Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-23 00:00:00

15.09.2010 р. позивач звернувся з позовом у суд до відповідача про стягнення збитків, мотивуючи свої вимоги тим, що внаслідок незаконних дій та бездіяльності колишнього голови Охтирської РДА [PERSON] повязаних із незаконним звільненням працівника зазначеної установи [PERSON] та повязаним із цим подальшим відшкодуванням Охтирською РДА на його користь передбачених законом виплат установі було заподіяно збитки на загальну суму 80298 грн. 99 коп. які з підстав зазначених у ст. 134 КЗпП України прохають стягнути з відповідача. Позовною заявою від 30.11.2010 р. позивач збільшив вимоги, прохаючи стягнути з відповідача заподіяні збитки на загальну суму 92101 грн. 82 коп. з урахування висновку провідного ревізора КРВ у м. Охтирка й у Охтирському р-ні. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, також прохала стягнути на користь позивача понесені стороною судові витрати. Відповідач та його представник уточнені позовні вимоги не визнали в повному обсязі. У письмовому запереченні, яке підтримали в судовому засіданні, зазначили про те, що частина проведених виплат позивачем була зроблена незаконно. Шкоди установі заподіяно не було через те, що [PERSON] були виплачені кошти, які перебували на рахунку Охтирської РДА й призначались виключно для цих потреб. Зайвих грошових виплат не проведено. Відповідач не міг своєчасно виконати рішення суду в частині поновлення [PERSON] на займаній посаді через те, що цю посаду на той час займала інша особа, яка тривалий час перебувала на лікарняному. Суд уважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Установлено, що Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2009 р. апеляційну скаргу колишнього працівника Охтирської РДА [PERSON] було задоволено частково. Постанову Охтирського міськрайонного суду Сумської обл. від 9.07.2009 р. було скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивача про скасування розпорядження № 44 від 28 січня 2009 р. Охтирської РДА Сумської обл. про звільнення з посади керівника апарату Охтирської РДА Сумської обл. від 28.01.2009 р. на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України, у частині відмови в поновленні [PERSON] на посаді керівника апарату Охтирської РДА Сумської обл. з 29.01.2009 р. та в частині стягнення з Охтирської РДА Сумської обл. на користь [PERSON] суми заробітної плати за час вимушеного прогулу із прийняттям нового рішення в цій частині про задоволення вимог [PERSON] і скасуванні розпорядження Охтирської РДА Сумської обл. № 44 від 28.01.2009 р. про звільнення з посади керівника апарату Охтирської РДА з 28.01.2009 р. на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України. Було прийняте рішення про поновлення [PERSON] з 29.01.2009 р. на займаній посаді та про стягнення з Охтирської РДА на його користь суми заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 43381 грн. 72 коп. з утриманням та перерахунком до бюджетів та Державних цільових фондів податків та обовязкових платежів. Оскільки зазначена постанова у частині поновлення [PERSON] на посаді була виконана лише 26.05.2010 р., останній звернувся із позовом до Сумського окружного адміністративного суду про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки виконання рішення. Суд своєю постановою від 29.06.2010 р. вимоги позивача задовольнив та стягнув на його користь ще 25249 грн. 66 коп. з утриманням та перерахунком до бюджетів та Державних цільових фондів податків та обовязкових платежів. Також згідно довідки установа понесла збитки у вигляді компенсації витрат частини грошових коштів у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати в сумі 5651 грн. 68 коп., виконавчого збору у сумі 850 грн., компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням своєчасної виплати - 193 грн. 71 коп. Згідно довідки перевірки визначення суми збитків, заподіяних державі внаслідок бездіяльності голови РДА [PERSON] під час виконання рішення суду при поновленні на посаді керівника апарату суду [PERSON] та виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу в Охтирській РДА від 10.11.2010 р. що була складена провідним контролером-ревізором КРВ м. Охтирка та Охтирського р-ну [PERSON] внаслідок виплати бюджетних коштів за період з 29.01.2009 р. по 25.05.2010 р. за час вимушеного прогулу [PERSON] Охтирській РДА завдано збитків на загальну суму 92101,82 грн. (75021,11 грн. - нарахована [PERSON] заробітна плата; 11802 грн. 83 коп. відрахування до державних цільових фондів; виконавчий збір 4427 грн. 88 коп. (у т.