Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-25 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, в якому зазначили, що 13 липня 1994 року помер [PERSON], який проживав в [INFO]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з : 1/5 частини будинку з господарськими будівлями та спорудами № 4 по вул. Крупської в с. Ковалівка Немирівського району Вінницької області, що належала померлому, згідно виписок погосподарських книг [PERSON] сільради. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] був його рідний син: [PERSON], [INFO] чоловік позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження, а також відповідачі по справі: [PERSON] та [PERSON]. Таким чином спадкоємцям за законом після смерті [PERSON] мало належати по 1/15 ідеальній частині спадкового будинковолодіння кожному. Вважають, що ця частка відповідачів є незначною, не може бути виділена в натурі, відповідачі мають інше житло, а тому вони згодні виплатити відповідачам вартість даної частки будинковолодіння, припинивши їх право власності згідно ст. 365 ЦК України. [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON], так як на протязі шести місяців з моменту його смерті вступив в володіння та користування спадковим майном, а саме постійно проживав та був зареєстрований в спадковому будинку № 4 по вул. Крупської в с. Ковалівка Немирівського району Вінницької області, що підтверджується довідкою [PERSON] сільради від 22.05.2008 року за № 746. Згідно ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, [PERSON] прийняв спадщину після смерті свого батька. Також в даний час діє ЦК України в редакції 2003 року, згідно ст. 1268 ч. 3 якого, [PERSON] також є таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON], так як на момент смерті останнього, проживав та був зареєстрований в спадковому будинку. 20 листопада 2007 року помер [PERSON] в с. Ковалівка Немирівського району Вінницької області. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з спадкового майна, в тому числі з 1/15 частки будинку з господарськими будівлями та спорудами № 4 по вул. Крупської в с. Ковалівка Немирівського району Вінницької області, яку він успадкував після смерті свого батька [PERSON], а також 1/5 частки вказаного будинку, яка належала йому як члену даного колгоспного двору. Разом після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 4/15 часток будинковолодіння. Позивачі по справі є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON], який помер 20.11.2007 року, що підтверджується двома свідоцтвами про одруження та двома свідоцтвами про народження. Спадщину після смерті [PERSON] позивачі прийняли, так як постійно проживають та зареєстровані в спадковому будинку № 4 по вул. Крупської в с. Ковалівка Немирівського району Вінницької області, що підтверджується їхніми паспортами. Під час оформлення спадщини після смерті [PERSON] позивачі дізналися з довідки КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 19.05.2008 року за № 19, що буд. № 4 по вул. Крупської в с. Ковалівка Немирівського району Вінницької області зареєстрований на праві власності за [PERSON] згідно свідоцтва про право власності виданого виконкомом [PERSON] сільради 15 грудня 1988 року № 602, яке видане на підставі рішення виконкому [PERSON] сільської ради народних депутатів від 07.05.1988 року за № 32. Таким чином строк позовної давності має починати свій перебіг саме з травня 2008 році, тобто з того часу, коли позивачі дізналися про порушення своїх прав, згідно норм ст. 261 ч. 1 ЦК України. Таке рішення виконкому [PERSON] сільради народних депутатів від 07.05.1988 року за № 32 та свідоцтво про визнання за [PERSON] права власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 4 по вул. Крупської в с. Ковалівка Немирівського району Вінницької області, на думку позивачів, являється неправильним, таким, що не відповідає нормам закону, порушує їхні права, як членів колгоспного двору. Так згідно Закону України „Про власність" від 15.04.1991 року та постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22.12.1995 року зазначено: „Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні". Позивачі постійно проживаєють в спірному будинковолодінні, іншого житла у них немає. Станом на 15.04.1991 року, згідно виписок з погосподарських книг [PERSON] сільради, членами колгоспного двору були: [PERSON], [PERSON], Данилюк (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], [PERSON], який помер 13 липня 1994 року (голова двору), також членом даного колгоспного двору був його син [PERSON], який в подальшому помер 20 листопада 2007 року. Відповідно вони і є співвласниками майна колгоспного двору. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина лише на 1/5 частину спірного будинковолодіння. В травні 2009 року позивачі дізналися з листа Немирівської районної державної нотаріальної контори за № 464 (копія додається), що після смерті [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 24.02.1995 року відповідачам [PERSON] та [PERSON] на 53/100 частини спірного житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель в рівних долях, яке видане державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори - 24.02.1995 року, реєстраційний номер 768. Дане свідоцтво про право на спадщину за заповітом було видане на підставі заповіту від імені [PERSON], посвідченого 22.12.1993 року [PERSON] сільрадою р. № 36, яким він позбавив сина [PERSON] спадщини, а заповів все своє майно дочці [PERSON] та сину [PERSON] в рівних долях, помилково зазначивши, що заповідає 1\\2 частину будинковолодіння, яка йому фактично не належала. 10 березня 1995 року на ім'я [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було видано державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори свідоцтво про право на спадщину по закону на 47/100 частин цього ж будинку, реєстраційний номер 948. Однак дані свідоцтва про право на спадщину не зареєстровані в «Тульчинське міжрайонне бюро технічно інвентаризації». Також [PERSON] не отримував дане свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 24.02.1995 року, на заяві про прийняття спадщини, поданій до нотаріальної контори, відсутній його підпис та паспортні дані. Таким чином, заповіт від імені [PERSON], посвідчений 22.12.1993 року та свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом після смерті [PERSON] є незаконними та такими , що порушують права позивачів, оскільки на день смерті спадкодавцю - [PERSON] належала лише 1/5 частина спірного будинковолодіння. В звязку з цим позивачі просять суд встановити факт прийняття спадщини [PERSON], після смерті його батька [PERSON], який помер 15.07.1994 року в с. Ковалівка Немирівського району Вінницької області; визнати недійсним заповіт від імені [PERSON], посвідчений 22.12.1993 року секретарем виконкому [PERSON] сільради, зареєстрований в реєстрі за №36;визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 24.02.1995 року, видане на ім'я [PERSON] та [PERSON] на 53/100 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель № 4 по вул. Крупської в с. Ковалівка Немирівського район Вінницької області в рівних долях, яке видане державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори - 24.02.1995 року, реєстраційний номер 768;визнати недійсним - свідоцтво про право на спадщину за законом від 10 березня 1995 року, видане на ім'я [PERSON], [PERSON] та [PERSON] державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори на 47/100 частин житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель № 4 по вул. Крупської в с. Ковалівка Немирівського району Вінницької області в рівних долях, реєстраційний номер 948,визнати частково недійсними - свідоцтво про право власності, видане виконкомом [PERSON] сільради 15 грудня 1988 року № 602 на ім'я [PERSON] як голові колгоспного двору на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 4 по вул. Крупської в с. Ковалівка Немирівського району Вінницької області та рішення виконкому [PERSON] сільської ради народних депутатів від 07.05.1988 року за № 32 про визнання права власності за [PERSON] на даний будинок;визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності по 1/3 частці за кожним на будинок з господарськими будівлями та спорудами № 4 по вул. Крупської в с. Ковалівка Немирівського району Вінницької області, як членами колишнього колгоспного двору;припинити право власності [PERSON] та [PERSON], на належні кожному з них по 1/15 частці будинку з господарськими будівлями та спорудами № 4 по вул. Крупської в с. Ковалівка Немирівського району Вінницької області, стягнувши з позивачів на користь [PERSON] та [PERSON] вартість зазначеної частки будинковолодіння. В судовому засіданні позивачі [PERSON], вона ж представник згідно доручення [PERSON] та [PERSON] заявлений позов підтримали. Просять його задовольнити в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача [PERSON] сільської ради Немирівського району Вінницької області [PERSON]М, не зявився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність. Заявлені позовні вимоги визнав. В судове засідання відповідачка [PERSON] жодного разу не зявилася, хоча була у встановленому законом порядку повідомлена про час і місце розгляду справи. Відповідачка неодноразо(7 разів) направляла суду телеграми з клопотаннями про відкладення розгляду справи з різних причин. Однак жодного разу не надала суду підтверджуючих документів про причини своєї неявки в судове засідання, до суду жодного разу не зявилася, що, на думку суду, є підставою для визнання причин її неявки судове засідання не поважними. В звязку з чим суд вирішив провести розгляд справи на підставі наявних у справі доказів без участі відповідачки [PERSON] на підставі ч.4 ст.169 ЦПК України. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заявлений позов визнав частково. Згоден на визнання за позивачами права власності на 1\\2 частину спірного будинку. В судовому засіданні представник третьої особи без самостійних позовних вимог завідувач Немирівської державної нотаріальної контори [PERSON] заявлений позов визнала в повному обсязі. Суд заслухавши пояснення сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Як було встановлено в ході судового засідання 13 липня 1994 року помер [PERSON] який проживав в [INFO]. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року: «… право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні». Як вбачається з витягу погосподарської книги [PERSON] сільської ради за 1991 1995 роки, головою двору розташованого в с. Ковалівка, вулиця Крупської,4 Немирівського району був [PERSON]. Членами двору являлися також його нині покійний син [PERSON] та його дружина та діти позивачі по справі [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Вказаний факт підтверджується також і довідкою [PERSON] сільської ради №1137 від 13.05.2003 року(а.с. 18, 21). Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з 1/5 частини будинку з господарськими будівлями та спорудами № 4 по вул. Крупської в с. Ковалівка Немирівського району Вінницької області, що належала померлому, згідно виписок погосподарських книг [PERSON] сільради. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] був його рідний син: [PERSON], [INFO] чоловік позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження, а також відповідачі по справі: [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, спадкоємцям за законом після смерті [PERSON] мало належати по 1/15 ідеальній частині спадкового будинковолодіння кожному. [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON], так як на протязі шести місяців з моменту його смерті вступив в володіння та користування спадковим майном, а саме постійно проживав та був зареєстрований в спадковому будинку № 4 по вул. Крупської в с. Ковалівка Немирівського району Вінницької області, що підтверджується довідкою [PERSON] сільради від 22.05.208 року за № 746. Згідно ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, [PERSON] прийняв спадщину після смерті свого батька. Також в даний час діє ЦК України в редакції 2003 року, згідно ст. 1268 ч. 3 якого, [PERSON] також є таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON], так як на момент смерті останнього, проживав та був зареєстрований в спадковому будинку. 20 листопада 2007 року помер [PERSON] в с. Ковалівка Немирівського району Вінницької області. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з спадкового майна, в тому числі з 1/15 частки будинку з господарськими будівлями та спорудами № 4 по вул. Крупської в с. Ковалівка Немирівського району Вінницької області, яку він успадкував після смерті свого батька [PERSON], а також 1/5 частки вказаного будинку, яка належала йому як члену даного колгоспного двору. Разом після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 4/15 часток будинковолодіння. Позивачі по справі є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON], який помер 20.11.2007 року, що підтверджується двома свідоцтвами про одруження та двома свідоцтвами про народження. Спадщину після смерті [PERSON] позивачі прийняли, так як постійно проживали та зареєстровані в спадковому будинку № 4 по вул. Крупської в с. Ковалівка Немирівського району Вінницької області, що підтверджується їхніми паспортами. Однак, як вбачається з довідки КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 19.05.2008 року №19, спірний будинок розташований по вул. Крупської,4 в с. Ковалівка Немирівського району Вінницької області був зареєстрований на праві власності за [PERSON] згідно свідоцтва про право власності виданого виконкомом [PERSON] сільради 15 грудня 1988 року № 602, яке видане на підставі рішення виконкому [PERSON] сільської ради народних депутатів від 07.05.1988 року за № 32. На думку суду, вказане рішення виконкому [PERSON] сільради народних депутатів від 07.05.1988 року за № 32 та свідоцтво про визнання за [PERSON] права власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 4 по вул. Крупської в с. Ковалівка Немирівського району Вінницької області, являється незаконним та таким, що порушує права позивачів, як членів колгоспного двору. Так згідно Закону України „Про власність" від 15.04.1991 року та постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22.12.1995 року зазначено: „Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні". Станом на 15.04.1991 року, згідно виписок з погосподарських книг [PERSON] сільради, членами колгоспного двору були: [PERSON], [PERSON], Данилюк (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], [PERSON], який помер 13 липня 1994 року (голова двору), також членом даного колгоспного двору був його син [PERSON], який в подальшому помер 20 листопада 2007 року. Відповідно вони і є співвласниками майна колгоспного двору. Таким чином, на час смерті [PERSON], він був власником не всього спірного будинку, а лише його 1\\5 його частини. Крім того, як вбачається з довідки архівного відділу Немирівської районної державної адміністрації №01-25-70 від 24.11.2009 року, вищезазначене рішення №32 від 07.05.1988 року [PERSON] сільської ради «Про визнання права власності за [PERSON]П.» відсутнє у справі «Протоколи засідань виконкому [PERSON] сільської ради за 1988 рік»(а.с.109). На підставі наведеного, суд вважає підставними і такими, що підлягають до задоволення вимоги позивачів в частині визнання частково недійсними вказаного свідоцтва та рішення сільської ради в частині визнання за [PERSON] право власності на спірний будинок. Також суд вважає за потрібне задовольнити позовні вимоги позивачів в частині визнання недійсним заповіту від імені [PERSON], посвідченого 22.12.1993 року секретарем виконкому [PERSON] сільської ради та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.02.1995р. виданого на ім'я [PERSON] та [PERSON] на 53/100 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель № 4 по вул. Крупської в с. Ковалівка Немирівського район Вінницької області в рівних долях, яке видане державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори - 24.02.1995 року, реєстраційний номер 768 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 березня 1995 року, виданого на ім'я [PERSON], [PERSON] та [PERSON] державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори на 47/100 частин житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель № 4 по вул. Крупської в с. Ковалівка Немирівського району Вінницької області в рівних долях, реєстраційний номер 948 так як вказаний заповіт не відповідає вимогам п.п. 82, 85 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій від 18.06.1994 року №18\\5 та п.33 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України затвердженої наказом Міністерства Юстиції України 25.08.1994 року №22\\5, які діяли на час його складання, а саме: в ньому не вказана місце і дату народження заповідача, з тексту заповіту не зрозумілий його зміст, не зрозуміло місце і час складання заповіту(22.12.1993 року чи 20.12.1993 року). Крім того, на час смерті, [PERSON] був власником лише 1\\5 частини будинку розташованого в с. Ковалівка по вулиці Крупської,4 і не мав права розпоряджатися всім будинком. Згідно ч. 1 ст. 1257 ЦК України, заповіт складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Згідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Як було встановлено в судовому засіданні, в матеріалах спадкової справи [PERSON], померлого 13.07.1994 року, відсутні документи, що підтверджують факт прийняття спадщини спадкоємцями, заява про прийняття спадщини від [PERSON], подана після спливу строку прийняття спадщини, на заяві про видачу свідоцтва про право на спадщину від 10.03.1995 року відсутні підписи осіб, які її подали, не встановлені особи [PERSON] та [PERSON], вказана заява не зареєстрована в книзі обліку спадкових справ, з тексту спірних свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 24.02.1995 р. №768 та право на спадщину за законом від 10.03.1995 року №948 не зрозуміло чим керувався нотаріус при визначенні часток спадкового майна, тощо, що також є грубим порушенням п.п. 109,110 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій від 18.06.1994 року №18\\5. Вказані свідоцтва про право на спадщину не були зареєстровані в КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» та не отримувалися спадкоємцями, про що свідчить відсутність їх підписів та паспортних даних в заявах про прийняття спадщини. Так як позивачам стало відомо про існування свідоцтва про право власності [PERSON] на спірний будинок виданого виконкомом [PERSON] сільради 15 грудня 1988 року № 602 на підставі рішення виконкому [PERSON] сільської ради народних депутатів від 07.05.1988 року за № 32 лише в травні 2008 року згідно довідки КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 19.05.2008 року, а про існування заповіту [PERSON] та існування свідоцтв про право на спадщину за заповітом та законом позивачам стало відомо в травні 2009 року, то суд вважає, що ними не пропущений строк позовної давності при зверненні до суду. На підтаві ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Як було встановлена в судовому засіданні відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] є власниками 1\\15 частки кожен будинковолодіння розташованого в с. Ковалівка Немирівського району вулиця Крупської,4. Власниками інших 13\\15 часток вказаного домоволодіння є позивачі. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №330,331 від 12.07.2010 року вартість 1\\15 частини вищезазначеного домоволодіння складає 9472,8 грн. і виділити в натурі 1\\15 частину не вбачається можливим. На підставі наведеного, враховуючи, що позивачами внесені на депозит кошти в розмірі вартості частки відповідачів в спірному майні, суд рахує за потрібне задовольнити позовні вимоги в частині визнання за позивачами права власності по 1\\3 частці за кожним на будинок з господарськими будівлями і спорудами розташований в с. Ковалівка Немирівського району, вулиця Крупської,4, як членами колишнього колгоспного двору, припинивши право власності [PERSON] та [PERSON], на належні кожному з них по 1/15 частці будинку з господарськими будівлями та спорудами № 4 по вул. Крупської в с. Ковалівка Немирівського району Вінницької області, стягнувши з позивачів солідарно на користь [PERSON] та [PERSON] вартість зазначеної частки будинковолодіння в сумі 9472.8 грн. кожному. На підставі наведеного та

Outcome: approved