Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-10 00:00:00

В травні 2009 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним. Позивачка вказувала на те, що відповідачам у справі [PERSON] і [PERSON] на праві спільної часткової власності належала квартира № [ADDRESS]. 1 жовтня 2007 р. відповідач [PERSON] скоїв вбивство її доньки. В звязку з чим відносно нього було порушено кримінальну справу за обвинуваченням його у скоєнні злочину, передбаченого ст.115 КК України (вбивство вчинене з особливою жорстокістю та з корисливих мотивів), і відповідач знаходився під вартою. 7 листопада 2007 р. відповідач [PERSON], перебуваючи в Миколаївському слідчому ізоляторі, видав [PERSON] довіреність, якою уповноважив її продати належну йому 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Зазначену довіреність було посвідчено начальником Миколаївського слідчого ізолятору. 18 грудня 2007 р. відповідачка [PERSON], діючи на підставі виданої їй довіреності, продала квартиру своєму родичу [PERSON] Посилаючись на те, що 17 грудня 2007 р. на вказану квартиру постановою слідчого був накладений арешт та договір купівлі-продажу був укладений відповідачами з метою ухилення від можливої конфіскації майна та без наміру створити правові наслідки, позивачка просила суд визнати недійсними довіреність від 07.11.2007 р. і договір купівлі- продажу спірної квартири від 18.12.2007 р., повернувши сторони в первісний стан. В подальшому позивачка уточнила вимоги позову, вказуючи також на те, що її визнано потерпілою в кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] Вироком апеляційного суду Миколаївської області від 26.02.2008 р. [PERSON] було визнано винним у скоєнні особливо тяжкого злочину та призначено покарання у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, а також стягнуто на її користь 170500 грн. у відшкодування майнової і моральної шкоди. Оскільки постановою слідчого від 17.12.2007 р. було накладено арешт на спірну квартиру, відповідачі не мали права її відчужувати. Посилаючись на те, що укладений договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, а тому є фіктивним, просила суд визнати недійсним договір купівлі- продажу квартири з цих підстав, повернувши сторони в первісний стан. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов, просили про його задоволення. Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] позов не визнали. Вказуючи на те, що [PERSON] не було відомо про постанову слідчого від 17.12.2007 р. про накладення арешту на квартиру, до того ж остання мала право розпоряджатися своєю частиною квартири на свій розсуд. В судове засідання 11 квітня 2011 р. відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не зявилися. Про час і місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, представника відповідача, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Як слідує з матеріалів справи у провадженні слідчого СУ УМВС України в Миколаївській області Покраса І.В. з 2007 р. знаходилася кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого п.п.4,6,9 ч.2 ст. 115 КК України. Перебуваючи під вартою 7 листопада 2007 р. [PERSON] видав своїй матері [PERSON] довіреність на продаж належної йому 1/2 частки квартири [ADDRESS]. Вказана довіреність була посвідчена 07.11.2007 р. начальником Миколаївського слідчого ізолятору. 18 грудня 2007 р. між [PERSON], яка діяла за себе та за [PERSON] на підставі вказаної довіреності з однієї сторони та [PERSON] з другої, було укладено договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] і [PERSON] передали у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Зазначений договір купівлі-продажу 18 грудня 2007 р. було посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К.Т. та зареєстровано в реєстрі за №200. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно вимог ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. З матеріалів цивільної справи вбачається, що в ході досудового слідства 5 листопада 2007 р. слідчим СУ УМВС Покрасом І.В., в провадженні якого перебувала кримінальна справа, було надано погодження на посвідчення начальником слідчого ізолятору довіреності [PERSON] на право розпорядження [PERSON] належною йому часткою квартири №[ADDRESS]. 17грудня 2007 р. постановою слідчого СУ УМВС Покраса І.В. з метою забезпечення відшкодування шкоди і можливої конфіскації майна накладено арешт на все майно [PERSON] 18грудня 2007 р. копію зазначеної постанови надіслано до БТІ та 19.12.2007 р. внесено відомості до реєстру заборон щодо відчуження майна, належного [PERSON] З постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 08.10.2009 р. та пояснень слідчого в судовому засіданні слідує, що [PERSON] звернулася до нього з проханням надати дозвіл на посвідчення довіреності від імені її сина, пояснивши, що така довіреність їй потрібна для реєстрації у квартирі [ADDRESS] його новонародженої доньки. Тому він дав згоду на посвідчення довіреності від імені [PERSON] лише для реєстрації його доньки в квартирі. Зазначене підтверджувала і сама відповідачка. В той же час [PERSON], діючи від свого імені та від імені свого сина [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої начальником СІЗО, уклала договір купівлі-продажу квартири з [PERSON] Відповідно до положень ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, що зумовлювалися цим правочином. З матеріалів справи вбачається, що після укладення спірного договору купівлі- продажу відповідачі [PERSON] і [PERSON] до 2009 р. залишалися зареєстрованими в спірній квартирі [ADDRESS]. Так з довідок адресного бюро слідує, що [PERSON] була виписана з квартири лише 3 квітня 2009 р. на [ADDRESS], де зареєстрований і проживає відповідач [PERSON] Відповідач [PERSON] був виписаний з квартири 4 серпня 2009 р. Відповідач [PERSON] з реєстрації за місцем свого проживання не знімався. Як свідчать матеріали справи після укладення спірного договору [PERSON] в квартиру [ADDRESS] не вселявся, квартирою не користується, комунальні послуги не сплачує. З довідки ОСББ «Затишок» вбачається, що оплату за комунальні послуги постійно здійснює [PERSON] За адресою спірної квартири відповідачці продовжує надходити кореспонденція. Таким чином, враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що укладений між [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені [PERSON] і [PERSON] договір купівлі-продажу квартири №[ADDRESS] не був спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним, а відтак приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Згідно зі ст.85 ЦПК України та постанови КМУ від 27.04.2006 р. №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ і порядок їх компенсації за рахунок держави, на користь позивачки з відповідача підлягають стягненню документально підтверджені понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн. Відповідно зі ст..88 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки підлягають стягненню судовий збір у розмірі 528 грн. 25 коп. та інформаційно-технічні витрати у розмірі 250 грн.

Outcome: approved