ч. витрати на проведення виконавчих дій 89,71 грн.); штраф накладений виконавчою службою 850 грн.. Відповідач [PERSON] як на момент незаконного звільнення [PERSON] так і на момент не поновлення його на роботі перебував на посаді голови Охтирської районної державної адміністрації. Відповідно до п. 8 ст. 134 КЗпП України матеріальну відповідальність у повному розмірі несуть службові особи винні в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. За ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обовязок покрити шкоду, заподіяну підприємству установі, організації в звязку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу, або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обовязок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону, або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України „ 14 від 29.12.1992 р. „Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками відповідальність у цих випадках настає незалежно від форми вини. [PERSON] був звільнений згідно розпорядження голови Охтирської ОДА [PERSON] від 28.01.2009 р. за №44. Отже, оскільки [PERSON] постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2009 р. було поновлено на роботі, встановлено факт його незаконного звільнення із займаної посади, суд дійшов висновку про те, що матеріальну відповідальність у повному розмірі за даний період має нести [PERSON], як особа винна в цьому звільненні. Суд не погоджується з аргументами відповідача про те, що шкоди установі заподіяно не було через те, що [PERSON] були виплачені кошти, які перебували на рахунку Охтирської РДА й призначались виключно для цих потреб, зайвих грошових виплат не проведено, оскільки [PERSON] на зазначеній посаді не працював, покладені на нього обовязки не виконував, однак заробіток за рішенням суду отримав. Суд також прийшов до висновку про те, що на відповідача [PERSON] також має бути покладено обовязок відшкодування установі шкоди повязаної з виплатою середнього заробітку за час затримки в поновленні [PERSON] на займаній посаді із утриманням та перерахунком до бюджетів та Державних цільових фондів податків і обовязкових платежів. При цьому суд виходить з наступного. Допитаний як свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що його незаконно було звільнено відповідачем із займаної посади, та судовим рішенням Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2009 р. його на зазначеній посаді було поновлено. На тому засіданні під час проголошення рішення був присутній особисто відповідач та його представник. Судом було оголошено про негайне виконання рішення в частині поновлення його на роботі, що чув відповідач. Наступного дня, 26.11.2010 р. зранку він прийшов на роботу з виконавчими листами прохаючи негайно поновити його на займаній посаді. Особа, яка займала його посаду на той час, перебувала на робочому місці. Під час особистої розмови відповідач відмовив йому в поновленні, не допустив на робоче місце. Після цього він зареєстрував дані виконавчі листи в канцелярії установи. Кілька днів він був у приміщенні установи, однак йому робоче місце не надали й на роботі не поновили. Він у подальшому звертався до відповідача з письмовими заявами про необхідність його поновлення на роботі з метою виконання судового рішення, однак будь-якого реагування на них не було. Через деякий час він дізнався, що РДА до суду подано було заяву про відстрочку виконання судового рішення. Однак і в задоволенні цієї заяви їм було відмовлено. Він у подальшому неодноразово скаржився на протиправність дій відповідача до різних установ, як-то прокуратури, Головдержслужби, Сумської ОДА, Головного управління юстиції та ін.. З мотивами того, що відповідач не зміг виконати рішення суду через те, що його посаду займала інша особа він не згоден, так як із листа - відповіді на його адресу з боку Сумської ОДА, що надійшов майже через 2 міс., видно, що РДА із листом про погодження звільнення даної особи до вищої інстанції не зверталось. Згідно листа Головдержслужби зазначено, що судове рішення про його поновлення не виконується без поважних причин. Крім того, РДА займалось оскарженням виконавчих листів та постанов ДВС із приводу їх виконання, Жодного суду із цього приводу РДА не виграла. Уважає, що всі дії, що робились відповідальними особами РДА, були спрямовані на умисне не виконання зазначеного судового рішення, що й було досягнуто, оскільки його на займаній посаді було поновлено після того, як до виконання своїх обовязків приступив новий голова РДА. Уважає, що поновити його на посаді у відповідача була можливість так як відповідач мав прийняти рішення щодо особи, яка займала його посаду на той час, про переведення її на іншу посаду (на той час були дві вільні вакансії), або ж вивести цю особу за штат. У суду немає підстав ставити під сумнів покази даного свідка, належних доказів із цього приводу сторонами не надано. Із досліджених у судовому засіданні табелів обліку робочого часу за листопад 2009 р. та січень 2010 р. [PERSON]Ю, яка займала робоче місце, на яке був поновлений [PERSON], 26.11.2009 р., коли до установи надійшли постанови про відкриття виконавчого провадження у т.