Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-27 00:00:00

[PERSON] 24 травня 2002 року звернувся до Першотравенського міського суду з позовною заявою до ДВАТ шахти імені [PERSON] ДХК «Павлоградвугілля», третьої особи ВВД ФССНВУ в м.Першотравенську з вимогою стягнути з відповідача ДВАТ шахти імені [PERSON] в рахунок не нарахованої та не сплаченої одноразової допомоги 91150 гривень 40 копійок, а також в рахунок щомісячних платежів по відшкодуванню шкоди в розмірі 20294 гривні 30 копійок. 22 червня 2002 року позивач доповнив свої позовні вимоги та прохав суд стягнути з шахти імені [PERSON] ДХК «Павлоградвугілля» одноразову допомогу в сумі 91810 гривень 74 копійки та недоплату по щомісячним платежам в сумі 23681 гривня 86 копійок. 19 серпня 2002 року позивач знову доповнив свої позовні вимоги та прохав суд зобов'язати адміністрацію шахти імені [PERSON] змінити в акті № 106 від 06 жовтня 1999 року в пункті 7 існуючий запис про причини нещасного випадку на запис «Раптове обвалення порід кровлі» а п.10 доповнити записом: по рішенню суду встановлено факт відсутності вини потерпілого. Відмінити висновок комісії по охороні праці на підприємстві про 25% ступеню його вини. 02 липня 2010 року позивач уточнив свої позовні вимоги та прохав суд стягнути на його користь з ВАТ «Павлоградвугілля» в рахунок одноразової допомоги в зв'язку з нещасним випадком на підприємстві який стався 03 жовтня 1999 року в сумі 495 960 гривень 80 копійок, 30852 гривень 96 копійок в рахунок невиплаченого щомісячного відшкодування шкоди здоров'ю за період з 18.08.2000 року по 01.04.2001 року, визнати неправомочним рішення комісії з питань охорони праці, визнати відсутність вини позивача в нещасному випадку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що знаходився в трудових відносинах з ВАТ ДХК «Павлоградвугілля» де працював по професії МГВМ 6 розряду. Виконуючи свої професійні обов'язки 03 жовтня 1999 року він був травмований. Після тривалого лікування позивач був обстежений на МСЕК де рішенням психіатричної МСЕК № 2 сумісно з обласною МСЕК № 4 за діагнозом наслідки ЧМТ, психоорганічний синдром, змішаний варіант йому було встановлено II групу інвалідності за загальним захворюванням. Не погоджуючись з тим, що йому встановлено групу інвалідності за загальним захворюванням позивач звернувся до суду з позовом про внесення доповнень в п.6 та в п.9 акту розслідування №106 від 06.10.1999 року. Рішенням суду від 18.10.2001 року відповідача було зобов'язано доповнити п. 6 акт (обставини при яких стався нещасний випадок) словами - травмувавши його в область спини та голови та доповнити п. 9 (медичний висновок про діагноз ушкодження здоров'я потерпілого) - словами травма хребта та ЧМТ 14.06.2001 р. з урахуванням рішення суду від 18.10.2001 року психіатрична МСЕК № 2 сумісно з обласною МСЕК № 4 встановила позивачу 80% втрати професійної працездатності та II групу інвалідності з 05.04.2001 року.(з дня рішенні суду) замінивши категорію інвалідності на «трудове каліцтво». За його заявою розширена експертна комісія обласного МСЕК з урахуванням додатково наданих документів ( акт розслідування нещасного випадку № 106 доповненнями в п. 6. та п. 9 розглянувши питання про строки встановлення 80% втрати професійної працездатності та II групи інвалідності від трудового каліцтва прийняла рішення що 80 % втрати професійної працездатності та II група інвалідності від трудового каліцтва встановлено з 18.08.2000 року з дня первинного встановлення II групи інвалідності внаслідок черепно-мозкової травми. [PERSON] звернувся до відповідача письмовою заявою про нарахування та виплату йому одноразової допомоги та щомісячного відшкодування шкоди здоров'ю на підставі рішення МСЕК та акту розслідування нещасного випадку згідно з «Правилами відшкодування шкоди здоров'я» затвердженими постановами КМУ №472, 492 та 1100. Однак відповідач з посиланням на те, що з 01.04.2001 року діє Закон України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасних випадків на підприємстві та професійного захворювання які спричинили втрату працездатності» а також на те що право на отримання страхових виплат настало з 05.04.2001 року згідно виписки з акту МСЕК № 81 від 14.06.2001 року, відмовився нарахувати та сплатити одноразову допомогу та щомісячне відшкодування шкоди здоров'я. Стосовно позовної вимоги визнати рішення комісії по охороні праці від 27.07.2001 р. про ступінь його вини в нещасному випадку неправомочним позивач пояснив наступне. Згідно до вимог пункту 5 Типового положення про комісію з питань охорони праці на підприємстві затвердженого наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 3 серпня 1993 року № 72 (надалі «Положення») - Комісія у своїй діяльності керується законодавством про працю, міжгалузевими та галузевими нормативними актами з охорони праці, а також Положенням про комісію з питань охорони праці підприємства. Відповідно до вимог пункту 4 «Положення» Комісія формується на засадах рівного представництва осіб від власника та від трудового колективу. До складу Комісії від власника включаються спеціалісти з безпеки гігієни праці, виробничої, юридичної та інших служб підприємства. До складу Комісії від трудового колективу рекомендуються працівники основних професій, уповноважені трудових колективів з питань охорони праці, представники профспілки(профспілок). Згідно до вимог пункту 13 «Положення» - засідання комісії вважається правомочним, якщо на ньому присутня від кожної із сторін більшість її членів. Рішення комісії оформляються протоколом і мають рекомендаційних характер, впроваджуються в життя наказами власника. Відповідно до вимог п. 8 «Положення» - комісія має право встановлювати ступінь вини потерпілого за поданням власника та профспілкового комітету. Позивач [PERSON], що всі вище перераховані вимоги «Положення» при визначенні комісією по охороні праці шахти ім. М.