після смерті доньки яка мешкала разом з нею. Оскільки [PERSON] вважала що помирає, то під вмовлянням онучки вирішила подарувати останній квартиру, однак зробила це на вкрай невигідних для себе умовах, оскільки заключила договір дарування без будь-яких зазначень щодо її права користування цим житлом або іншими застереженнями. Не маючи іншого житла позивачка, вочевидь, не мала намірів відчуження квартири без будь-яких умов та не зробила б цього, якби не вважала що помирає, не перенесла психічну травму у звязку зі смертю дочки та сподіванням на те, що у такому стані її підтримає онучка. Вважає, що договір дарування має бути визнаний недійсним з підстав, передбачених ст. 233 ЦК України, оскільки його було укладено під впливом тяжкої обставини на вкрай невигідних умовах. Відповідачка [PERSON] не визнаючи позовних вимог пояснила, що позивачка є її рідною бабусею. Ініціатором укладення договору дарування квартири [ADDRESS] сама [PERSON]. До цього між ними були добрі родинні стосунки, але після її конфлікту зі своїм співмешканцем [PERSON], їх стосунки з позивачкою погіршились. Бабусю з будинку вона не виганяла, чому вона не мешкає у спірній квартирі, їй не відомо. Пояснила, що дійсно переїхала до міста Маріуполя після смерті матері, бабуся хворіла, казала що їй залишилось недовго жити та хотіла залишити квартиру їй, оскільки на іншу дочку в неї не було надії, однак не оформила заповіт через те що спадкове майно потім складно переоформлювати, у звязку з чим вирішила оформити договір дарування. На даний час позивачка дійсно не мешкає у спірній квартирі, у звязку з чим їй не відомо. Третя особа [PERSON] підтримала заявлені вимоги і пояснила, що вона є дочкою позивачки, була зареєстрована і проживала у спірній квартирі. Відповідачка доводиться їй племінницею. Після оформлення договору дарування поведінка відповідачки по відношенню до бабусі дуже змінилося, вона вигнала їх з квартири, та чинить неможливі умови для їх проживання. Треті особи [PERSON] та нотаріус Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] до судового засідання не зявилися, прохали розглядати справу за їх відсутність. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи 11 серпня 2005 року державним нотаріусом Четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] був посвідчений договір дарування (№ реєстру 1-3673), за яким [PERSON] подарувала належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS], а [PERSON] прийняла у дар вказану квартиру. Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, договір дарування був зареєстрований у Маріупольському БТІ 15 серпня 2005 року.(а.с.7-8) Як вбачається з копії паспорту позивачка на час укладення договору мала вік 79 років. Згідно довідки МБ № 1 від 29.10.2007 року та доданої виписки з історії хвороби [PERSON], знаходиться під наглядом в міській лікарні № 1 з 1992 року, стоїть на обліку з захворюванням: бронхіальна астма, у 1997 році запропоновано оформлення групи інвалідності, з 04.11.2002 році при огляді лікарем встановлено діагноз облітерірующий атеросклероз сосудів ніг, з 18.11.2002р. при огляді лікарем-онкологом рак шкіри носа, що підтверджено при стаціонарному лікуванні в Маріупольському міському онкологічному диспансері з 22.05.2003р. по 06.06.2003р. Згідно довідки від 10.06.2005 року наданої лікарем [PERSON], [PERSON], 1926р.н. відмовилась від лікування в ММОД. (а.с.16-19) З довідки УПФУ вбачається, що позивачка [PERSON] станом на серпень 2005 року отримувала пенсію у мінімальному розмірі. (а.с.65-66) Свідок [PERSON] пояснила, що знає [PERSON] як сусідку по будинку № 61 по вул. Олімпійська, з якою вони часто спілкувалися у дворі. Десь у 2005 році у неї померла дочка, у цей час до неї приїхала онучка відповідачка по справі. [PERSON] дуже хворіла, це було добре видно з її вигляду, пересувалася вона із паличкою, тяжко переживала смерть дочки. [PERSON] тоді розповідала, що онука приїхала и просила подарувати їй квартиру, вона ж погодилась бо погано себе почувала. Після дарування ставлення онуки до неї змінилось, бо вона стала хазяйкою у квартирі. Останні роки два-три свідок не бачить [PERSON], наскільки їй відомо мешкає у знайомих, скаржилась, що онучка подимала на неї руку. Від інших сусідів чула, що відповідачка викидала із квартири речі [PERSON], що це були за речі, їй не відомо. Свідок [PERSON] пояснила, що знає [PERSON] як сусідку, раніше остання мешкала із дочкою у одному будинку із свідком по вул. Олімпійська. Приблизно у 2005 році у [PERSON] померла друга дочка, на той час вона часто спілкувалася із позивачкою у дворі будинку. [PERSON] була дуже хвора, тяжко переживала після смерті дочки, казала, що помирає, а онука її догляне. Пізніше свідок дізналася, що позивачка оформила на онуку договір дарування, при цьому скаржилася на її погане відношення до себе, що остання викидає її речі, дома постійні скандали. Два роки потому свідок заходила до спірної квартири, де позивачка показувала їй своє спальне місце на кухні. Останні кілька років позивачка у спірній квартирі не мешкає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знайома із позивачкою з 2008 року. Останній не було де жити, тому вона запропонувала їй жити у себе. Позивачка їй розповіла, що в неї була трьохкімнатна квартира по вул. Олімпійська, яку вона подарувала онучці. Оформила вона договір дарування, оскільки думала що вже помирає, так як хворіє на рак шкіри. Після цього