ч. щодо поновлення [PERSON] на займаній посаді, перебувала на роботі та 21.01.2010 р. не перебувала на робочому місці в тому числі й на лікарняному чи у відпустці. В інший період часу аж до звільнення [PERSON] перебувала на лікарняних (7 листів непрацездатності), у відпустках. Отже, до твердження відповідача [PERSON] про те, що він не мав можливості виконати судове рішення через те, що на займаній посаді перебувала інша особа, яка знаходилась у відпустках, та на лікарняних, а також у звязку з тим, що дійсність та законність постанови про відкриття виконавчого провадження що була надана до канцелярії установи 26.12.2010 р. у нього викликала сумнів, суд відноситься критично. По-перше, як визнали сторони в судовому засіданні, відповідач безпосередньо був присутній під час оголошення рішення в судовому засіданні Харківського апеляційного адміністративного суду 25.11.2009 р. і знав про необхідність негайного виконання судового рішення в частині поновлення [PERSON] на займаній посаді. По друге, 26.11.2009 р. він мав реальну можливість це зробити, так як [PERSON] перебувала на робочому місці. Міг він також виконати зазначене рішення 21.01.20010 р., коли [PERSON] не перебувала ані на робочому місці, ані на лікарняному чи у відпустці. Суд дійшов до висновку що між відповідачем [PERSON] та його підлеглим працівником [PERSON] склались напружені робочі стосунки, через те що останній втратив довіру в керівника, і в подальшому це призвело до його звільнення із зазначеної посади. Через це відповідач не бажав працювати разом із підлеглим, який втратив довіру в нього, а отже, і виконувати судове рішення в частині поновлення його на роботі. З оглянутих судом копій виконавчих проваджень наданих Охтирською РДА встановлено, що зазначеною установою на той час уживались заходи по оскарженню виконавчих проваджень, дій державних виконавців по виконанню судового рішення, відстроченню його виконання. Однак згідно рішень судів у діях державних виконавців порушень не виявлено, у відстроченні виконання постанови, скасуванні постанов винесених державним виконавцем було відмовлено. На звернення контролюючих органів Охтирською ОДА листами за підписом відповідача [PERSON] зазначалось про неможливість виконання рішення суду в частині поновлення через те що відсутнє погодження з боку Сумської ОДА на звільнення [PERSON]. У судовому засіданні відповідач пояснив, що дане погодження було направлене майже відразу після надходження на виконання постанови про поновлення на роботі колишнього працівника. Проте, як було встановлено в судовому засіданні, дані пояснення [PERSON] не відповідають дійсності, оскільки з оглянутих у судовому засіданні листів було встановлено, що 30.11.2009 р. до Сумської ОДА за підписом [PERSON] було надіслано не погодження на звільнення [PERSON], а погодження на поновлення на займаній посаді [PERSON]. Саме погодження на звільнення [PERSON] із займаної посади було надіслано до Сумської ОДА за вих. від 1.03.2010 р., тобто більш ніж через 3 місяці після надходження до виконання судового рішення. [PERSON] було звільнено із займаної посади за розпорядженням відповідача [PERSON] за №141 від 9.03.2010 р. Проте, постанова суду про поновлення на займаній посаді [PERSON] була виконана вже новим керівником Охтирської РДА 25.05.2010 р. Як пояснив у судовому засіданні відповідач [PERSON], він з часу звільнення [PERSON] не поновив на роботі [PERSON], оскільки сам чекав на звільнення із займаної посади. Отже, починаючи з 9.03.2010 р. до 14.052010 р. не маючи взагалі будь-яких, навіть формальних перешкод у виконанні судового рішення, відповідач не зробив цього. Допитана як свідок [PERSON] пояснила, що працює начальником відділу фінансово-господарського забезпечення Охтирської РДА. Підтвердила правильність виплат як особисто [PERSON]Ю, так і до відповідних фондів. Пояснила дещо більшу суму оплати [PERSON] за рішенням Сумського окружного адміністративного суду у розмірі 25794 грн., хоча у рішенні до стягнення була зазначена сума 25249 грн., тим, що нею було помилково спочатку обраховано та надано суду довідку про середній заробіток відповідно до постанови КМУ №100. Цю довідку суд прийняв до уваги. Уже при проведенні остаточного розрахунку дана помилка була виявлена, [PERSON] було проведено перерахунок та виплачено дещо більшу суму на законних підставах. Отже, суд не погоджується із твердженням сторони відповідача про незаконність виплат [PERSON] заробітку в більшому розмірі, аніж про це зазначено в судовому рішенні, бо законність донарахування повністю підтверджена свідком [PERSON] Будь-яких належним чином аргументованих заперечень, які суд міг би прийняти до уваги стороною відповідача із цього приводу не наведено. Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність покладення на відповідача [PERSON], як особи винної в незаконному не поновленні [PERSON] на займаній посаді на виконання постанови суду, також понесених установою збитків у виді виконавчого збору та штрафних санкцій у вищезазначеній сумі. Таким чином, суд прийшов до висновку про наявність підстав для повного задоволення заявлених позивачем вимог, оскільки саме відповідач, як посадова особа винний у незаконному звільненні, не поновленні на займаній посаді працівника згідно судового рішення. Питання про судові витрати слід вирішити у відповідності до вимог ст.ст. 84, 88 ЦПК України. На підставі викладеного, п. 8 ст. 134 КЗпП України,

Outcome: approved