Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-07 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення грошової компенсації за частку у праві спільної часткової власності на квартиру, посилаючись на наступні обставини. На підставі договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] сторонам належить право власності на 1/4 частину квартири кожному. Згоди з відповідачами про порядок володіння та користування майном, що є спільною частковою власністю, не досягнуто. Спірна квартира складається з трьох жилих кімнат, жилою площею 41,5 кв.м., загальною - 73,4 кв.м. Виділити належну позивачам частину спільного майна у володіння та користування неможливо. Отже, позивачі мають право на відповідну матеріальну компенсацію за частку у праві спільної часткової власності. Тому позивачка [PERSON] просила стягнути зі [PERSON] та [PERSON] солідарно на її користь суму в розмірі 176750 грн. в якості матеріальної компенсації за ? частку у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS]. Позивачка [PERSON], також просила стягнути солідарно зі [PERSON] та [PERSON] на її користь суму в розмірі 176750 грн. в якості матеріальної компенсації за ? частку у праві спільної часткової власності на вказану квартиру. Під час розгляду справи позивачі збільшили позовні вимоги, відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи про вартість спірної квартири, та просили стягнути солідарно з відповідачів на користь кожного з позивачів по 180270 грн. матеріальної компенсації за 1/4 частку квартири. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулись з зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] про зміну розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності на квартиру, визначення конкретного порядку користування квартирою, посилаючись на наступні обставини. Тітка [PERSON] - [PERSON] мала на праві приватної власності однокімнатну квартиру [ADDRESS]. [PERSON], його дружина [PERSON] та донька [PERSON], мали на праві власності однокімнатну квартиру [ADDRESS], що була приватизована ними та батьком [PERSON], в 1997 році. Після смерті батька [PERSON] успадкував його частку та став власником 1/2 частини вказаної квартири. В 1999 році [PERSON] запропонувала продати обидві квартири та придбати для всіх трикімнатну квартиру, з метою покращення умов проживання сім'ї та за умови, що вона матиме ту частку у праві власності на квартиру, яка відповідатиме розміру її грошового внеску, і в разі потреби стороннього догляду за нею в старості - проживатиме в цій квартирі, а [PERSON] здійснюватиме за нею догляд. 1) року [PERSON] та [PERSON] продали свою квартиру на вул. Геофізиків, а квартиру тітки [PERSON] продав на підставі її довіреності 28.01.2000 року в день купівлі трикімнатної квартири [ADDRESS]. На час оформлення договору купівлі-продажу він не надав значення зазначеному в договорі виразу «в рівних долях». Умову тітки щодо розміру часток він помилково ототожнював з її бажанням проживати у більшій кімнаті квартири. Після розлучення із [PERSON] його колишня дружина [PERSON] добровільно виписалась із квартири і переїхала разом з дочкою до нового чоловіка. [PERSON] пропонував дочці проживати з ним, але вона відмовилась. [PERSON] до цього часу зареєстрована в спірній квартирі. В придбання даної квартири сторони не вносили додаткових коштів від спільного доходу, вистачило коштів від продажу двох однокімнатних квартир. Спірна квартира [ADDRESS] фактично була придбана за суму, еквівалентну на той час 16400 доларів СІЛА. Від продажу квартири на вул. Геофізиків сім'я [PERSON] отримала 5500 доларів США, а квартира [PERSON] на вул. Володарського була продана за суму , еквівалентну 11500 доларів США. Тому [PERSON] та [PERSON] просили скасувати рівність часток у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] та визначити розмір часток відповідно до вкладених ними у придбання грошових коштів : за [PERSON] визнати право на частку в розмірі 67,65 %, за [PERSON] - право на частку у праві спільної часткової власності на спірну квартиру - 16,17 %; за [PERSON] та [PERSON], визнати право на частку в розмірі 16,18%. Відповідно до визначених часток у праві власності на квартиру встановити порядок користування жилими приміщеннями квартири [ADDRESS] , а саме виділити : [PERSON] - кімнату, площею 18,1 кв.м., [PERSON] та [PERSON] - кімнат), площею 11,9 кв.м., [PERSON] - кімнату , площею 11,5 кв.м. Допоміжні приміщення залишити у спільному користуванні. Під час розгляду справи [PERSON] та представник [PERSON] - [PERSON] доповнили позовні вимоги та просили також визнати частково недійсним договір купівлі- продажу від 28.01.2000 року, оформлений Українською біржею «Десятинна», зареєстрований за № 0168-127 на придбання квартири [ADDRESS]. Змінити договір купівлі-продажу квартири, оформлений як договір на придбання квартири у спільну сумісну власність покупців [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на договір купівлі-продажу квартири, що куплена у спільну часткову власність із визначенням вищезазначених часток, відповідно до часток грошових коштів, вкладених покупцями у купівлю квартири. