Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-22 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними договору купівлі- продажу, договору дарування та визнання права власності на 1/2 частину квартири. Свій позов обґрунтовує тим, що з 24.09.1999 року по 22.11.2006 року він перебував у шлюбі з [PERSON], від якого народився син [PERSON] , [INFO]. Як стверджує позивач під час шлюбу за спільні кошти ними була придбана однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS]. Документи на квартиру оформили на [PERSON]Для поліпшення житлових умов подружжя вирішило продати вказану квартиру та купити трикімнатну квартиру. Як зазначає позивач в тексті позовної заяви, трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] була придбана подружжям за спільні кошти, але без відома позивача оформлена на його тестя [PERSON], згодом останній подарував доньці вищевказану квартиру, таким чином відповідачі на думку позивача приховали ряд угод, які повинні бути визнані недійсними, як вчинені шляхом насильства або обману, крім того позивач стверджує, що про укладення вищевказаних договорів йому стало відомо в кінці 2005 чи в 2006 році, тому на його думку повинна застосовуватись позовна давність терміном пять років. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 07.10.2010 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, пояснення надав аналогічні позовній заяві. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні 28.04.2010 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив в їх задоволенні відмовити, пояснив, що 15 листопада 2002 року за власні кошти придбав квартиру [ADDRESS]. 28 січня 2003 року подарував вищевказану квартиру доньці [PERSON] Будь- яких коштів для придбання вказаної квартири ні від кого не отримував. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 07.10.2010 року позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просила в їх задоволенні відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, за участю свого представника [PERSON] Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив суд відмовити в їх задоволенні в звязку з пропуском позивачем строку позовної давності звернення до суду з вказаним позовом. Третя особа - приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд вислухавши пояснення позивача [PERSON], його представника [PERSON], відповідачів [PERSON] та [PERSON], представника відповідача [PERSON], повно і всебічно зясувавши обставини в справі, обєктивно дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи 29 вересня 1999 року позивач та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб, від якого народився син [PERSON], [INFO]. 15 вересня 2000 року [PERSON] уклала кредитний договір № 19438-Н про інвестування у житлове будівництво на підставі Інвестиційного контракту про інвестування в житлове будівництво № 19438 від 11 липня 2000 року, а саме квартири №11 за адресою: вул.Л.Руденко в м.Києві, де і проживала з позивачем та сином. Але спільне сімейне життя в сторін не склалось, сторони вирішили розірвати стосунки, тому починаючи з червня 2002 року не проживали разом як одна сімя, позивач переїхав на місце проживання до своїх батьків, що останнім не заперечувалось в судовому засіданні, відповідач [PERSON] з неповнолітнім сином переїхала проживати до своїх батьків. Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 01серпня 2002 року з позивача на користь відповідача [PERSON] на утримання дитини [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі ? з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно з дня подання позову 05 липня 2002 року і до повноліття дитини. Так як сімя розпалась остаточно з метою поділу майна [PERSON] та [PERSON] продали квартиру № 11 за адресою: вул.Л.Руденко в м.Києві. Як вбачається з матеріалів справи кошти від отриманої квартири, [PERSON] та [PERSON] поділили між собою. Пояснення позивача про те, що належну йому ? частину коштів, отриманих від продажу квартири, він залишив [PERSON], не знайшли свого підтвердження при судовому розгляді та суперечать матеріалам справи, оскільки [PERSON] та [PERSON] на той час в же проживали окремо, кожен в своїх батьків, що не заперечувалось позивачем в судовому засіданні. 15 листопада 2002 року відповідач [PERSON] за власні кошти в розмірі 14\~500 грн. придбав у [PERSON] квартиру № 23 за адресою: вул.Енгельса, 8 в м.Броварах Київської області, яку згодом 28 січня 2003 року з метою влаштування особистого життя своєї доньки [PERSON] подарував останній. В жовтні 2003 року подружжя спробувало відновити шлюб, тому [PERSON] надала згоду на проживання [PERSON] в свої особистій квартирі № 23 за адресою: вул.Енгельса, 8 в м.Броварах Київської області, де [PERSON] за згодою [PERSON] і зареєстрував свої місце проживання. Але спільне життя в сторін не склалось і 22 листопада 2006 року подружжя розірвало шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ОК № 022705 (а.с.46). В своїх поясненнях позивач зазначав, що йому стало відомо про укладення оскаржуваних договорів в листопаді 2006 року, але будь- яких доказів цьому як і доказів того, що квартира № 23 за адресою: вул.Енгельса, 8 в м.Броварах Київської області була придбана за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] суду не надав. Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувані позивачем правочини, а саме договір купівлі- продажу від 15 листопада 2002 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] та договір дарування від 28.01.2003 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], вчинені на момент дії Цивільного Кодексу УРСР, таким чином при розгляді даної справи необхідно застосовувати норми саме цього Кодексу, крім того позивач не надав суду доказів, що про укладення даних договорів йому стало відомо пізніше. Відповідно ст. 71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Згідно ст. 80 цього Кодексу закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. З огляду на вищевикладене судом достовірно встановлено, що в даному випадку перебіг позовної давності розпочався з моменту укладення оскаржуваних договорів Позивач подав позов до суду 11 січня 2010 року, таким чином останнім пропущений строк позовної давності для предявлення даного позову до суду. Обгрунтувань з посиланням на відповідні докази поважності причин пропущення строку позовної давності позивач суду не надав, таким чином суд прийшов до висновку відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed