Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-07 00:00:00

У серпні 2010р. Відкрите акціонерне товариство «Одеський механічний завод» (далі ВАТ «Одеський механічний завод») звернулося до суду з зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що згідно наказу по державному механічному заводу № 10 від 18 січня 1968 року та Положення про порядок поселення та проживання у гуртожитку на території державного механічного заводу на другому поверсі заводоуправління було обладнано гуртожиток для тимчасового проживання працівників заводу не забезпечених житлом, осіб, прибувають на завод у відрядження те чергової зміни у випадках аварійних ситуацій. 11 травня 2005 року головним державним санітарним лікарем Малинвського району м. Одеси [PERSON] за результатами розгляду акту санітарно-гігієнічного обстеження ВАТ Одеський механічний завод» було винесено Постанову про застосування адміністративно-запобіжних заходів порушення санітарного законодавства № 136, якою на постійній основі заборонено експлуатацію гуртожитку робітників ВАТ Одеський механічний завод» по вул. Прохоровській, 40, з 01 серпня 2005 року. 16 травня 2005 року на виконання зазначеної Постанови Головою правління ВАТ Одеський механічний завод» [PERSON] було видано наказ № 53 « Про розселення гуртожитку заводу» на виконання якого робітники заводу, що проживали у зазначених приміщеннях були розселені до гуртожитків міста, а приміщення переобладнані у виробничі. Проте, на теперішній час громадянин [PERSON], [INFO], який працював у ВАТ «Одеський механічний завод» з 14.04.1999 року на посаді маляра [PERSON], і який звільнився з ВАТ «Одеський механічний завод» за ст. 38 КЗпП України, перебуває на реєстраційному обліку у ВГІРФО Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОГУ УМВС України в Одеській області, як особа, що проживає у гуртожитку за адресою: м. Одеса, вул. Прохорівська, 40 Ухвалою суду від 25 жовтня 2010 року провадження у цивільній справі за позовом ВАТ «Одеський механічний завод» до [PERSON], Малиновського РВ ОГУ УМВС України в Одеській області в особі ВГІРФО Хмельницького ВМ про усунення перешкод в користуванні майном та зняття з реєстрації, в частині позовних вимог про зобовязання Малиновського РВ ОГУ УМВС України в Одеській області в особі ВГІРФО Хмельницького ВМ зняти з реєстрації [PERSON], було закрито. Ухвалою суду від 25 жовтня 2010 року Малиновський РВ ОГУ УМВС України в Одеській області в особі ВГІРФО Хмельницького ВМ був залучений в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. В листопаді 2010р. позивачем були змінені позовні вимоги та остаточно ВАТ «Одеський механічний завод» просило визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням по вул. Прохоровська, 40, в м. Одесі, внаслідок його відсутності понад встановленні строки. В судове засідання призначене на 08 грудня 2010 року представник позивача не зявився, проте надав суду заяву, про слухання справи за його відсутності. Крім того, просив суд розглянути поданий позов в порядку заочного провадження, у зв'язку з систематичною неявкою відповідача в судові засідання, про що надав заяву (а.с. 46). Відповідач в судове засідання не зявився, про час, місце і дату судового засіданні повідомлений відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України . Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з неявкою відповідача та неповідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представника позивача, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном та зняття з реєстрації підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.І ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Судом встановлено, що ВАТ ««Одеський механічний завод» створено відповідно до рішення Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області від ЗО березня 1995р. №361 шляхом перетворення державного підприємства механічного заводу у відкрите акціонерне товариство. ВАТ «Одеський механічний завод» є юридичною особою, субєктом господарювання . має самостійний баланс, рахунки в банках, печатку та кутовий штамп із своїм найменуванням, знак для товарів і послуг. У ході розгляду справи судом встановлено, що згідно наказу по державному механічному заводу №10 від 18 січня 1968р.та Положення про порядок поселення та проживання у гуртожитку на території вказаного заводу на другому поверсі заводського управління було обладнано гуртожиток по вул. Прохорівська,40, у м. Одесі для тимчасового проживання працівників заводу не забезпечених житлом, осіб, що прибувають на завод у відрядження та чергової зміни у випадку аварійних ситуацій (а.с.5). 05.04.2000р. [PERSON] був прийнятий на посаду слюсаря механічно-збірних робіт 2 розряду у ВАТ «Одеський механічний завод» на підставі наказу № 19 К від 03.04.2000р. (а.с. 17). Після прийняття на роботу [PERSON] була надана житлова площа у гуртожитку по вул. Прохорівська,40, у м. Одесі і з 17 грудня 2000р. відповідач був зареєстрований за зазначеною адресою. 21.08.2006р. [PERSON] був звільнений за власним бажанням з роботи ВАТ «Одеський механічний завод», на підставі наказу № 54 К від 17.08.2006р.(а.с.18). Після звільнення відповідач у гуртожитку не проживав і не проживає але з реєстраційного обліку за зазначеною адресою не знявся. 01 серпня 2005р. була заборонена експлуатація гуртожитку робітників ВАТ «Одеський механічний завод» по вул. Прохорівська,40, у м. Одесі, на підставі постанови головного державного санітарного лікаря Малиновського району м. Одеси про застосування адміністративно-запобіжних заходів за порушення санітарного законодавства від 11 травня 2005р. № 136 (а.с.7). На виконання вказаної постанови головою правління ВАТ «Одеський механічний завод» був видано наказ від 16 травня 2005р. № 53 «Про розселення гуртожитку заводу», згідно якого робітники заводу, що проживали у зазначених приміщеннях були розселені до гуртожитків місця, а приміщення переобладнані у виробничі (а.с.8). Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, а саме порядок надання жилої площі в гуртожитках підприємств, установ, організацій, користування та виселення з гуртожитків, їх утримання регулюються 127-132 ЖК України, Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986р. № 208, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Гуртожитки складаються з приміщень, призначених для проживання і спільного користування кількома одинокими особами, які не перебувають у сімейних стосунках, або для проживання окремих сімей. Гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших осіб у період роботи або навчання. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Переобладнання жилих будинків під гуртожитки проводиться з дозволу виконавчого органу обласної, міської ради. Жила площа в гуртожитках надається за спеціальним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та відповідного профспілкового комітету. Відповідно до 132 ЖК України працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в звязку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Право користування службовим приміщенням повязане з виконанням особою певних трудових функцій чи обіймання певної посади. Тому договір найму службових жилих приміщень розривається, а отже, і припиняється право користування, коли наймачі припиняють трудові відносини з підприємством, установою, організацією, що надали таке житло. Відповідно до ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідач з серпня 2006 р. у гуртожитку не проживає і тому відповідно до ст. 71 ЖК України втратив право на користування житловою площею в гуртожитку. Суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідач відсутній по місцю своєї реєстрації понад пів року без поважних причин. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. Відповідачем до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на власний розсуд. За такими обставинами, суд дійшов до висновку, що позов про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном та зняття з реєстрації, підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Як вказує ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, до яких відносяться, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а також витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду. Судовий збір у справі складає 8,50 грн., витрати на ІТЗ судового розгляду справи - 37грн. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовій збір в сумі 25,00 грн. га витрати на ІТЗ у сумі 37,00грн. На підставі ст.ст. 71, 127-132 ЖК України, Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986р. № 208України,

Outcome: approved