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON], представник позивача [PERSON] підтримали заявлені ними позовні вимоги, просили стягнути на їх користь з відповідачів солідарно по 180270 грн. на користь кожної з позивачок в якості грошової компенсації за належні їм частки у праві власності на квартиру. Зазначили, що проживати в даній квартирі не можуть, оскільки [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком та забезпечена житлом , а [PERSON] не бажає проживати в одній квартирі з батьком, який зловживає спиртними напоями. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити, вважаючи його безпідставним, крім того, просили застосувати строк позовної давності та відмовити з даної підстави у задоволенні зустрічного позову. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не визнав , просив у задоволенні їх позову відмовити, оскільки в нього відсутні грошові заощадження, якими б він міг сплатити компенсацію. Дана квартира є його єдиним житлом, яке було придбано внаслідок продажу двох однокімнатних квартир, що належали його родині . У разі задоволення позову він опиниться на вулиці, оскільки прийдеться продавати квартиру, щоб виплатити позивачам компенсацію, а за решту він не зможе придбати собі житло. Зустрічні позовні вимоги просив задовольнити, оскільки більшу частину коштів для придбання даної спірної квартири було отримано від продажу квартири [PERSON] по вул. Володарського. Представник відповідачів [PERSON] просила задовольнити зустрічний позов, а в задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] - відмовити. Пояснила, що донька відповідача може в будь-який час приходити та проживати у квартирі, оскільки батько проживає сам , дві кімнати вільні. [PERSON], має ключі від квартири, також вона часто зустрічається з батьком , підтримує з ним дружні стосунки, тому її поведінка в суді є незрозумілою. Позовні вимоги [PERSON] також вважала безпідставними та несправедливими, оскільки позивачка не вклала у придбання квартири особистих коштів. Обидві квартири, від продажу яких було виручено кошти та придбано квартиру [ADDRESS], належали родині [PERSON] Квартира по вул. Володарського - тітці , а квартира на вул. Геофізиків - батьку, в якій позивачі були лише зареєстровані і отримали у власність в результаті приватизації. Вислухавши сторони, їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 1989 року , від якого [INFO] народилась дочка [PERSON] ( а.с. 9). Після розірвання шлюбу в 2005 році між [PERSON] та [PERSON], позивачка 04.07.2008 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище зі «[PERSON]» на «[PERSON]» ( а.с. 151). [PERSON] є рідною тіткою [PERSON] та постійно проживає у м. Москві за адресою [ADDRESS] з 1988 року ( а.с. 90) Як вбачається з договору купівлі-продажу , укладеного 28.01.2000 року, спірна квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON], який діяв від свого імені та від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої в Двадцятій Київській державній нотаріальній конторі 25.09.1999 року, [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені дочки [PERSON], [INFO] . Вказаний договір був зареєстрований на товарній біржі «Українська біржа «Десятинна» за реєстраційним № 0168-127, та зареєстрований в Київському міському БТІ 10.02.2000 року за реєстром №3590 ( а.с. 6-7). Відповідно до умов договору, квартира придбана сторонами в рівних долях, що також відображено в реєстраційному посвідченні Київського міського БТІ, за суму коштів у розмірі 22541 грн. Як встановлено в судовому засіданні , для придбання даної квартири були використані кошти від продажу двох інших квартир, що належали сторонам на праві власності. Так, у цей же день 28.01.2000 року [PERSON] , який діяв за дорученням, посвідченим Двадцятою Київської державною нотаріальною конторою 25.09.1999 року за реєстром №3-5113 від імені [PERSON], що мешкає за адресою : [ADDRESS], була продана однокімнатна квартира [ADDRESS]. Вказана квартира належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом , виданого Першою Київською державною нотаріальною конторою 14.12.1998 року. Продаж квартири було вчинено за 7200 грн. ( а.с. 32 ) . 1) року [PERSON] та [PERSON], що діяли від свого імені та від імені дочки [PERSON] , продали однокімнатну квартиру [ADDRESS] , що належала їм по 1/4 частині на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ДГП «Північукргеологія» 13.01.1997 року, а [PERSON] також 1 /4 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Шістнадцятою Київською державною нотаріальною конторою 18.02.1999 року . Продаж квартири вчинено за 3600 грн. ( а.с. 143). В судовому засіданні сторони визнали ту обставину, що зазначені в договорах купівлі- продажу квартир суми, за які були продані дві однокімнатні квартири та придбана спірна квартира, не відповідають дійсності. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] підтвердили, що спірна квартира [ADDRESS] була придбана за 16400 доларів США. При цьому [PERSON] стверджувала, що квартира на вул. Геофізиків була продана за 5000 доларів США, які були витрачені [PERSON], на придбання автомобілів ; квартира по вул. Володарського була продана сторонами за 9000 доларів США. Крім того, вона особисто позичила в знайомого кошти в розмірі 7000 доларів США, які віддавала з власних заробітків . Тому на придбання спірної квартири були потрачені кошти з продажу квартири на вул. Володарського та позичені особисто нею кошти. Відповідач [PERSON] стверджував, що квартира на вул. Геофізиків була продана за 5500 доларів США, квартира на вул. Володарського - за 11500 доларів США, всі кошти були направлені на придбання спірної квартири. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно зч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , покупець квартири [ADDRESS] підтвердив той факт, що він сплатив продавцям за вказану квартиру 5500 доларів США. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні не довела обставини, якими вона заперечувала вимоги по зустрічному позову, а її посилання на покази свідка [PERSON], який підтверджував в судовому засіданні надання ним у позику [PERSON] для придбання квартири 7800 доларів США , суд не приймає до уваги , оскільки такі покази не є допустимим доказом по справі, відповідно до ст. 46, 375 ЦК України ( 1963 року), оскільки недодержання простої письмової форми, що вимагається законом у даному випадку , позбавляє сторони разі спору посилатися для підтвердження угоди на покази свідків. Аналізуючи надані докази, а також той факт, що квартира по вул. Володарського, що належала [PERSON] була продана, а спірна квартира була придбана в один день - 1) року, суд приходить до висновку про обґрунтованість тверджень [PERSON] , [PERSON] та їх представника [PERSON] про придбання спірної квартири за рахунок коштів, отриманих від продажу двох вищевказаних квартир . При цьому судом встановлено , що зазначення у договорі купівлі-продажу квартири [ADDRESS], що квартира набувається у власність сторонами в рівних долях, відбулось за вільним волевиявленням сторін . Тому та обставина , що [PERSON] було вкладено в придбання квартири - 67 % грошових коштів від її загальної вартості , [PERSON] - 16,5 %, [PERSON] та [PERSON] - по 8,25 % від загальної вартості квартири, - не є підставою для визнання договору недійсним та зміни часток у праві власності на квартиру. Враховуючи , що дані правовідносини виникли під час дії Цивільного кодексу України, 1963 року, то при вирішенні спору необхідно керуватись нормами ЦК України 1963 року . Зокрема, правові підстави для визнання угод недійсними, передбачались статтями 48-58 ЦК України . Однак , [PERSON] та представник [PERSON] - [PERSON] не зазначили жодних підстав для визнання договору купівлі-продажу частково недійсним. Враховуючи викладене та обставини , на які посилаються [PERSON] та [PERSON] для визнання частково недійсним договору купівлі-продажу , суд вважає, що правові підстави для задоволення цих позовних вимог - відсутні. Крім того , відповідно до ст. 71 ЦК України ( 1963 р.) , загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено ( позовна давність) встановлюється в три роки. Згідно зі ст. 80 ЦК України ( 1963 р.) закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови у позові. Враховуючи , що [PERSON] особисто та як довіреній особі [PERSON] було відомо під час укладення договору, що квартира набувається у власність сторін в рівних долях, крім того, 10.02.2000 року Київським міським БТІ було видано реєстраційне посвідчення, в якому зазначено, що спірна квартира належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних долях, суд вважає, що строк позовної давності для пред'явлення позову про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним закінчився у лютому 2003 року. Поважних причин пропуску строку позовної давності [PERSON] та представник [PERSON] [PERSON] не назвали. Посилаючись на передбачені ст. 267 ЦК України наслідки спливу позовної давності, позивачі [PERSON] та [PERSON] подали заяви про застосування строку позовної давності та відмову в задоволенні позову з цих підстав. Отже, суд приходить до висновку , що строк для звернення до суду з даним позовом [PERSON] та [PERSON] пропустили без поважних причин , тому у задоволенні зустрічного позову про визнання частково недійсним ( щодо рівності часток у праві власності ) договору купівлі продажу квартири [ADDRESS] від 28.01.2000 року та зміну часток у праві власності, відповідно до вкладених ними у придбання нерухомого майна грошових коштів , - задоволенню не підлягають. Як вбачається з правовстановлюючого документу на спірну квартиру та технічного паспорту ( а.с. 30-31), квартира складається з трьох кімнат, жилою площею 41,5 кв.м., з кімнатами . площею 18,1 кв.м., 11,9 кв.м., 11,5 кв.м. ; загальна площа квартири - 73,4 кв.м. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у зустрічних позовних вимогах про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним та зміну розміру часте к у праві спільної часткової власності на квартиру, частки сторін залишаються рівними, тобто по 1/ 4 за кожним із співвласників. З огляду на викладене, на кожного співвласника припадає відповідно до його ідеальної долі 10.37 кв.м. жилої площі. Оскільки кімната, площею 18,1 кв.м. , яку [PERSON] просить виділити їй у користування, та кімната , площею 11,5 кв.м., яку просить виділити йому [PERSON], не відповідають їх часткам у праві власності на квартиру, а жила кімната, яка б зідп гітала вказаній частці, у квартирі відсутня, то в з адоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про визначення порядку користування квартирою та виділення їм в користування вищевказаних кімнат - необхідно відмовити. Отже, суд приходить до висновку, що в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити у повному обсязі. Щодо позовних вимог [PERSON] та [PERSON], про стягнення з відповідачів грошової компенсації за належну кожній з них 1/ 4 частку у праві власності на квартиру в розмірі по 180270 грн. кожній, то суд приходить до висновку про необхідність відмовити задоволенні даного позову з наступних підстав. Відповідно до висновку № 12370/12371 судової будівельно-технічної експертизи, складеного 03.07.2009 року експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертів . дійсна ринкова вартість квартири [ADDRESS] на момент проведення дослідження становить 721082 грн. Дійсна ринкова вартість 1/4 частини квартири на момент проведення дослідження становить 180270 грн. ( а.с. 109-114). У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі т : лдяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав. > тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається таз - 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Статтею 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У той же час , відповідно до ч. 5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян. Як встановлено в судовому засіданні в спірній квартирі зареєстровані позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] Фактично в квартирі проживає один відповідач, іншого житла він не має. [PERSON], маючи ключі від вхідних дверей , квартирою не користується, та не бажає в ній проживати, стверджуючи, що відповідач зловживає спиртними напоями. [PERSON], зареєструвавши шлюб з [PERSON], стверджує, що житлом забезпечена та не бажає користуватись вказаною квартирою, а позов пред'явила лише в майбутніх інтересах дочки, якій має намір подарувати свою частку. Належних та допустимих доказів тієї обставини, що [PERSON] чинить позивачам перешкоди в користуванні квартирою , ними суду не надано. Підставою для виплати їм матеріальної компенсації вони вважають своє небажання проживати з відповідачем в одній квартирі. Судом встановлено , що відповідач визнає право власності позивачів на вказану квартиру та не створює їм перешкод у користуванні нею. [PERSON] не згоден компенсувати вартість 1/ 2 частини квартири обом позивачам , оскільки його доходи є незначними та він неспроможний сплатити позивачам грошову компенсацію за їх частки в квартирі . [PERSON] також не згодна компенсувати позивачам вартість їх часток у квартирі. Як встановлено в судовому засіданні , [PERSON] , [INFO], проживає в Москві. вона є інвалідом 2 групи ( довідка Давидковського бюро МСЕК м. Москви - а.с. 91), також неспроможна сплатити грошову компенсацію позивачам в розмірі по 180270 грн. кожній. За таких обставин стягнення за рішенням суду грошової компенсації частки позивачів, які бажають виділу, з відповідачів , які сплатити таку компенсацію неспроможні , є використанням одними співвласниками свого права власності на шкоду іншим співвласникам, що є неприпустимим. З положень ч. 2 ст. 364 ЦК України не випливає обов'язок співвласника сплатити грошову або іншу матеріальну компенсацію вартості частки іншого співвласника, який бажає виділу. Одночасно суд звертає увагу, що позивачі не заявляли позовних вимог про визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності на частки, належні позивачам , за які вони просять сплатити їм грошову компенсацію, тобто , вимагаючи грошової компенсації в розмірі по 180270 грн. кожній , вони одночасно залишають за собою право власності на вказане майно. При цьому відповідачі не давали згоди викупити у позивачів їх частки у праві власності, а : примушувати їх до цього є також порушенням їх прав, оскільки законодавством не передбачено можливості набуття права власності у примусовому порядку при відсутності тих юридично важливих обставин, які передбачені диспозицією зазначеної правової норми. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], є необгрунтованими та безпідставними, тому в їх задоволенні необхідно відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного , ст. 15, 16, 257, 267, 319, 321, 355, 356, 358, 360, 364 Цивільного кодексу України , ст. 44, 46, 41, 48-58 , 71, 80, 375 ЦК України ( 1963 року) ,

Outcome: dismissed