Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання, укладеного 12.10.2004 року з відповідачкою [PERSON], згідно якого вона передала відповідачці у власність належну їй квартиру [ADDRESS], а остання взяла на себе обовязки довічно утримувати її, забезпечувати одягом, їжею, доглядом та іншою необхідною допомогою. Однак, відповідачка свої обовязки за договором належним чином не виконує, в квартирі не прибирає, продуктами, необхідний догляд та турботу не надає, відвідує дуже рідко, передбачену договором суму у розмірі 150 гривень, на її утримання не витрачає, у звязку з чим вона вимушена самостійно забезпечувати себе, сплачувати комунальні платежі. Добровільно розірвати договір відповідачка на її прохання відмовила, тому вона звернулася до суду. Відповідачка [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання від 12.10.2004 року у звязку з неможливістю його виконання з поважних причин та про визнання права власності на частку майна, посилаючись на те, що з моменту укладення договору до лютого 2011 року вона виконувала його умови у повному обсязі, регулярно забезпечувала продуктами харчування та одежею, готувала їжу, прала, прибирала, придбавала ліки та надавала іншу необхідну допомогу. Розмір фактично наданого за цей час матеріального забезпечення значно перевищує встановлений договором. У 2006 році нею за власні кошти в квартирі відповідачки встановлений новий водонагрівач, вартістю 650 гривень, у 2007 році пластикове вікно, вартістю 1633,12 гривень. З лютого 2011 року [PERSON] перестала впускати її у спірну квартиру та відмовляється приймати будь-яку допомогу, що перешкоджає виконувати зобовязання за договором в подальшому. [PERSON] причину такої поведінки їй не повідомила, однак вона її повязує з похилим віком відповідачки та довірою обіцянкам іншої родички щодо найкращого матеріального забезпечення. Враховуючи неможливість подальшого виконання договору з вини [PERSON], а також належне з її боку виконання умов договору протягом тривалого часу, а саме більше, ніж шість років, з вязку з чим нею понесені значні матеріальні витрати, вважає за необхідним визнати за нею право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним, заявлені нею позовні вимоги та обставини, викладені в заяві, підтримала в повному обсязі, зустрічний позов не визнала та додатково пояснила, що відповідачка ніколи не надавала їй належної допомоги, однак вона не висловлювала своїх претензій, оскільки більшість часу за нею доглядала та надавала допомогу мати відповідачки [PERSON], доки не захворіла та померла. Після її смерті останні пів роки відповідачка дуже рідко приходила до неї, погано прибирала та їжу не готувала, продукти харчування та ліки для неї не придбавала. Весь час з моменту укладення договору вона сплачувала власні кошти за продукти харчування, якщо їх приносили відповідачка та члени її сімї, самостійно прала більшу частину своїх речей та готувала собі їжу, сплачувала комунальні послуги, ходила до магазину для придбання продуктів харчування. Останні два місяці їй надає допомогу її племінниця. Не заперечувала, що після укладення договору в її квартирі було зроблено ремонт сантехніки, пофарбовано підлогу, встановлено вікно та водонагрівач, однак стверджувала, що сплачувала за це власні кошти, та відповідачка у цьому ніякої участі не приймала. Згодом надала суду заяву про закінчення розгляду справи за її відсутності. Представник позивачки за первісним та відповідачки за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні просила первісний позов задовольнити, оскільки відповідачка належним чином зобовязання не виконувала, харчування, одяг та необхідну допомогу у розмірі встановленої договором суми постійно не надавала. Деколи прала білизну. В більшості за нею доглядала мати відповідачки, однак за всі продукти та придбані речі вона сплачувала власні гроші, самостійно придбавала ліки, сплачувала комунальні послуги. Останній час відповідачка взагалі не відвідувала [PERSON], в звязку з чим вона звернулася за допомогою до своєї племінниці, оскільки є людиною похилого віку та потребує догляду. Також просила стягнути з відповідачки понесені судові витрати. Проти задоволення зустрічного позову частково заперечувала, оскільки позивачкою не доведено надання нею постійної допомоги тривалий час, протягом якого вона витратила кошти спів мірні вартості Ѕ частки квартири. Відповідачка дійсно відмовилась від її допомоги, однак причиною стало неналежне виконання умов договору, тому вважає можливим задовольнити зустрічний позов лише в частині розірвання договору. Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечувала, посилаючись на те, що вона з позивачкою з 1987 року знаходилась у сімейних стосунках з позивачкою, оскільки остання була дружиною ї рідного діда. Після смерті діда її сімя продовжувала спілкуватися з позивачкою та доглядати за нею. Після укладення договору її мати постійно придбавала позивачці продукти харчування, готувала їжу. Протягом всього часу вона, її мати та чоловік забезпечували її одежею, прали білизну, возили до лікарні, ходили в аптеку а ліками, кожного року здійснювали косметичний ремонт квартири, за власні кошти встановили вікно та водонагрівач, однак платіжні чеки на підтвердження цих обставин у неї не збереглися. З літа 2010 року,коли захворіла її матір, та після її смерті у листопаді 2010 року, вона особисто доглядала [PERSON], декілька разів у тиждень приходила до її квартири, прибирала, готувала їжу, прала. У січні 2011 року [PERSON] забрала ключі від квартири та перестала її пускати. Вважає, що у звязку з тривалим доглядом за [PERSON], має право на Ѕ частку квартири, тому просила зустрічні позовні вимоги задовольнити. Представник відповідачки за первісним позовом та позивачки за зустрічним в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечувала, посилаючись на його необґрунтованість, та просила зустрічний позов задовольнити, оскільки [PERSON] з 2004 року по 2010 року зобовязання виконувала належним чином не лише сама, а забезпечувала його виконання і з боку членів її сімї, що не обмежується умовами договору довічного утримання. Лише у листопаді 2010 року, після смерті матері [PERSON], [PERSON] стала висловлювати невдоволення та у січні 2011 року почала перешкоджати [PERSON] виконувати умови договору, оскільки почала приймати допомогу з боку племінниці. Суд, вислухавши сторони та їх представників, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, вважає що позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі, а зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] протягом 10 останніх років та їй відомо про укладений договір довічного утримання з [PERSON], однак остання до позивачки не приходила, а догляд надавала її мати [PERSON], яка відвідувала [PERSON] один раз на тиждень, прибирала та забирала білизну для прання. Частину речей [PERSON] прала самостійно, продукти харчування, ліки та сплату комунальних послуг здійснювала за власні кошти. Нової одежі у позивачки не бачила. [PERSON] привозила їй овочі з городу. В квартирі встановили водонагрівач, вікно, сантехніку, однак, хто сплачував за це кошти їй невідомо. Все інше в квартирі знаходиться у неналежному стані та в безладі. Ніколи не бачила, щоб після смерті матері [PERSON] приходила до позивачки та вбирала, готувала їжу, та неодноразово чула, як позивачка скаржилася на неї з приводу неналежного виконання умов договору. До 2010 року позивачка в більшосте обслуговувала себе самостійно. [PERSON] до неї приходила жінка соціальний робітник, сплачувала за комунальні послуги та приносила продукти харчування. Свідок [PERSON], яка є родичкою позивачки за первісним позовом та спілкується з нею на протязі останніх 22 років, надала суду аналогічні пояснення, а також зазначила, що останній рік [PERSON] звертається до неї за допомогою, кожний день дзвонить по телефону та скаржиться на відповідачку. Останній час вона приходить до позивачки один раз на тиждень та надає їй допомогу, привозить продукти харчування. Свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що вони тривалий час знайомі з [PERSON] та з її слів їм відомо, що остання доглядала за [PERSON] за договором довічного утримання, умови якого виконувала протягом тривалого часу, купувала продукти харчування, прала, прибирала в квартирі, готувала їжу та надавала іншу допомогу. [PERSON] та [PERSON] завжди знаходились у родинних стосунках, однак у грудні 2010 року січні 2011 року [PERSON] змінила своє ставлення до [PERSON] та припинила приймати від неї дпомогу. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є чоловіком [PERSON] та мешкає разом з нею протягом пяти років, з [PERSON] знайом з 2006 року. Про договір йому нічого відомо, однак за проханням своєї дружини неодноразово привозив позивачці продукти харчування, здійснював різноманітні ремонтні робот в квартирі. За їх власні кошти для [PERSON] придбавали пральну машину, телефонні апарати, встановлювали вікно та водонагрівач. Його дружина з 2006 року здійснювала належний догляд за [PERSON], готувала, прибирала в квартирі, однак впродовж трьох місяців перед смертю своєї матері його жінка не відвідувала [PERSON], а у грудні 2010 року їх стосунки дуже погіршилися. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є рідним братом [PERSON], а [PERSON] з 1988 року до 1995 року була дружиною його діда, після смерті якого вони підгримували сімейні стосунки з бабусею. Його сестра та мати доглядали за нею, придбавали продукти харчування за власні гроші, чоловік сестри та він здійснювали ремонт в її квартирі, він привозив їй овочі з городу. Стосунки з [PERSON] погіршилися з того часу, як до неї стала приходити її племінниця. Судом встановлено, що 12 жовтня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Другої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON]А, зареєстрований в реєстрі за № 1-1886. /а.с.5/ Згідно умов даного договору [PERSON] передала у власність [PERSON] належну їй на праві власності однокімнатну квартиру №11, розташовану в м. Маріуполі по вул. Бахчиваджи у будинку №16, загальною площею 30,5 кв.м, у т. ч. житловою 15,0 кв.м. [PERSON] зобовязалася довічно утримувати [PERSON], надаючи необхідне харчування одяг, забезпечувати надійний догляд та необхідну допомогу. Вартість харчування, одягу та необхідної допомоги сторонами встановлена у сумі 150 гривень щомісячно. Згідно з ч. 2 ст. 749 ЦК України, якщо обов'язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Відповідно до ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. У разі розірвання договору у зв'язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення, суд може залишити за набувачем право власності на частину майна, з урахуванням тривалості часу, протягом якого він належно виконував свої обов'язки за договором. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні позивачка за первісним позовом категорично стверджувала, що [PERSON] з моменту укладення ніколи не виконувала умови договору належним чином, та вона постійно зверталася за допомогою сторонніх осіб, матері відповідачки, сусідки. Протягом останніх місяців за нею здійснює догляд її племінниця. Зазначені обставини були підтвердженні також пояснення свідків [PERSON], [PERSON] З наданих позивачкою копій квитанцій дійсно вбачається, що вона самостійно сплачувала комунальні послуги /а.с.8-26/ Суд вважає, що [PERSON] не довела, що надавала належний догляд відповідно до умов договору, оскільки її посилання на виконання нею обовязків за договором протягом тривалого часу матеріалами справи, ніякими належними, допустимими, достовірними доказами не підтверджені. В судовому засіданні [PERSON] сама підтвердила той факт, що більшість часу за [PERSON] доглядала її мати. З пояснення допитаних з боку свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що [PERSON] здійснювала догляд за [PERSON], однак його якість та належність може оцінити лише відчужувач. Крім того, свідкам [PERSON] та [PERSON] про договір довічного утримання та обставини його виконання відомо лише зі слів самої [PERSON], свідок [PERSON] підтвердив, що останні три місяці перед смертю матері його жінка не відвідувала [PERSON] та після цього їх стосунки погіршилися. Свідок [PERSON] пояснив, що приходив до квартири [PERSON] за весь час лише один раз. Більше того, зазначені свідки також підтвердили, що тривалий час догляд за позивачкою здійснювала мати [PERSON] Суд також не може прийняти ствердження представника відповідачки за зустрічним позовом, що виконання договору полягало у забезпеченні догляду та не важливо, з боку кого із членів сім'ї відповідачки він надавався, оскільки умови договору довічного утримання дійсно не виключають можливості надання відчужувачу допомоги сторонніми особами, але у той же час і не позбавляють від виконання взятих на себе обовязків набувача. При цьому домовленості між сторонами про передання обовязків набувача іншим особам не існувало. За таких обставин, виходячи з того, що [PERSON] є людиною похилого віку, потребує стороннього догляду, а [PERSON] не довела, що надає належний догляд, та враховуючи те, що обидві сторони наполягають на розірванні договору, оскільки він не виконується, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову в повному обсязі та зустрічного позову в частині розірвання договору. При цьому, з огляду наведених обставин, суд вважає, що відмова [PERSON] у січні 2011 року від договору не може бути підставою для задоволення позову [PERSON] в частині визнання за нею права власності на Ѕ частку квартири, оскільки ця відмова була повязана саме із неналежним виконанням обовязків за договором з боку [PERSON], остання не довела, що тривалий час з 2004 року по 2010 рік надавала необхідну допомогу [PERSON] та понесла у звязку з цим значні витрати. Неможливість виконання договору з боку [PERSON] не обумовлена обставинами, що мають істотне значення та не є підставою для визнання за нею права власності на частину майна. З наданого відповідачкою за зустрічним позовом договору №6-0413 від 16.07.2007 року вбачається, що в квартирі [PERSON] дійсно було встановлено вікно та вартість виконаних робіт за договором складає 1633,12 гривень, однак договір укладався [PERSON], а квитанції щодо сплати грошових коштів за цим договором взагалі відсутні. /а.с.43,44/, з товарного чеку на придбання газового водонагрівача, вартістю 650 гривень, також не вбачається, ким саме були понесені витрати на його придбання./а.с.45-47/ Крім того, згідно висновку кваліфікованого оцінювача станом на 31.03.2011 рік ринкова вартість спірної квартири складає 133916 гривень /а.с.62-86/, та зазначені [PERSON] суми понесених витрат не рівнозначними вартості Ѕ частки. Інших належних обґрунтувань заявлених вимог [PERSON] не наведено. Таким чином, відмовляючи в задоволенні позову [PERSON] в частині залишення визнання за нею права власності на Ѕ частку квартири, суд виходить з того, що вона не навела обставин та не надала на їх підтвердження доказів, які б свідчили про необхідність залишення у її власності частки майна, а наведені нею зусилля та суми витрат належно не підтверджені та не є співмірними вартості Ѕ частки квартири. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, у звязку із задоволенням первісного позову в повному обсязі, суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 51 гривня, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 500 гривень, витрати, повязані зі зверненням до спеціаліста для проведенням оцінки нерухомого майна в розмірі 400 гривень. Витрати, понесені позивачкою на сплату послу представника, повязаних з веденням справи в суді, в розмірі 2000 гривень, суд не стягує з відповідачки, оскільки послуги з представництва в суді не відносяться до надання особою правової допомоги. У звязку із відмовою в задоволенні зустрічного позову в частині визнання права власності на Ѕ частку квартири, суд стягує з [PERSON] на користь держави недоплачений судовий збір в розмірі 618 гривень 58 копійок, виходячи з вартості Ѕ частки квартири на час розгляду справи (133916 грн.:2х1%-51) На підставі ст.ст. 749, 755, 756 ЦК України,

Outcome: partial