Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-14 00:00:00

29.10.2010 року [PERSON] звернувся до Харківського районного суду Харківської області із позовом до [PERSON] ; Позовні вимоги були уточнені 8.11.2010 року. 3-ю особою по справі відповідно до уточнених позовних вимог притягнуто [PERSON] . В своїх остаточних позовних вимогах позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , та привести сторони у первісний стан. Позивач в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги і просив позов повністю задовольнити. В своєму позові і поясненнях у судовому засіданні позивач обгрунтування своїх позовних вимог посилався на ту обставину, що відповідач утримувала його у своєму помешканні, поїла отрутою, від якої позивач не усвідомлював своїх дій і не міг керувати ними, в результаті чого підписав у нотаріуса договір купівлі-продажу своєї квартири на вкрай невигідних для себе умовах, продавши нібито квартиру за 5000 доларів США, які так і не отримав, хоча ринкова вартість квартири в 10-15 разів перевищувала таку суму. За цими обставинами позивач звернувся до районного відділу міліції, де спочатку відмовили в порушенні кримінальної справи, але Харківським районним судом така постанова скасована і матеріал направлено для додаткової перевірки. Позивач також стверджує, що після черепно- мозкової травми, Яку позивач отримав у 2005 році у позивача стався нервовий розлад здоров`я, про що позивач розповів відповідачу, яка скористалася такою хворобою, щоб примусити позивача укласти угоду, яка оспорюється позивачем. Крім того, позивач посилався, що продав квартиру з причин перебування у тяжких обставинах, коли вкрай потребував матеріальних коштів для лікування. Таким чином позивач стверджує, що угоду необхідно визнати недійсною з декількох підстав, а саме: що позивач ввела його в оману, що угода укладена на вкрай невигідних умовах перебуваючи у тяжких сімейних обставинах, а також що при укладенні угоди позивач не усвідомлював своїх дій і не міг керувати ними. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала і пояснила суду, що ті обставини, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, є вигаданими. Відповідач посилається на те, що позивач був засуджений за скоєння злочину із смертельним наслідком і розпродавав своє майно для того, що б розрахуватися із-потерпілими. Ніякої омани відповідач не застосовувала, оскільки квартира, нею куплена, мала дійсну вартість не більше 5000 доларів США, оскільки без усілякого ремонту і навіть прибирання продавалась після пожежі. Крім того, 'відповідач стверджувала, що не вчиняла ніяких злочинних дій по відношенню до позивача, і ;навпаки, це позивач її зґвалтував, про що написав власноруч розписку із зобов`язаннями не турбувати відповідача за те, що вона не звернеться до правоохоронних органів для порушення кримінальної справи. За таких обставин відповідач просила суд відмовити в задоволенні позову. Приватний нотаріус Полторацька Л.М. в судове засідання не з`явилась, причин неявки суду не повідомила, а тому суд розглянув справу за її відсутності. Вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача і дослідивши надані суду докази, суд вважає необхідним повністю відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу. заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у Згідно ст. 60 ЦПК України позивач кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлено статтею.61 цього Кодексу, докази подаються сторонами та іншими особами, які б справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем і відповідачем суду надана копія договору купівлі-продажу три квартири загальною площею 45,30 кв. м. житловою площею 30,70 кв. м., що розташовані [ADDRESS] посвідчений 19 червня 2007 року приватним нотаріусом Харківського районного нотацріального округу Полторацькою Л.М. реєстровий № 995, відповідно до якого позивач продав відповідно зазначену квартиру за 25250 гривень, що на час укладання договору становило 5000 гривень США. Із тексту договору, а саме п. 4 вбачається, що підписанням цього договору, що підтверджують, крім того, факт проведення розрахунку за купівлю-продаж. Позивачем факт не проведення розрахунку за квартиру не доведено. Факт звільнення підтверджено копією талону зняття з реєстрації за формою № 4. Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації року № 16632298 вартість квартири становить лише 2557 гривень, тобто відповідачі квартиру за суму, що в п`ятеро більша ніж зареєстрована вартість квартири. Позивач до суду доказів того, що за його переконанням ринкова вартість квартири складала на суму, що в 10-15 разів перевищує суму, зазначену у договорі, тобто, що вартість квартири у день укладення договору становила 50-75 тисяч доларів СІЛА. Таке твердження позивав тільки сумнівним, але і надуманим. Крім відомостей БТІ про вартість квартири, судовії допитано в якості свідка особу, що за запрошенням відповідача оглядав квартиру купівлею для з`ясування вартості необхідного ремонту. Так, свідок пояснив, що при огляді квартири він пояснив відповідачу, що вартість ремонту квартири буде становити не менше 12 тисяч доларів СІЛА з тих причин, що квартира перебувала у стані після пожежі, в квартирі стояв неймовірний сморід від згорілих людських тіл, що потребувало значних капіталовкладення| для повного капітального ремонту квартири із знищенням горілого трупного запаху показання свідка не спростовані позивачем не тільки доказами, але і будь-якими пояснення. Для визначення наявності підстав для визнання правочину недійсним слід вихоячи того, що згідно ст. 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необлага для чинності правочину, а саме зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка в правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчиняти у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей того, згідно ст. 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним. Крім того, у ст. 215 ЦК України визначеного, що підстави недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторЯ вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Кодексу; недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний сі дійсним; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України позивач кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлений статтею 61 цього Кодексу, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть учасники справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у спорі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем і відповідачем суду надана копія договору купівлі-продажу трикімнатної квартири загальною площею 45,30 кв. м. житловою площею 30,70 кв. м., що розташованої Харківській області [ADDRESS] , що посвідчений 19 червня 2007 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріальнії округу Полторацькою Л.М. реєстровий № 995, відповідно до якого позивач продав відповідачу зазначену квартиру за 25250 гривень, що на час укладання договору становило 5000 доларів США. Із тексту договору, а саме п. 4 вбачається, що підписанням цього договору сторони підтверджують, крім того, факт проведення розрахунку за купівлю-продаж квартири. Позивачем факт не проведення розрахунку за квартиру не доведено. Факт звільнення квартирі підтверджено копією талону зняття з реєстрації за формою № 4. Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданої комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації 13.11.200» року № 16632298 вартість квартири становить лише 2557 гривень, тобто відповідач купили квартиру за суму, що в п`ятеро більша ніж зареєстрована вартість квартири. Позивач не надав суду доказів того, що за його переконанням ринкова вартість квартири складала на той час суму, що в 10-15 разів перевищує суму, зазначену у договорі, тобто, що вартість квартирним день укладення договору становила 50-75 тисяч доларів США. Таке твердження позивача є не тільки сумнівним, але і надуманим. Крім відомостей БТІ про вартість квартири, судом були допитано в якості свідка особу, що за запрошенням відповідача оглядав квартиру пері купівлею для з`ясування вартості необхідного ремонту. Так, свідок пояснив, що при огляді квартири він пояснив відповідачу, що вартість ремонту квартири буде становити не менше 10-12 тисяч доларів СІЛА з тих причин, що квартира перебувала у стані після пожежі, в квартирі стояв неймовірний сморід від згорілих людських тіл, що потребувало значних капіталовкладення для повного капітального ремонту квартири із знищенням горілого трупного запаху. Такі показання свідка не спростовані позивачем не тільки доказами, але і будь-якими поясненнями. Для визначення наявності підстав для визнання правочину недійсним слід виходити того, що згідно ст. 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідних для чинності правочину, а саме зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншої актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчинити правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасники правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Крім того, згідно ст. 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, відповідні до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Крім того, у ст. 215 ЦК України визначеного, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний! правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається; у випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Застосування наслідків недійсності правочину, з підстав помилки, або застосування, передбачені ст. 229, 230 ЦК України. Крім того, згідно ст. 233 ЦК України визначено, но правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних Мовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину; при визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу; сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину. Доказів того, що позивач помилявся щодо вартості квартири і що в цій частині до нього застосована омана - суду не надано, а такі посилання позивача спростовується наведеними вище доказами. Доказів наявності будь-яких тяжких обставин, за яких позивач уклав угоду на вкрай невигідних для себе умовах суду не надано, а посилання на необхідність наявності значних коштів на лікування ніякими об`єктивними доказами не підтверджується. При цьому суд враховує, що будь-яке захворювання потребує лікування і коштів на таке лікування, але для визнання недійсною угоди із застосуванням наслідків, передбачених ст. 233 ІДК України необхідно довести, що хвороба була тяжкою, потребувала негайного лікування і угода, за своїм змістом у звичайних умовах не могла бути укладена. Але наявність таких обставин не доведена. Тому підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, що розташована в [ADDRESS] області [ADDRESS] , з підстав помилки, або застосування омани, або з підстав укладення правочину внаслідок тяжкої обставини на вкрай невигідних умовах - відсутні, як і відсутні підстави застосування наслідків, передбачених ст. ст. 229, 230 ЦК України. Суду не надано рішення суду, яким позивача визнано недієздатним, а тому, якщо позивач стверджує, що у момент укладання договору він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними, то в такому випадку відповідно до ст. 225 ЦК України визначено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені; у разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред`явити її опікун; сторона, яка знала про стан фізичної особи у момент вчинення правочину, зобов`язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану у зв`язку із вчиненням такого правочину. Факт перебування позивача при укладені договору у стані, при якому він не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними, відповідно до вимог ст. ст. 143,145 ЦПК України повинно бути визначено виключно висновком експерта, і гака експертиза проводиться обов`язково, але клопотання про призначення такої експертизи не заявлено, а суд за власною ініціативою призначити експертизу не має права. Посилання позивача на його хворобливий стан, який став причиною укладення договору є безпідставними. Так довідки про стан здоров`я, що в матеріалах справи, не містять в собі посилання на будь-які захворювання психічного характеру, не видані лікарями психіатрами, а доказів перебування на психіатричному обліку позивачем не надано. Таким чином для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, що розташована в [ADDRESS] , з підстав перебування позивача у стані, при якому він не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними - відсутні, як і відсутні підстави застосування наслідків, передбачених ст. ст. 225 ЦК України. За таких обставин, суд повністю відмовляє позичав задоволенні позовних вимог і на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати відносить за рахунок позивача.

Outcome: dismissed