Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-15 00:00:00

05 березня 1999 року [PERSON] і [PERSON] уклали між собою шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис за №35 та видано подружжю свідоцтво про одруження серії І-ГЮ №020298. Подружжя спільних дітей від шлюбу немає. [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що одруження з відповідачем виявилось невдалим. Згідно доводів позивачки відповідач не піклується про створення нормальних сімейних стосунків, взаємоповагу один до одного та припинив брати участь у веденні домашнього господарства. Проживати із відповідачем однією сім'єю [PERSON] не бажає. З цих мотивів позивачка просить суд розірвати шлюб, укладений із [PERSON], так як розірвати шлюб через орган РАГСу неможливо із-за неявки відповідача. У судове засідання сторони не з'явилися. У письмовій заяві від 16 листопада 2010 року позивачка підтримала позовні вимоги та просила суд розірвати шлюб і розглянути справу у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Будь-яких заяв чи клопотань від відповідача в суд не надходило. Дослідивши і оцінивши в сукупності письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню в повному обсязі. Зі змісту позову і доводів [PERSON] слідує, що спільне життя між подружжям не склалося. Сторони не підтримують сімейно-шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Вказані обставини не спростовані відповідачем. Позивачка бажає розірвати шлюб, примирення вважає неможливим. Отже, судом встановлено, що сім'я [PERSON] і [PERSON] фактично не існує. подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, так як цс суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення. Згідно з вимогами, передбаченими ч.І ст.24 СК України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Ч.ч.І. 4 ст.55 СК України передбачають, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, а також зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Відповідно до ч.ч.З, 4 ст.5б СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Отже, суд вважає, що в разі небажання, навіть, одного з подружжя проживати спільно у шлюбі - такий шлюб не може бути збереженим. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З наведених підстав суд вирішив розірвати шлюб, укладений між [PERSON] і [PERSON], оскільки вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, так як суперечить інтересам позивачки. Враховуючи наведене, на підставі ч.І ст.24, ч.ч.І, 4 ст.55. ч.ч.З, 4 ст.56, ч.2 ст. 104, ч.З ст. 105, ч.І ст. 110. ст. 112 СК України,

Outcome: approved