Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-23 00:00:00

В квітні 2011 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на особисте утримання в звязку з тим, що є непрацездатною та потребує матеріального утримання. Суму аліментів, що підлягають до стягнення, визначає в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку відповідача щомісячно до відновлення працездатності. Заявлені вимоги мотивує тим, що відповідач, який матеріально спроможний надавати їй матеріальну допомогу ухиляється від встановленого Законом обовязку по її утриманню в звязку з її непрацездатністю. В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач позов не визнав. Заперечуючи проти позову, суду пояснив, що бувша дружина отримує пенсію у розмірі, який забезпечує їй встановлений законом прожитковий мінімум. Крім того, є працездатною, інвалідності не має, в силу чого може працювати і самостійно себе забезпечувати. Він же, в силу аліментних зобовязань перед дитиною, яка продовжує навчання, та через проблеми із здоровям, не в змозі надавати бувшій дружині допомогу, з огляду на що просить в задоволенні позову відмовити повністю. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши, інші, надані ними на обґрунтування заявлених вимог та заперечень докази, встановив наступне: Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 липня 1990 року до 05.10.2010 року (а.с. 4,8). Від шлюбу мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5), на утримання якого відповідач зобовязаний до сплати аліментів відповідно до положень ст.199 СК України. Згідно наданих довідок позивач не працює, перебуває на обліку в УПФУ м. Комсомольська і отримує пенсію за віком (а.с. 7,9). Обґрунтовуючи позов, [PERSON], посилаючись на власну непрацездатність в силу пенсійного віку, на підтвердження потреби в матеріальній допомозі, надала суду висновок ЛКК Комсомольської міської лікарні, із змісту якого вбачається, що [PERSON] страждає на хронічну рожу лівої нижньої кінцівки з частими рецидивами. За поясненням позивача, наявність згаданого захворювання позбавляє її можливості працювати та забезпечувати належний рівень життя, в звязку з чим потребує матеріальної допомоги від чоловіка, який в змозі їй таку допомогу надавати. Позов обґрунтований посиланням на ст.ст.76-80 СК України. Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі наданих доказів, суд зазначає про відсутність правових підстав для задоволення позову і наголошує про наступне: Відповідно до ч.2 ст. 76 СК України після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Отже право на утримання має непрацездатна дружина, непрацездатний чоловік, якщо він/вона потребують матеріальної допомоги. Відповідно до положень ч.3 ст.75 непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом або є інвалідом 1, 11 чи 111 групи. Згідно із ч.4 ст.75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого Законом. Щороку розмір прожиткового мінімуму щодо основних соціальних і демографічних груп населення встановлюється ЗУ «Про державний бюджет», і для осіб, які втратили працездатність /статус, який має позивач/, з 01 квітня 2011 року становить 764 грн., що в порівнянні з отримуваною [PERSON] пенсією в розмірі 772 грн.64 коп. (а.с. 7) дає суду підставу дійти висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки [PERSON] не є особою, яка в контексті положень ч.4 ст.75 СК України потребує матеріальної допомоги. Питання про судові витрати вирішено судом відповідно до положень ч.2 ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed