Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-15 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] міська Рада про стягнення суми за договором На підтвердження своїх позовних вимог вони зазначили, що є власниками будинків: [PERSON] по вул. Толбухіна, 2, [PERSON] по вул. Толбухіна, 4, [PERSON] по вул. Толбухіна, 6, [PERSON] по вул. Толбухіна, 5, [PERSON] по вул. Гагаріна, 2, [PERSON] по вул. Гагаріна, 6, [PERSON] по вул. Гагаріна, 11. В 2003 році з метою газифікації вулиць Толбухіна та Гагаріна вони звернулися до відповідача ВАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», де їм було розяснено, що коштів на газифікацію немає, в зв'язку з чим, вони можуть за власні кошти придбати необхідні матеріали, оплатити вартість підготовки необхідних документів, проектної документації. Спільним рішенням вони вирішили понести витрати по газифікації зазначених вулиць. Займатися газифікацією та оформленням і підписанням документів від їх імені доручили [PERSON] У зв'язку з газифікацією вулиць Толбухіна та Гагаріна вони витратили 21730,26 грн., що підтверджується квитанціями. Актом № 828, складеним в грудні 2004 року вказаний газопровід був переданий в експлуатацію [PERSON] управлінню по газопостачанню та газифікації ВАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз». Вважають, що угоду від 03.09.2004р. на будівництво розпорядчих газових мереж, яку вони уклали з відповідачем, було укладено ними під впливом тяжкої обставини та на край невигідних умовах, оскільки для виділення витрачених коштів їм довелося змінити налагоджений уклад життя, скоротити придбання предметів першої необхідності, що призвело до моральних страждань, у зв»язку з чим, просять повернути їм витрачені за угодою кошти та понесені судові витрати. В судовому засіданні позивачі та їх представник [PERSON] уточнили позовні вимоги, пред»явивши їх також до [PERSON] міської Ради та просили суд поновити строк звернення до суду, обґрунтовуючи його пропуск поважними причинами, такими як тривале вирішення судом їх цивільного позову до тих самих відповідачів про визнання права власності на частину газопровіду, скасування судових рішень та направлення їх на новий розгляд судом вищої інстанції, оскільки лише18 лютого 2010 р. Апеляційним судом Донецької області було залишено без змін рішення Красноармійського міськрайонного суду від 08 грудня 2009р., яким було відмовлено у задоволенні їх позовних вимог. Також просять визнати недійсним п.3.2.3. договору від 03.09.2004р. на будівництво розпорядчих газових мереж стосовно безоплатної передачі побудованих розподільчих газових мереж та споруд на баланс [PERSON] УГГ, стягнути з [PERSON] акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» на користь позивачів 21730,26 грн., а саме на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 4346,05 грн., на користь [PERSON]- 4346,06 грн. У відшкодування моральної шкоди, позивачі просять стягнути на їх користь з відповідача [PERSON] акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» 20000 грн. по 4000грн. відповідно кожному позивачу, а також відшкодувати понесені судові витрати у сумі витрат по сплаті держмита 217,30 грн., по 43,46 грн. кожному з позивачів, у відшкодування витрат по сплаті збору за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн. по 24 грн. кожному відповідачу, а також відшкодувати витрати, понесені за оплату послуг адвоката у сумі 2500 грн., стягнувши по 500 грн., кожному позивачу. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» [PERSON], що діє за дорученням, позовні вимоги не визнала з тих підстав, що надземний газопровід відноситься майна, яке є це власністю держави. ВАТ "Донецькобленерго" здійснює управління газотранспортною системою в склад якої також входять і міський газопровід, який є невідємною частиною єдиної системи газопроводу. Управління газотранспортною мережею здійснюється на засадах надійності, ефективності та безпеки газопостачання Донецької області в тому числі шляхом прийняття у державну власність збудованих газопроводів та споруд на них з метою їх централізованого управління. У звязку з необхідністю забезпечення постійного та безаварійного функціонування газотранспортної системи прийнято ряд нормативних актів якими передбачена передача побудованих газопроводів до державної та комунальної власності. Газопровід низького тиску на вулицях Толбухіна та Гагаріна в м. Красноармійську Донецької області дійсно збудовано за кошти мешканців цих вулиць, але згідно Договору на будівництво розподільчих газових мереж від 03.09.2004 року, укладеного між представником позивачів [PERSON] та ВАТ "Донецькоблгаз", після закінчення будівельних робіт передано на баланс [PERSON] УГГ ВАТ "Донецькобленерго". Просить відмовити у задоволенні позову, визнавши неповажним пропуск позивачами строку звернення до суду. Представник відповідача [PERSON] міської ради позовні вимоги не визнав, вважає їх такими, що не відповідають вимогам закону. Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з»явились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності та вирішення спору на користь позивачів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до висновку, що вимоги позивачів підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.60 ЦПК України кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 213 ч.3 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що позивачі по справі є власниками відповідних будинків: [PERSON] по вул. Толбухіна, 2 згідно Договору купівлі- продажу будинку від 24.06.1967 року; [PERSON] по вул. Толбухіна, 4 згідно Договору купівлі-продажу будинку від 13.02.2001 року; [PERSON] по вул. Толбухіна, 6 згідно Договору купівлі-продажу будинку від 21.04.2005 року; [PERSON] по вул. Толбухіна, 5, [PERSON] по вул. Гагаріна, 2, згідно Договору купівлі-продажу будинку від 27.09.2005 року; [PERSON]Д та [PERSON] по вул. Гагаріна, 6, згідно Договору купівлі-продажу будинку від 25.12.1991 року; [PERSON] по вул. Гагаріна, 11 , згідно Договору на право забудови. Згідно протоколу зборів жителів вул.Толбухіна та вул.Гагаріна міста [PERSON] від 05.11.2003 року позивачі по справі вирішили провести газифікацію зазначених вулиць за власні кошти, з цією метою уповноважили [PERSON] збирати кошти, укладати від їх імені угоди та замовлення, проводити оплату та здійснювати інші дії, повязані з газифікацією вулиць Толбухіна та Гагаріна. 03.09.2004 року був укладений договір на будівництво розподільчих газових мереж між ВАТ «Донецькоблгаз» (виконавець) та [PERSON] ( замовник). Відповідно до зазначеного договору замовник зобовязався оформити згоду всіх членів кооперативу, в зазначеному випадку це жителі вулиць Толбухіна та Гагаріна, на безоплатну передачу побудованих розподільчих газових мереж та споруд на баланс [PERSON] УГГ, а по закінченню будівельних робіт передати побудовані газові мережі на баланс [PERSON] УГГ, що є структурним підрозділом ВАТ "Донецьклбленерго" до врізки до діючого газопроводу. В звязку з газифікацією вулиць Тобухіна та Гагаріна було всього витрачено на придбання матеріалів, виконання проектної документації та інше 21730,26грн., що підтверджується квитанціями на імя [PERSON] Зазначені вище обставини встановлені рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 08 грудня 2009р., яке набрало чинності, по цивільній справі за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», про визнання права спільної часткової власності, що є доведеними обставинами та доказом по справі. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтвердила, що вона дійсно підписала договір на будівництво розподільчих газових мереж від 03.09.2004 р., оскільки в іншому випадку їм не дозволили б проводити газифікацію вулиці. 24.03.2004 року [PERSON] міською радою було прийнято рішення за № 4/13-30 з метою виконання розпоряджень голови обласної державної адміністрації від 07.10.2002 року № 467 «Про запезпечення безпечної експлуатації газових мереж», а також на підставі Закону України «Про передачу обєктів права державної і комунальної власності», Постанови Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 року № 1482 «Про передачу обєктів права державної і комунальної власності» про прийняття обєктів системи газопостачання, побудованих за рахунок коштів населення, в міську комунальну власність з подальшою безкоштовною передачею в державну власність [PERSON] управлінню по газопостачанню та газифікації відповідно до акту прийому-передачі (а.с.40-41). Згідно до акту прийому-передачі №828 в грудні 2004 року комісією, яка була створена відповідно до рішення [PERSON] міської ради від 24.03.2004 року» , було зафіксовано передачу на баланс [PERSON] УГГ обєктів газопостачання, в тому числі наземний газопровід низького тиску по вул. Товбухіна-Гагаріна, балансовою вартістю 6376,00 грн., діаметром 57 довжиною 36 метрів, діаметром 89 252 метри, діаметром 108 110 метрів, акт підписаний в тому числі представником позивачів [PERSON] Згідно зазначеного акту в бухгалтерії [PERSON] управління по газопостачанню та газифікації була відкрита інвентаризаційна картка № 1675, газопроводу присвоєно інвентаризаційний номер 1467. Таким чином, судом встановлено, що за кошти позивачів [PERSON],[PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON] було газифіковано частину вулиць Толбухіна та Гагаріна в місті Красноармійську Донецької області та затрачено ними 21730,26 грн. Позивачі [PERSON] та [PERSON] не приймали участі в газифікації вулиці, оскільки придбали свої будинки в 2005 році. З договору на будівництво розподільчих газових мереж між ВАТ «Донецькоблгаз» (виконавець) та [PERSON] ( замовник) від 3 вересня 2004 року вбачається, що замовник зобовязався оформити згоду всіх членів кооперативу, в зазначеному випадку це позивачі мешканці вулиць Толбухіна та Гагаріна, на безоплатну передачу побудованих розподільчих газових мереж та споруд на баланс [PERSON] УГГ, а по закінченню будівельних робіт передати побудовані газові мережі на баланс [PERSON] УГГ ВАТ "Донецькобленерго" до врізки до діючого газопроводу (а.с.37). Отже, судом встановлено, що позивачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на договірній основі було дозволено за власний рахунок придбати труби та підключитись до мережі газопроводу, що вони і зробили. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. У той же час, відповідно до вимог ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами (стороною) вимог, які встановлені ч.1-3; 5-6 ст.203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до вимог ст. 216 ЦК України, недійсний договір не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину, кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Якщо у зв»язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Відповідно до вимог ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відповідно до вимог ст.233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на край невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, передбачені ст. 226 цього кодексу. Сторона, яка скористалась тяжкою обставиною, зобов»язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв»язку з вчиненням цього правочину. Згідно з вимогами ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до вимог п.5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причинами пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Враховуючи викладене, суд вважає причини пропуску позивачами строку звернення з позовною заявою до суду поважними, оскільки дійсно мало місце тривале вирішення судами різних інстанції їх цивільного позову до тих самих відповідачів про визнання права власності на частину газопровіду, через скасування судових рішень та направлення їх на новий розгляд судом вищої інстанції, та лише18 лютого 2010 р. Апеляційним судом Донецької області було залишено без змін рішення Красноармійського міськрайонного суду від 08 грудня 2009р., яким було відмовлено у задоволенні їх позовних вимог. Стосовно вимог позивачів та їх представника на причину визнання недійсним п.3.2.3. Договору на будівництво розподільчих газових мереж від 03.09.2004 року, укладеного між представником позивачів [PERSON] та ВАТ "Донецькоблгаз", суд зазначає наступне. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28.04.1978р. зі змінами та доповненнями, під тяжкими обставинами недійсного правочину слід розуміти крайню форму несприятливого матеріального, соціального чи іншого становища. Такий правочин особа вчиняє добровільно, більш того, вона сама може бути ініціатором такого правочину, вона усвідомлює, що вчиняє правочин на вкрай невигідних для себе умовах (тут нема помилки або обману), але вимушена це зробити під впливом тяжкої обставини. У даному випадку, відповідач-Красноармійське управління по газопостачанню та газифікації ВАТ «Донецькоблгаз» є єдиним поставником такого виду послуг у м. Красноармійську. Укладаючи спірну угоду з відповідачем, позивачам та самому ВАТ "Донецькоблгаз" було відомо про таке його положення на ринку послуг та невигідність для другої сторони умов пункту 3.2.3. спірної угоди щодо безоплатної передачі побудованих розподільчих газових мереж та споруд на баланс [PERSON] УГГ, а по закінченню будівельних робіт передання побудованих газових мереж на баланс [PERSON] УГГ ВАТ "Донецькобленерго" до врізки до діючого газопроводу. Викладене, дає суду підстави для задоволення у повному обсягу позовних вимог позивачів у частині стягнення з [PERSON] акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» на їх користь суми 21730,26 грн., а саме на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 4346,05 грн., на користь [PERSON]- 4346,06 грн. Стосовно вимог про відшкодування позивачам моральної шкоди, суд приходить до наступного. Роз»яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року « Про судову практику по справам про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» пов»язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв»язків позивачів, зменшення їх суспільної активності, потребують від них додаткових зусиль для організації життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер, глибину душевних страждань позивачів, а саме той факт, що для забезпечення своїх щоденних вимог, пов»язаних з користуванням газом, позивачі відмовляли собі у придбанні необхідних речей та їжі для отримання необхідної для проведення газу суми грошових коштів. Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України, виходячи з засад розумності та справедливості, частково задовольняє позовні вимоги позивачів та стягує на їх користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 5\~000,00 грн. - по 1000,00 грн. кожному. Стосовно відшкодування позивачам понесених судових витрат, які складаються з оплати правової допомоги адвоката, суд визнає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсягу з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.84 ЦПК України, витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката несуть сторони. Будь-яка матеріальна вимога щодо оплати праці адвоката має бути аргументованою та виходити з обґрунтованості вартості послуг правового характеру, наданих адвокатом. По даній справі, розмір вартості послуг адвоката підтверджений наявними у матеріалах справи угодами та довідками про сплату позивачами на користь адвоката суми гонорару, усього 2500,00 грн., яка й підлягає стягненню з відповідача ВАТ «Донецькоблгаз» по 200,00 грн. кожному позивачу. Позивачам, на користь яких ухвалено рішення, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, відшкодовуються понесені судові витрати, підтверджені документально, відповідно до частини задоволених позовних вимог. Таким чином, суд стягує на користь позивачів з відповідача ВАТ «Донецькоблгаз» у відшкодування витрат по сплаті держмита 200,00 грн., по 40,00 грн. кожному позивачу, а також у відшкодування витрат по сплаті збору за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 100,00 грн. по 20,00 грн. кожному позивачу.

Outcome: partial