Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-03 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ДП ВК «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті травми на виробництві. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що він з відповідачем державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська» перебував у трудових відносинах з 25.03.1992 року і до 21.08.2009 року. На роботу він був прийнятий учнем гірничого робітника підземним 2 розряду, потім працював гірничим робітником 2 розряду з повним робочим днем в шахті. З 11.10.1993 року переведений гірничим робітником очисного забою 5 розряду з повним робочим днем у шахті. Звільнений він був на підставі ч. 2 ст. 40 КЗпП України, через невідповідність виконуваній роботі за станом здоров'я, що підтверджується копією трудової книжки. 8.05.2009 року він працював у третю зміну, від начальника дільниці отримав наряд на охорону обладнання. О 21 годині 15 хвилин під час виконання маневрових робіт машиністом електровозу дільниці, він вирішив йому допомогти у постановці вагону на рельсову путь. Під час постановки вагону відбувся обрив тросу ТОС-1, у результаті чого він був травмований рукояткою в область голови. У зв'язку з травмою з 8.05.2009 року до 19.05.2009 року він знаходився на стаціонарному лікуванні в ЧЛХО Красноармійської ЦРЛ з діагнозом: забита рана нижньої губи справа, забій м'яких тканин обличчя з наявністю гематом та саднин, ЗЧМТ, струс (забій) головного мозку. Через різке погіршення стану здоров'я з 4.06.2009 року по 15.06.2009 року він знову стаціонарно лікувався у неврологічному відділенні Красноармійської ЦРЛ. Стан здоров'я не поліпшувався, тому після виписки зі стаціонару лікувався амбулаторно. Влітку він був госпіталізований до нейрохірургії ДОКТМО, де знаходився на стаціонарному лікуванні з 24.06.2009 року по 17.07.2009 року з діагнозом: середньо тяжка виробнича ЧМТ забій головного мозку з легким лівостороннім геміпарезом, оптокинетичними порушеннями, гомонимною гемискотомою, порушенням функції нюху, вестибулярно. Дісфункцією II ст., стато-кинетичними розладами, розвитком постравматичної енціфалопатії з лікворно-судинною дисциркуляцією, ВСД по гипертоничному типу, наявністю загально судорожних приступів. В подальшому він знаходився на амбулаторному лікуванні за місцем проживання. З 25.12.2009 року по 6.01.2010 року знову перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічном) відділенні Красноармійської ЦРЛ з діагнозом: залишкові явища перенесеної середньо важкої виробничої ЧМТ, забію головного мозку 1 ступеня з легким лівобічним геміпарезом, оптокінетичними порушеннями, гомонімною геміськотомою, порушенням функції нюху, вестибулярною дисфункцією II ступеня, статокинетічеськими розладами, розвитком посттравматичної енцефалопатії з лікворо-судинною дісциркуляцією, ВСД по гіпертипу. наявністю загальносудорожних нападів. Після лікування у лікарні, його стан здоров'я трохи покращився, однак, він все одно відчував головні болі, запаморочення голови, його хода була шаткої. Вже через декілька місяців його стан здоров'я знову погіршився, і з 30.06.2010 року по 12.07.2010 року він знову опинився на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Красноармійської ЦРЛ з тим же діагнозом. За період лікування його стан здоров не покращився, а навпаки, погіршився, проте після отримання курсу лікування, він був виписаний з лікарні. 17.08.2010 року він був оглянутий МСЕК, і йому було встановлено третю групу інвалідності та 60% втрати працездатності безстроково. При цьому визначена потреба у додаткових видах допомоги, а саме: медикаментозне лікування по труд каліцтву. Крім того, за висновком про умови та характер праці йому протипоказана тяжка фізична праця. Праця у підземних умовах на висоті, біля води, вогню, з механізмами, що рухаються. В результаті виробничої травми відбулося ушкодження його здоров'я, у зв'язку з чим йому спричинено моральну шкоду, яка полягає у наступному. З відповідачем він перебував у трудових відносинах більш ніж 17 років. Цьому підприємству він віддав значну частину свого життя і у результаті отримав травму, яка усе це життя майже перекреслила. Через травму він зі здорової людини перетворився на хвору, змушений тривало лікуватися. Лікування він продовжую і до теперішнього часу. Однак тривале лікування - це не єдині незручності, які