Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Корецького районного суду Рівненської області з позовною заявою до Корецької міської ради Корецького району Рівненської області про визнання права власності на нерухоме майно, а саме: літнього павільйону, який розташований в м. Корець по вул. Київська № 85 В, загальною площею 22,4 кв.м. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що актом від 14 грудня 1993 року, для встановлення ним торгового кіоску, що знаходиться в м. Корець по вул. Київська, № 85 В, (біля зупинки "РАДОН"), було проведено розбивку основних вісей торгового кіоска. У вересні 1996 року Корецькою міською радою за погодженням Архітектурно-планіровочного бюро йому було відведено земельну ділянку під літній павільйон, після чого ним було здійснено капітальну добудову павільйона до кіоска. Рішенням виконавчого комітету Корецької міської ради № 102 від 27 березня 2001 року, йому було надано дозвіл на відкриття торгового кіоска в м. Корець по вул. Київська, № 85 В, (біля зупинки "РАДОН"). 15 листопада 1995 року рішенням виконкому міської ради народних депутатів було затверджено акт прийняття в експлуатацію закінченого будівництва його торгівельного кіоску. Рішенням виконавчого комітету Корецької міської ради від 16 травня 2000 року, за його заявою про надання дозволу на будівництво магазину та майданчика для літньої торгівлі на місці існуючого кіоску, виконком міської ради дав дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки та на виготовлення будівельного паспорта на дане будівництво. Рішенням цього ж виконавчого комітету № 272 від 30 листопада 2001 року, за його заявою про включення земельної ділянки несільськогосподарського призначення для будівництва та обслуговування магазину-кафе та критого майданчика для літньої торгівлі, було вирішено включити земельну ділянку несільськогосподарського призначення, яка знаходиться в м. Корці по вул. Київська (біля зупинки "РАДОН") площею 0.01 га., для будівництва та обслуговування магазину-кафе та літнього критого майданчика до переліку земельних ділянок, які підлягають продажу в 2001-2002 роках. Після прийняття приміщення кіоску в експлуатацію ним було переобладнано дане приміщення під магазин. Рішенням виконавчого комітету Корецької міської ради даному приміщенню, було присвоєно поштову адресу, а саме: м. Корець вул. Київська № 85 В. Проте, при зверненні до Рівненського обласного бюро технічної інвентаризації про реєстрацію права власності на нерухоме майно, позивачу було відмовлено із-за відсутності правовстановлюючих документів, а тому позивач був змушений звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач в судовому засіданні позов по аналогічних мотивах підтримав повністю та просить суд, визнати за ним право власності на приміщення літнього павільйону, який розташований в м. Корець по вул. Київська № 85 В, Корецького району Рівненської області. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте подав суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Згідно висновку № 01015ХФМ експертного дослідження судово-будівельно-технічних експертиз, літній павільйон, який розташований в м. Корець по вул. Київська № 85 В, Корецького району Рівненської області є нерухомим майном. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Воно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна); якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації; якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004 року передбачено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна, підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб реєстрація прав власності на нерухоме майно - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлюючих документів (п.1.7). Державна реєстрація права власності на об'єкт нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов'язковою для власників незалежно від форм власності ( п.1.6 ). Згідно Додатку № 1 до зазначеної Інструкції правовстановлюючим документом, на підставі якого проводиться державна реєстрація права власності, є, серед інших, рішення суду про визнання права власності на об'єкт нерухомості. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Крім того на вимогу власника земельної ділянки, суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є законними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved