Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-17 00:00:00

У листопаді 2010 року позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння та відшкодування матеріальної шкоди. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що вироком Броварського міськрайонного суду від 18 березня 2008 року він був засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки та стягнення матеріальної та моральної шкоди в сумі 144\~773 грн. Апеляційним судом Київської області зазначений вирок було змінено в частині помякшення покарання шляхом застосування до призначення судом основного покарання ст. 75 КК України, звільнивши [PERSON] від відбування основного покарання з випробовувальним строком 3 роки. Постановлено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди 52\~191 грн. 25 коп. Позивача було притягнуто до кримінальної відповідальності за те, що він грубо порушив вимоги п. 16.13 ПДР України, в результаті чого допустив зіткнення з мотоциклом [NUMBER], під керуванням [PERSON] Вказаний мотоцикл належить на праві власності [PERSON] Його ринкова вартість 52\~191 грн. Вважає, що матеріальна шкода, завдана відповідачами йому складає 1\~500 грн., що виразилось у витратах по оплаті юридичної допомоги, моральна шкода 10\~000 грн. З огляду на наведене та посилаючись на норми закону, позивач просив суд: спонукати [PERSON] передати право власності позивачу на мотоцикл [NUMBER]; витребувати з незаконного володіння [PERSON] залишки пошкодженого мотоцикла [NUMBER]; стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 11\~500 грн. та моральну шкоду у розмірі 10\~000 грн.; стягнути солідарно з відповідачів на його користь судові витрати у сумі 235 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили задовольнити його в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував, просив в його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що позивачем не було виплачено [PERSON] всю суму, стягнену з нього відповідно до ухвали Апеляційного суду Київської області від 21 травня 2008 року на користь відповідача, а тому на даний час немає підстав для передачі у власність спірного мотоцикла, також відсутні підстави для стягнення матеріальної та моральної шкоди, витрат на правову допомогу, так як відсутні докази, що такі факти мали місце. Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, наявні письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння та відшкодування матеріальної шкоди повинні бути залишені без задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Броварського міськрайонного суду від 18 березня 2008\~року [PERSON] був засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України 2001 року, йому було призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки, стягнено з нього: на користь [PERSON] матеріальну шкоду 22\~582 грн. 22 коп. та моральну шкоду 50 000 грн., на користь [PERSON] моральну шкоду 10\~000 грн., на користь [PERSON] моральну шкоду 10\~000 грн., на користь [PERSON] матеріальну шкоду 52\~191 грн. 25 коп., речовим доказом мотоциклом [NUMBER], було дозволено власнику користуватися та розпоряджатися ним. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 травня 2008 року зазначений вирок було змінено, помякшено позивачу покарання шляхом застосування до призначеного судом основного покарання ст. 75 КК України, звільнивши [PERSON] від відбування основного покарання з випробовуванням з іспитовим строком 3 роки, в решті вирок залишено без змін. Позивача було притягнуто до кримінальної відповідальності за те, що він грубо порушив вимоги п. 16.13 ПДР України, в результаті чого допустив зіткнення з мотоциклом [NUMBER], під керуванням [PERSON], спричинив йому тяжкі тілесні ушкодження. Згідно з висновком судово-автотоварознавчої експертизи, призначеної у кримінальній справі, матеріальний збиток власнику мотоциклу [PERSON] складає 51\~191 грн. 25 коп. 26 травня 2008 року на імя [PERSON] було видано виконавчий лист про стягнення з позивача на його користь 52\~191 грн. 25 коп., на підставі якого 15 липня 2008 року ВДВС Броварського МУЮ було відкрито виконавче провадження. Відповідно до абз. 3 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається та, які підтверджували їх вимоги та заперечення. На даний час позивач не відшкодував відповідачу [PERSON] матеріальні збитки у сумі 52\~191 грн. 25 коп., а отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про спонукання [PERSON] передати право власності йому на мотоцикл [NUMBER]. Оскільки [PERSON] не являється власником спірного транспортного засобу, а тому він не може висувати позовні вимоги про витребування з незаконного володіння [PERSON] залишки цього мотоцикла. Статтею 23 ЦК України визначено, у чому може полягати моральна шкода, яким чином вона відшкодовується та які критерії визначення її розміру. У відповідності до ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Положення пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31\~березня 1995\~року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди встановлює, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з абз. 2 п. 5 цієї ж Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пунктом 9 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Враховуючи вимоги згаданого законодавства України, суд вважає, що позивачу слід відмовити в його позовних вимогах в частині стягнення із [PERSON] на його користь моральної шкоди у сумі 10\~000 грн., оскільки він не довів існування тих фактів, які дають підстави для такого стягнення і у такому розмірі. Позивачем не було доведено витрати на юридичну допомогу у сумі 1\~500 грн., хоча це є предметом доказування, до того ж, відповідно до ст. 79 ЦПК України ці витрати належать до судових витрат, які в силу ч. 1 ст. 88 ЦПК України можуть бути стягнені на користь позивача лише у разі задоволення його позову, що не має місце бути у даній справі, а тому у цій частині позовних вимог теж необхідно відмовити. Тобто, суд приходить до висновку про безпідставність вимог [PERSON] та відмовляє йому у їх задоволенні у повному обсязі. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України, п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», п.п. 3-5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31\~березня 1995\~року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди,

Outcome: dismissed