Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-23 00:00:00

04.11.2010 р. позивач звернулася з позовом у суд до відповідачів із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим що нею та відповідачем [PERSON] 8.09.2009 р. за спільні кошти було придбано автомобіль ЗІЛ, модель 5301, 1999 року випуску, д.н. ВМ 89 85 АМ. Нещодавно дізналась про те, що її чоловік без її на те письмової згоди, у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення уклав з ПАТ АБ „УКРГАЗБАНК у особі Сумської філії АБ „УКРГАЗБАНК договір застави № 04/МБ/09-3ТЗФ від 13 жовтня 2009 р., за яким передав зазначений автомобіль Банку у заставу в забезпечення виконання кредитних зобовязань [PERSON]. Оскільки вона ніякої, у тому числі і письмової, згоди на укладення такого договору не давала, то у відповідності до вимог ст. ст. 60, 65 СК України, 203, 215, 578 ЦК України ст. 6 ЗУ „Про заставу прохає визнати його не дійсним із моменту укладення. Позивач у судовому засіданні вимоги підтримала. Пояснила, що письмової згоди на укладення даного правочину не давала. Автомобіль було придбано за спільні кошти подружжя Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, підтвердив той факт, що дійсно, без згоди дружини було укладено договір застави на спільне майно подружжя з Банком. Представник Банку у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі та надала письмове заперечення. Судом установлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 4 серпня 1999 р. уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу 1-БП №024655. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВМС 070856 т/з ЗІЛ, модель 5301, 1999 року випуску, д.н. ВМ 89 85 АМ 9.09.2009 р. був зареєстрований за відповідачем [PERSON] Між [PERSON] та ПАТ АБ „УКРГАЗБАНК у особі Сумської філії 13 жовтня 2009 р. був укладений договір застави № 04/МБ/09-3ТЗФ за яким [PERSON] передав зазначений автомобіль Банку у заставу в забезпечення виконання кредитних зобовязань [PERSON] перед ним. Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). За таких обставин суд прийшов до висновку, що зазначений автомобіль, є обєктом права спільної сумісної власності позивача [PERSON] та відповідача [PERSON]. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою, а для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. За ст. 578 ЦК України майно, що є у спільній власності, може бути передано у заставу лише за згодою співвласників. Згідно ст. 6 Закону України „Про заставу майно, що перебуває у спільній власності, може бути передано в заставу тільки за згодою всіх співвласників. Оскільки згода позивачки на передачу транспортного засобу в заставу має бути подана письмово, а такої письмової згоди позивачка не давала, відповідно до вимог ч. 2 ст. 6 зазначеного Закону самостійним предметом застави може бути лише майно, що перебуває у спільній частковій власності і то, лише за умови виділення його в натурі, то зазначений договір застави має бути визнаний не дійсним повністю, оскільки не відповідає вимогам ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України. Таким чином, вимоги позивача підлягають повному задоволенню. Питання про судові витрати слід вирішити у відповідності до ст. 84, 88 ЦПК України. З відповідачів необхідно стягнути на користь [PERSON] у частковому порядку понесені нею судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved