Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-15 00:00:00

17.01.2011 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь 9547,57 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування вимог вказала, що від шлюбу з [PERSON] вони мають сина [PERSON], [INFO], який повністю перебуває на її утриманні, оскільки відповідач відмовляється від утримання та матеріального забезпечення сина. Рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області від 11 листопада 2005 року з [PERSON] на її користь стягуються аліменти на утримання сина в розмірі ј частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Після винесення рішення суду відповідач неналежно виконує свій обовязок по утриманню сина. Внаслідок невиконання ним своїх обовязків по виплаті аліментів в повному обсязі на утримання дитини, за ним з його вини утворилася заборгованість, яка станом на 01.01.2011 року становить 2256,42 грн. Просила суд, на підставі ст.196 СК України, стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 2256,42 грн. за період з січня 2009 року по 01 січня 2011 року, згідно доданого розрахунку. В судовому засіданні позовні вимоги підтримала, уточнила та пояснила, що неодноразово зверталася до ДВС в Білогірському районі про стягнення аліментів в примусовому порядку, проте ДВС під різними приводами не виконували рішення суду, не надавали їй інформації про суму заборгованості. Відповідач має в наявності майно, проте на нього не було накладено стягнення. Просила нарахувати та стягнути з відповідача неустойку в розмірі 1 відсотка за кожен день прострочення. Відповідач позов визнав та пояснив, що при наявності у нього коштів надавав дитині допомогу. Через те, що він не має постійного місця роботи та у зв»язку із цим має мінливий дохід виникла заборгованість по сплаті аліментів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в шлюбі, який 10 вересня 2001 року розірваний, що підтверджується приєднаною до матеріалів справи копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія 1-БВ №052803, виданого 10.09.2001 року відділом РАЦС Білогірського РУЮ Хмельницької області. Від їхнього шлюбу народився син [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Білогірського районного суду Хмельницької області №2-932/05 від 11 листопада 2005 року [PERSON] зобовязаний сплачувати на користь позивачки, [PERSON] на утримання сина [PERSON], аліменти в розмірі ј частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.11.2005 року до досягнення повноліття дитиною. Відповідач був обізнаний про те, що його в судовому порядку зобовязано до сплати аліментів на неповнолітнього сина і що по виконанню цього судового рішення відкрито виконавче провадження, однак аліменти на утримання дитини не сплачувались своєчасно і в повному обсязі. Згідно довідки-розрахунку від 11.01.2011 року ВДВС Білогірського РУЮ Хмельницької області, за період з 01.01.2009 року по 01.01.20111 року нараховано аліментів 12440,42 грн. з них сплачено лише 10484 грн., заборгованість станом на 01.01.2011 року становить 1956,42 грн., тобто заборгованість із сплати аліментів виникла із вини [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Ст.20 СК України встановлено, що до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 вказаної статті у випадках, передбачених частиною першої цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим кодексом. Таким чином на вимоги позивачки про стягнення неустойки(пені) за прострочення сплати аліментів позовна давність не поширюється. Крім того, відповідач не просить застосувати строк позовної давності. Згідно із довідкою-розрахунком державного виконавця ВДВС Білогірського РУЮ Хмельницької області від 11 січня 2011 року загальна заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 1956,42 грн. З матеріалів справи встановлено, що вказана заборгованість виникла з вини відповідача, доказів на спростування цього відповідачем не надано, тому позивачка має право на неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 1 % за кожен день прострочення платежу, як передбачено ч. 1 ст. 196 СК України. Суд не погоджується з розрахунком суми неустойки, наданої позивачем, оскільки вона здійснена не у відповідності з вимогами СК України. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 196 СК України, аліменти згідно рішення суду про їх стягнення, сплачуються щомісячно, в зв'язку з чим вважаються простроченими, починаючи з наступного місяця. Таким чином, розрахунок пені буде наступний: Таким чином, неустойка (пеня) за прострочення [PERSON] сплати аліментів [PERSON] за період з січня 2009 року по грудень 2010 року включно становить 7549,09 грн. і підлягає задоволенню. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволеній частині позову.

Outcome: partial