він відчуває. З моменту нещасного випадку і до теперішнього часу він живе з відчуттям сильного болю. Він став погано спати, у нього порушився зір, він має хитку ходу. Окрім того, у нього відбуваються напади з втратою свідомості, через що протягом тривалого часу він постійно знаходиться у пригніченому стані. Він ще доволі молода людина, через постійний біль, лікування, він змушений докладати багато зусиль для нормального існування. Через невідповідність професії він був звільнений з роботи. Це поставило його у незручне становище, оскільки він не може матеріально забезпечувати свою родину на тому ж рівні, коли працював. Його заробітна плата була основним засобом для існування його родини. Це додає йому багато неприємних відчуттів. До того ж в даний час практично всі кошти його родини спрямовані на відновлення його здоров'я. Він відчуває себе втраченою для суспільства та родини людиною. Тривале лікування позначилося не тільки на його здоров'ї, а також і на його психіці. Він знаходиться в пригніченому стані через те, що можливості повного відновлення здоров'я практично немає, про що свідчить встановлення втрати професійної працездатності безстроково. Відносини в його родині погіршилися, він став інвалідом, позбавлений можливості повноцінно виконувати свої сімейні обов'язки по дому, усі турботи по будинку лягли на дружину, що повинна здійснювати догляд за ним. Усі ці фактори викликають негативні емоції й переживання. Порушено його нормальні життєві зв'язки й йому доводити докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Ст. 153 КЗпП України передбачено створення безпечних і нешкідливих умов праці. Відповідно до ст. 237-1 КЗпПУ, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Ст. 233 КЗпП України передбачений тримісячний термін для звернення до суду за захистом свого порушеного права, але він вважає, що в даному випадку мова йде не стільки про порушене право, а про пошкодження здоров'я у результаті нещасного випадку, тому він вважає, що строк позовної давності не повинен застосовуватися у відповідності до ст. 268 ЦК України. Крім того згідно ст. 38 Гірничого Закону України до основних обов'язків власника (керівника) гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої гірничим підприємством фізичним та юридичним особам і довкіллю. Моральну шкоду, яка була йому завдана у результаті нещасного випадку на виробництві, він оцінюю в 70 000 грн. При цьому виходжу з того, що він отримав середньо важку травму голови, забій головного мозку, лікування має тривалий характер, з попередньої роботи він звільнений, його звичайний уклад життя змінився примусово. Через травму він отримує щомісячну допомогу у розмірі 60% від заробітку, замість повноцінної заробітної плати. Виходячи з наведеного позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача у справі на його користь моральну шкоду у сумі 70000 грн. У судовому засіданні позивач на своєму позові наполягає і просить його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача ДП ВК «Краснолиманська» позов не визнає, оскільки між позивачем та ними мали місце трудові стосунки і вони регулюються Кодексом Законів про Працю України, який встановлює, що шкода заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодується згідно норм законодавства, тобто на підставі норм Закону України «Про загальнообовязкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Позивачу усі суми у відшкодування шкоди на підставі вказаного Закону України сплачуються. Представник третьої особи - Відділення виконавчої дирекції ФСС від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську просить розглянути справу на розсуд суду та розглядати справу у відсутність представника фонду, що підтверджується письмовою заявою на а.с. 28-29. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач у справі працював на Державному підприємстві ВК «Краснолиманська» з 25.03.1992 року і до 21.08.2009 року (а.с. 9-13). На роботу позивач був прийнятий учнем гірничого робітника підземним 2 розряду, потім працював гірничим робітником 2 розряду з повним робочим днем в шахті. З 11.10.1993 року переведений гірничим робітником очисного забою 5 розряду з повним робочим днем у шахті. Звільнений [PERSON] був на підставі ч. 2 ст. 40 КЗпП України, через невідповідність виконуваній роботі за станом здоров'я, що підтверджується копією трудової книжки. 8.05.2009 року позивач працював у третю зміну, від начальника дільниці отримав наряд на охорону обладнання. О 21 годині 15 хвилин під час виконання маневрових робіт машиністом електровозу дільниці, [PERSON] вирішив допомогти машиністу електровозу у постановці вагону на рельсову путь. Під час постановки вагону відбувся обрив тросу ТОС-1, у результаті чого позивач був травмований рукояткою в область голови, що підтверджується актами за формами Н-5 та Н-1 від 08 травня 2009 року на а.с. 58. У зв'язку з травмою з 8.05.2009 року до 19.05.2009 року позивач у справі знаходився на стаціонарному лікуванні в ЧЛХО Красноармійської ЦРЛ з діагнозом: забита рана нижньої губи справа, забій м'яких тканин обличчя з наявністю гематом та саднин, ЗЧМТ, струс (забій) головного мозку (а.с. 14). Через різке погіршення стану здоров'я з 4.06.2009 року по 15.06.2009 року позивач знову стаціонарно лікувався у неврологічному відділенні Красноармійської ЦРЛ. Стан здоров'я не поліпшувався, тому після виписки зі стаціонару лікувався амбулаторно (а.с. 15). Влітку [PERSON] був госпіталізований до нейрохірургії ДОКТМО, де знаходився на стаціонарному лікуванні з 24.06.2009 року по 17.07.2009 року з діагнозом: середньо тяжка виробнича ЧМТ забій головного мозку з легким лівостороннім геміпарезом, оптокинетичними порушеннями, гомонимною гемискотомою, порушенням функції нюху, вестибулярно. Дісфункцією II ст., стато-кинетичними розладами, розвитком постравматичної енціфалопатії з лікворно-судинною дисциркуляцією, ВСД по гипертоничному типу, наявністю загально судорожних приступів (а.с. 16). В подальшому позивач знаходився на амбулаторному лікуванні за місцем проживання. З 25.12.2009 року по 6.01.2010 року знову перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічном) відділенні Красноармійської ЦРЛ з діагнозом: залишкові явища перенесеної середньо важкої виробничої ЧМТ, забію головного мозку 1 ступеня з легким лівобічним геміпарезом, оптокінетичними порушеннями, гомонімною геміськотомою, порушенням функції нюху, вестибулярною дисфункцією II ступеня, статокинетічеськими розладами, розвитком посттравматичної енцефалопатії з лікворо-судинною дісциркуляцією, ВСД по гіпертипу. наявністю загальносудорожних нападів (а.с. 17). Потім через декілька місяців стан здоров'я позивача у справі знову погіршився, і з 30.06.2010 року по 12.07.2010 року він знову опинився на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Красноармійської ЦРЛ з тим же діагнозом (а.с. 18). За період лікування стан здоровя [PERSON] не покращився, а навпаки, погіршився, проте після отримання курсу лікування, позивач був виписаний з лікарні. 17.08.2010 року позивач був оглянутий МСЕК, і [PERSON] було встановлено третю групу інвалідності та 60% втрати працездатності безстроково. При цьому визначена потреба у додаткових видах допомоги, а саме: медикаментозне лікування по труд каліцтву. Крім того, за висновком про умови та характер праці позивачу протипоказана тяжка фізична праця. Праця у підземних умовах на висоті, біля води, вогню, з механізмами, що рухаються, що підтверджується довідками МСЕК на а.с. 19-20. В результаті виробничої травми відбулося ушкодження здоров'я позивача, у зв'язку з чим [PERSON] спричинено моральну шкоду, яка полягає у наступному. З відповідачем позивач перебував у трудових відносинах більш ніж 17 років. Цьому підприємству позивач у справі віддав значну частину свого життя і у результаті отримав травму, яка усе це життя майже перекреслила. Через травму позивач зі здорової людини перетворився на хвору, змушений тривало лікуватися. Лікування [PERSON] продовжує і до теперішнього часу. Однак тривале лікування - це не єдині незручності, які позивач відчуває. З моменту нещасного випадку і до теперішнього часу позивач живе з відчуттям сильного болю. Позивач став погано спати, у нього порушився зір, він має хитку ходу. Окрім того, у позивача відбуваються напади з втратою свідомості, через що протягом тривалого часу позивач постійно знаходиться у пригніченому стані. [PERSON] ще доволі молода людина, через постійний біль, лікування, він змушений докладати багато зусиль для нормального існування. Через невідповідність професії позивач був звільнений з роботи. Це поставило позивача у незручне становище, оскільки він не може матеріально забезпечувати свою родину на тому ж рівні, коли працював. Заробітна плата позивача була основним засобом для існування його родини. Це додає позивачу багато неприємних відчуттів. До того ж в даний час практично всі кошти його родини спрямовані на відновлення здоров'я позивача. [PERSON] відчуває себе втраченою для суспільства та родини людиною. Тривале лікування позначилося не тільки на його здоров'ї, а також і на його психіці. Позивач знаходиться в пригніченому стані через те, що можливості повного відновлення здоров'я практично немає, про що свідчить встановлення втрати професійної працездатності безстроково. Усі ці фактори викликають негативні емоції й переживання. Порушено нормальні життєві зв'язки позивача у справі й йому доводити докладати додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням викладеного, суд вважає, що є підстави для стягнення моральної шкоди з відповідача ДП ВК «Краснолиманська». Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки відповідач, ДП ВК «Краснолиманська», не забезпечило безпечних умов праці своєму робітнику [PERSON], у звязку з чим позивач у справі був травмований та позивачу встановлено часткову стійку втрату професійної працездатності, моральну шкоду необхідно стягнути з підприємства. Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України № 20-рп/2008 р. від 08 жовтня 2008 р. Конституційний Суд України вважає, що після внесення змін до Закону України «Про загально обовязкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання , які спричинили втрату працездатності » від 22.02.2001 р. № 2272-ІІІ Законом України « Про внесення змін до Закону України «Про загально обовязкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання , які спричинили втрату працездатності » від 23.03.2007 р. № 717-V ( п.1.абз.3 п.5,п.9, абз. 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону), яким скасовано право застрахованих громадян, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України , право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.. 1167 ЦК України та ст.. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до ст. 1 Гірничого Закону України до особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, повязані з дією важкопрогнозованих проявів гірничогеологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоровя їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди тощо). Моральна шкода полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Визнаючи розмір моральної шкоди, суд вважає необхідним врахувати розяснення, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди „ №4 від 31 березня 1995 року.. з наступними змінами та доповненнями, де вказано, що розмір моральної /немайнової/шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань...Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість отриманого професійного захворювання, наслідки захворювання, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача. При цьому судом враховується, що позивач відчував і відчуває фізичні страждання, частково втратив професійну працездатність, тяжко хворіє, неодноразово лікувався і продовжує лікування та враховуючи глибину моральних страждань позивача. Крім того суд вважає необхідним урахувати, що при виконанні трудових обовязків позивач допустив порушення вимог законодавства про охорону праці, що призвело до нещасного випадку (а.с. 8 акту ф. Н-1). Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути моральну шкоду у суми 30000 грн. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору до суду 3-х місячний строк з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права. В судовому засіданні встановлено , що позивач з 8 травня 2009 року до теперішнього часу позивач лікувався амбулаторно та стаціонарно, постійно приймає ліки, проходить нагляд у лікарів, при першому огляді у МСЕК позивачу була встановлена третя група, в звязку з професійним захворюванням безстроково (а.с. 14-20). Позивач звернувся до суду з позовом 02 грудня 2010 року (а.с. 1). Суд приходить до висновку, що позивач з поважних причин пропустив строк на звернення до суду, встановлений ст. 233 КЗпП України , тому вказаний строк підлягає поновленню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача ДП ВК «Краснолиманська» на користь держави підлягають стягненню: судовій збір 8 грн. 50 коп. та 37 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На підставі викладеного,

Outcome: partial