Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 30.12.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Городнянського районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис № 155, а також стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В позовній заяві позивач зазначила, що від спільного шлюбу з відповідачем має сина [PERSON], [INFO], який навчається в Дроздовицькій середній школі. Шлюб з відповідачем розпався, оскільки вони не зійшлись характерами і відповідач вже 3 роки не проживає разом. Гроші на утримання сина не надає. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], а також просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку ( доходу ), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою судді від 03 лютого 2011 року відкрито провадження у зазначеній справі. У судовому засіданні позивачка підтримала заявлені нею позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Підтвердила обставини викладені в позовній заяві. Зазначила, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Шлюб зареєстровано 30 грудня 2003 року відділом РАГС Городнянського районного управління юстиції Чернігівської області. Від шлюбу вони мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Просить розірвати шлюб, оскільки вона з відповідачем не проживає разом вже близько 3 років. Чоловік живе окремо у своєму будинку, а вона з дитиною живе у іншому будинку. Вони з чоловіком вже не зможуть відновити стосунки, а тому наполягає на розірванні шлюбу. Причиною розірвання шлюбу зазначає, те, що вони з чоловіком не зійшлись характерами. У них різні характери і різні погляди на сімейне життя. Після реєстрації шлюбу вони неодноразово сходились і розходились. Відповідач сам збирав свої речі і без будь-яких пояснень йшов з сімї та проживав окремо. Через деякий час чоловік повертався назад і вона йому вибачала та приймала його. Десь 3 роки назад чоловік знову пішов з сімї і більше не повертався, а вона в свою чергу вирішили більше його не приймати. На даний час вони так і проживають окремо. Шлюбні стосунки вони припинили, спільного господарства не ведуть. Спору про майно між нею та відповідачем немає, місце проживання дитини визначено і дитина буде проживати разом з нею. За вказаних обставин вважає за неможливе подальше подружнє життя та збереження шлюбу, відмовляється від надання строку на примирення. Просить суд розірвати шлюб з відповідачем, стягнути з відповідача понесені нею судові витрати по справі, а також покласти на відповідача витрати при видачі свідоцтва про розірвання шлюбу. Стан здоровя дитини задовільний. Підтвердила, що відповідач матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Вона зверталась до відповідача з проханням допомогти придбати сину речі до школи, він пообіцяв дати грошей, але так і не дав. Особисто вона працює санітаркою в Дроздовицькому ФАП та її середній заробіток становить 450 грн. на місяць. Просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини в розмірі визначеному нею в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні предявлені позивачкою позовні вимоги визнав частково, а саме вказав, що він не згоден на розірвання шлюбу і в цій частині предявлений позивачкою позов не визнає. Щодо заявлених позивачкою позовних вимог про стягнення з нього аліментів на утримання сина, то позов в цій частині він визнає у повному обсязі та згоден сплачувати аліменти в розмірі визначеному позивачкою у позовній заяві. Зазначив, що жили вони нормально, а потім позивачка захворіла стала звертатись до різних бабусь і витратила всі сімейні заощадження на них. Дружина перестала визнавати своїх рідних, близьких та сусідів. Стосунки у них погіршились, дружина відмовилась святкувати його 50-ти річчя. У сімї стали часто виникати сварки і ініціатором сварок виступала дружина. Він їздив на заробітки, а дружина зраджувала йому з іншими чоловіками. Вони з дружиною стали різні та чужі одне одному. З дружиною вони не проживають разом вже близько 2 років. Вважає, що можливо позивачці слід звернутись до психолога, щоб той пояснив їй, що таке сімя. Стан його здоровя задовільний, аліментів він нікому не платить і непрацездатних осіб на його утриманні немає. Він працює охоронцем і його середній заробіток складає десь 800 грн. на місяць. Кошти на утримання сина він давав, а також давав кошти сину в школу. Під час судових дебатів відповідач змінив свою позицію по суті позовних вимог в частині розірвання шлюбу та вказав, що оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то він теж підтримує її вимоги про розірвання шлюбу та просить шлюб між ними розірвати. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача по суті заявлених позовних вимог, перевіривши матеріали справи та дослідивши в судовому засіданні докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про одруження серії 1-ЕЛ № 065672, виданого відділом РАГС Городнянського районного управління юстиції Чернігівської області 30.12.2003 року, встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 30 грудня 2003 року, про що відділом РАГС Городнянського РУЮ Чернігівської області 30.12.2003 року зроблено відповідний актовий запис за № 155. Спільне прізвище подружжя після укладення шлюбу [PERSON], [PERSON] ( а.с. 5 ). Згідно свідоцтва про народження серії І-ЕЛ № 073749 встановлено, що [PERSON] народився 26 серпня 1999 року та його батьками значаться [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 6 ). Відповідно довідки виконкому Дроздовицької сільської ради Городнянського району Чернігівської області від 24.01.2011 року за вих. № 21 встановлено, що [PERSON] зареєстрована і проживає за адресою : [INFO] ( а.с. 7 ). Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 55 СК України передбачає, що дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. При цьому стаття 56 СК України визначає, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України при вирішенні питання про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що причиною розірвання шлюбу позивач зазначає те, що вони з відповідачем не проживають разом вже близько 3 років, мають різні характери та різні погляди на сімейне життя. Сімейні відносини подружжя припинило, спільного господарства подружжя не веде, позивач наполягає на розірванні шлюбу та відновлювати стосунки наміру не має, відмовляється від надання строку на примирення, відповідач вказує на те, що позивачка йому зраджувала з іншими чоловіками, вони стали чужі одне одному та проживають окремо, спору з приводу майна у сторін не має, місце проживання дитини визначено, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх спільної неповнолітньої дитини, а тому враховуючи фактичні взаємини подружжя, наведені позивачем причини розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їхньої спільної дитини, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, з урахуванням матеріального становища обох сторін, відсутності у подружжя інших неповнолітніх дітей, стану здоровя відповідача та дитини, а також того, що відповідач не заперечує сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі визначеному позивачем, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного,

Outcome: approved