Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-11 00:00:00

Позивачі просять визнати ордер на квартиру № 43 в будинку № 70А по вул. Черепіна м. Суми на імя [PERSON] та членів його сімї недійсним та висилити їх з зазначеної квартири без надання іншого житлового приміщення. Свої вимоги мотивують тим, що [PERSON] та члени його сімї не потребували додаткової житлової площі, крім того посилаються на те, що в 1992 році ТОВ НВФ „Таврія ЛТД придбала зазначену квартиру а міськвиконком незаконно видав зазначену квартиру відповідачу, порушивши право власності на квартиру товариства. В судовому засіданні [PERSON] свій позов підтримав та пояснив що видачею зазначеного ордеру порушуються його права як керівника ТОВ НВФ „Таврія ЛТД, яким він являється з 1995 року. Представники ТОВ НВФ „Таврія ЛТД в судовому засіданні позов також підтримали. Відповідач [PERSON] позов не визнав, вважає що ордер на нього та членів його сімї виданий відповідно до вимог чинного на той час законодавства, на протязі 15-ти років з приводу правомірності видачі ордеру позивачі та інші особи претензій не предявляли. Пояснив, що зазначена квартира була виділена ТОВ НВФ „Таврія ЛТД як учаснику дольового будівництва будинку № 70А по вул. Черепіна в м. Суми та передана до відомчого житлового фонду. Також товариству були виділені крім цієї ще чотири квартири. Він вносив свої особисті кошти на будівництво квартири однак документи не збереглися. Крім того вважає, що позивачами пропущено трирічний строк звернення до суду а тому просить відмовити в задоволенні позову в звязку з пропуском строку позовної давності. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08.02.1994 року згідно акту передачі ТОВ НВФ „Таврія ЛТД як учаснику дольового будівництва будинку № 70А по вул. Черепіна в м. Суми була передана квартира № 43 (а.с. 14-15). На виділення зазначеної вище спірної квартири відповідачу [PERSON] та членам його сімї працівники ТОВ НВФ „Таврія ЛТД погоджувалися ще в 1993 році (а.с. 83). Станом на серпень 1993 року [PERSON] разом зі своєю сімєю у складі 6 чоловік проживав за адресою [INFO], б. 47, кв. 89, житлова площа 28,7 кв.м. (а.с. 26). Згідно акту обстеження житлових умов від 28 липня 1993 року (а.с. 87) відповідачу було надано дозвіл на постановку на чергу для отримання житлового приміщення (а.с. 87), тобто зазначеним актом підтверджується правомірність постановки відповідача на облік. 29.08.1996 року виконавчим комітетом Сумської міської ради був виданий ордер на житлове приміщення № 496 на імя [PERSON] та членів його сімї у складі 5-ти осіб (а.с. 61). Свідоцтво про право власності на відповідача було видане 13.12.1996 року (а.с. 64). Згідно ст. З ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючи дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Доказів подання [PERSON] та членами його сімї не відповідаючи дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, доказів неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також доказів інших порушень порядку і умов надання квартири позивачами не надано. Доказів того, що на час видачі ордеру спірна квартира належала ТОВ НВФ „Таврія ЛТД позивачами не надано. Також позивачами не надано будь-яких доказів порушення прав ТОВ НВФ „ Таврія ЛТД чи [PERSON] а тому суд вважає що позивачами не доведено, щo вони є належними позивачами по справі. Тому суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. Крім того відповідач [PERSON] в судовому засіданні наполягає на застосуванні наслідків пропуску строку звернення до суду та просить відмовити в задоволенні позову також в звязку з пропуском строку позовної давності. Вислухавши думку учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи суд вважає що позивачами був пропущений строк позовної давності виходячи з наступного. Згідно ст. 59 ЖК України вимогу про визнання ордеру недійсним може бути заявлено протягом 3-х років з дня його видачі. Ордер на [PERSON]А та членів його сімї був виданий 29.08.1996 року, свідоцтво про правовласності на відповідача було видане 13.12.1996 року (а.с. 64). Виходячи з наведеного строк звернення до суду закінчився 13.12.1999 року. Будь-яких причин поважності пропуску строку звернення до суду позивачами не надано. Тому суд вважає, що необхідно відмовити в задоволенні позову також в звязку з пропуском строку позовної давності. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed