Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що вони з відповідачем були в фактичних шлюбних відношеннях з 2002 по 2008 року. Мають одну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Вони з відповідачем проживають окремо один від одного, дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно допомогу не вказує і тому вона просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1А частини усіх видів його заробітку, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісяця. В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі і дала пояснення як вказано вище, а також вказала, що відповідач дитиною взагалі не цікавиться, ніякої участі у її вихованні, розвитку та утриманні не приймає. Відповідач у судове засіданні не зявився, про день і час слухання справи сповіщався належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, який підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини - доньки [PERSON],[INFO]. Згідно рішенню суду дитина проживає з позивачкою, що підтверджується довідкою ЖЕК та не заперечується відповідачем. Відповідно до положень ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення повноліття. Статтею 181 ч.1,2 СК України визначено, що способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) в натуральній формі. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № З « Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляду справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них з ким вона проживає вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідач не надав доказів, які б підтвердили що він приймає участь в розвитку дитини та в її утриманні. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] інших дітей немає, працездатний, на його утриманні ніхто не перебуває і тому може надавати відповідну матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої доньки. За таких обставин суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі % частини від усіх видів заробітку відповідача. У відповідності з положеннями ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж ЗО відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст.60 ЦПК Україні -кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав жодних доказів для спростування даних вказаних в позові. При цьому, при зміні майнового стану позивача та відповідача вони обидва не позбавлені можливості звернутися до суду з позовом стосовно зміни розміру аліментів. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судові витрати, а саме: за судовий збір - 51 грн., а також треба стягнути за інформаційне технічне забезпечення розгляду справи 120 грн., так як позивач по вказаної категорії справи звільнений від сплати судових витрат.

Outcome: approved