Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Банку про визнання недійсним укладеного між сторонами договору від 01.12.2006 за № [NUMBER] про надання неї 50 000 доларів СІЛА, а також договори іпотеки та поруки, які укладалися на забезпечення виконання основного договору. Мотивуючи це тим, що [PERSON] всупереч вимогам Конституції України, ст.ст.192,524 ЦК України та інших нормативних актів видав їй кредит в іноземній валюті, хоча єдиною грошовою одиницею на території України, де позивач використовувала кредит, є гривня. До того ж сторони не мали відповідних ліцензій. Представник Банку звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, про стягнення заборгованості в розмірі 328186грн. 97 коп., яка утворилася з причин невиконання позивачем умов договору. В якості третьої особи залучено [PERSON] банк України. У ході розгляду справи кожна зі сторін підтримала свій позов та заперечувала проти задоволення зустрічних вимог. У подальшому представники сторін звернулися із письмовими заявами про розгляд справи за їх відсутністю. Представник НБУ в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи оповіщений у встановленому порядку. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені обставини, які відповідають цивільним правовідносинам. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог. З матеріалів справи вбачається, що 01 грудня 2006 року між Банком та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11088378000, в сумі 50000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 252 500 грн. за курсом [PERSON] банку України, зі сплатою 12.3 % процентів річних (а.с. 6-13). На забезпечення виконання умов цього договору [PERSON] передала в іпотеку житловий будинок №2 в с. Довжик по вул. Богунській Житомирського району. Відповідно до договору поруки №11088378000/п [PERSON] поручився перед Банком нести відповідальність у випадку невиконання позивачкою своїх зобов'язань за споживчим договором. Згідно із ст. 533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банкам надано право здійснювати операцію з валютними цінностями при наявності банківської ліцензії, яка надається [PERSON] Банком України. З наданої відповідачем копії банківської ліцензії №75 від 28.10.1991, дозволу № 75-3 від 28.10.1991, виданих НБУ видно, що [PERSON] має право проводити операції з валютними цінностями без обмеження. (а.с. 108-112) Частинами 1,2,4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року №15-93 встановлено, що НБУ видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом; генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового звязку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання; індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період необхідний для здійснення такої операції. Відповідно до п.2 ст. 6 вказаного Декрету, уповноважені банки та інші фінансові установи, що одержали ліцензію НБУ від свого імені купують і продають іноземну валюту на міжбанківському валютному ринку України за дорученням і за рахунок резидентів і нерезидентів, мають право від свого імені і за свій рахунок купувати іноземну валюту готівкою у фізичних осіб - резидентів і нерезидентів, а також продавати її фізичним особам - резидентам. А тому суд вважає, що на момент укладання спірного договору [PERSON] мав дозвіл та ліцензію НБУ на видачу кредиту в іноземній валюті. Окрім цього [PERSON] визначив кредит у гривневому еквіваленті. Сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Відповідно до п.8.2 Кредитного договору [PERSON] підтвердила свою здатність виконувати умови цього Договору та що відсутні будь-які перешкоди для виконання умов даного договору. За правилами ст.ст. 526, 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.. 203 ЦК України. Тобто, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його волі. Вищевказані вимоги при укладені договору, на думку суду( були дотриманні. 2 Умови договору в момент укладання сторонам були відомі та зрозумілі, вони^з ними погодились, підписавши вказаний договір. Згідно зі ч.І ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобовязання. З долученої до справи довідки-розрахунку, вбачається, що станом на 08.05.2009 року заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 328186,97 грн., яка складається з 312 650,54 грн. заборгованості за кредитом, 15109,54 грн. заборгованості по процентах, 197,98 грн. пені по простроченні сплати основного боргу та 228,91 грн. пені по простроченню сплати процентів. У відповідності до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. За таких обставин суд дійшов висновку, що [PERSON] не надала доказів на обґрунтування позову.. Зустрічний позову підлягає задоволенню..

Outcome: approved