їх відносини сильно змінилися, онучка стала до неї погано ставитися, виганяти. Про це свідку відомо зі слів позивачки. З відповідачкою свідок познайомилася, коли приходила до спірної квартири з [PERSON] та дільничним інспектором, дома була [PERSON], розмовляла грубо та лаялася нецензурною бранкою, сказала що їй бабуся у квартирі не потрібна. Свідок [PERSON] пояснив, що він мешкав разом з відповідачкою [PERSON] як однією родиною. У відповідачки з позивачкою [PERSON] раніше були добрі відносини. Дійсно у 2005 році між ними було укладено договір дарування, до цього у родині це обговорювалося. Відразу після дарування вони жили непогано, потім перестали жити разом, чому [PERSON] пішла з дому йому не відомо. Відповідно до ч.1 ст.233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. З розяснень, наведених у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 06.11.2009р. Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання угод недійсними вбачається, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сімї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа має вчинити такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або не на таких умовах. Відповідно до ч.1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (даруватель) передає або зобовязується передати у майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дар) у власність. Відповідно до ч.2 ст.717 ЦК України договір, який встановлює обовязок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, а тому договір дарування є безоплатним. Однак, відповідно до норм цивільного кодексу передбачена можливість укладення договору із встановленням особистого сервітуту для відчуждувача, тобто його права постійного користування подарованим ним майном. Також відповідно до ст. 723 ЦК України договором дарування може бути встановлено обовязок дарувальника передати дар обдарованому у майбутньому через визначений строк або при настанні відкладної обставини, а також відповідно до ст. 725 ЦК України обовязок обдарованого на користь третьої особи. В судовому засіданні встановлено і не оспорюється сторонами, що позивачка не має іншого житла, і спірна квартира яка перебувала у її власності була єдиним місцем її проживання. Позивачка у 2005 році мала тяжкі захворювання, у тому числі онкологічне, за місяць до оформлення договору дарування відмовилася від лікування, перенесла смерть дочки, що підтверджується свідоцтвом про смерть, отримувала пенсію, що не перевищувала прожитковий мінімум. Ці обставини на думку суду, є такими, що вказують на наявність збігу тяжких для позивачки життєвих обставин, які викликані похилим віком, смертю дочки, наявністю тяжких захворювань, що склалися перед укладенням договору і примусили позивачку укласти угоду на вкрай невигідних умовах тому, що у позивачки не було жодних підстав позбавляти себе житла, не забезпечивши при цьому жодних умов щодо цього у договорі дарування. Таким чином, з урахуванням вимог закону і обставин справи, суд задовольняє позовні вимоги позивачки [PERSON] в частині визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS], що у місті Маріуполі, укладеного 11 серпня 2005 року. Також підлягають задоволенню вимоги позивачки в частині визнання права власності на спірне нерухоме майно з наступних підстав. Як встановлено матеріалами справи 04 липня 2008 року відповідачка [PERSON] подарувала ? частину квартири [ADDRESS].(а.с.9) 20 травня 2010 року [PERSON] подарувала ? частину квартири [ADDRESS], право власності за яким зареєстровано в БТІ м. Маріуполя 05 травня 2010 року.(а.с.10-11) Як розяснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №9 від 06.11.2009р.Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання індикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Оскільки позивачка не ставить вимоги щодо витребування майна у вигляді ? частини квартири [ADDRESS] від добросовісного набувача [PERSON], позовні вимоги [PERSON] в частині визнання права власності на ? частини спірної квартири підлягають задоволенню. Відповідачкою [PERSON] у судовому засіданні заявлено клопотання про застосування до позовних вимог [PERSON] строку позовної давності. Згідно п.5 ч.2 ст.257 ЦК України до позовних вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивачкою [PERSON] подано заяву про поновлення строків позовної давності у звязку із їх пропуском з поважних причин, оскільки вона є тяжкохворою та особою похилого віку, вона вже неодноразово, протягом тривалого часу, зверталась за захистом свого порушеного права, як до правоохоронних органів так і Орджонікідзевського суду. Наведені причини суд визнає поважними та вважає за можливе поновити позивачці [PERSON] строк позовної давності, оскільки вважає що він пропущений з поважних причин. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Як встановлено ст. 79 ЦПК України до судових витрат належить судовий збір та витрати повязанні з розглядом справи, зокрема, витрати на інформаційне-технічне забезпечення. Таким чином, з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягають стягненню сплачені нею при зверненні до суду витрати по оплаті судового збору в сумі 151,82 гривні та витрати з оплати інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в суді в сумі 120 гривень. На підставі ст.ст. 233, 717, 723 Цивільного Кодексу України; Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання угод недійсними»;

Outcome: approved