І. Сташкова ступеня вини в нещасному випадку позивача були порушені. А саме, комісія складалася з 9 осіб чим порушено вимоги «Положення» про принцип рівного представництва від двох сторін (роботодавця та трудового колективу, профспілок). На засіданні комісії повинно було бути присутнім не менше ніж по 3 члена комісії від кожної сторони, а було присутніх на засіданні 5 членів комісії. На засідання комісії не було представлено подання профспілкового комітету НПГ членом якого він був на той час, і взагалі на засіданні комісії був відсутній представник профспілки НПГ. Наказу по підприємству про зменшення йому одноразової допомоги на 25% не було і його з цим наказом під підпис ніхто не ознайомлював. [PERSON], що його вини в травмуванні немає, так як при нещасному випадку був не поодинокий вивал одного куска породи який він міг би передбачити і завчасно його обібрати а було обвалення кріплення штреку яке було зумовлене гірничо-геологічним тиском на кріплення штреку який він передбачити не міг. В своїй уточненій позовній вимозі позивач посилаючись на Закон України від 01 липня 1993 року № 3356- XII «Про колективні договори і угоди», на п. 12.27 Угоди по тарифах, трудових і соціальних гарантіях між Держвуглепромом і галузевими профспілками вугільної промисловості від 12 лютого 1992 року (зі змінами та доповненнями) які були чинними на момент виникнення права на отримання відшкодування шкоди здоров'я просить суд стягнути з відповідача на його користь одноразову допомогу у зв'язку з ушкодженням здоров'я в розмірі 495 960 ( чотириста дев'яносто п'ять тисяч) грн. 80 коп. та 30852, 96 грн в рахунок щомісячного відшкодування шкоди здоров'ю за період з 18.08.2000 року по 01.04.2001 року, визнати рішення неправомочним рішення комісії з питань охорони праці шахти ім. Н.І,[PERSON] № 8 від 27.07.2001 року, визнати відсутність його вини в нещасному випадку. В ході слухання справи в суді позивач [PERSON] та його представник [PERSON] повністю підтримали заявлені позовні вимоги, прохали суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ВАТ «Павлоградвугілля» позов не визнав в повному обсязі, оскільки з 01.04.2001 року діє Закон України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасних випадків на підприємстві та професійного захворювання які спричинили втрату працездатності» а також на те що право на отримання страхових виплат настало з 05.04.2001 року згідно виписки з акту МСЕК № 81 від 14.06.2001 року. В зв'язку з цим у ВАТ «Павлоградвугілля», яке є правонаступником шахти імені [PERSON], немає правових підстав для нарахування та виплати одноразової допомоги та відшкодування щомісячних виплат на підставі «Правил відшкодування шкоди здоров'я» затвердженими постановами КМУ № 472, 492 та 1100 та п. 12.27 Угоди по тарифах, трудових і соціальних гарантіях між Держвуглепромом і галузевими профспілками вугільної промисловості від 12 лютого 1992 року (зі змінами та доповненнями). [PERSON], що для розрахунку сум відшкодування шкоди необхідно взяти середній заробіток позивача за 12 місяців до травмування, який становить 627 гривень 66 копійок, і тоді сума одноразової допомоги, з урахуванням 25% вини [PERSON] в нещасному випадку, повинна становити 37659 гривень 60 копійок, а сума щомісячних виплат за період часу з 18 серпня 2000 року до 01 квітня 2001 року повинна становити 4 677 гривень 08 копійок, а розмір щомісячних страхових виплат з 01 квітня 2001 року - по 627 гривень 66 копійок щомісячно. Представник ВВД ФССНВУ в м.Першотравенську позов не визнала, пояснила що відділення сплачує [PERSON] щомісячні страхові виплати у зв'язку втратою ним працездатності при виконанні трудових обов'язків починаючи з 01 квітня 2001року по теперішній час, ніяких вимог до відділення зі сторона позивача немає, прохає вирішити позов відповідно до діючого законодавства. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходила до наступного: Як було встановлено в ході слухання справи позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з шахтою ім.М.І.Сташкова, правонаступником якої нині є ВАТ «Павлоградвугілля», в якості машиніста гірничих машин розряду дільниці №1, з повним робочим днем в шахті. 03 жовтня 1999 року відповідно до акту про нещасний випадок №106 від 06 жовтня 1999 року, з позивачем при виконанні трудових обов'язків стався нещасний випадок внаслідок якого він отримав закритий перелом основної фаланги 1 пальця правої руки, забійну рану правого передпліччя, а також черепно-мозкову травму та травму хребта (а.с.17). За висновком Дніпропетровської обласної розширеної МСЕК від 05 березня 2002 року, йому було встановлено 80% стійкої втрати професійної працездатності та 2 групу інвалідності з 18 серпня 2000 року безстроково (а.с.18). Пунктом 1-2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 24.10.2003 року «Про внесення змін і доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» визначено, що особам, які потерпіли на виробництві до 01 квітня 2001 року в даному випадку 18 серпня 2000 року), Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги з того часу, коли відповідні підприємства передали йому в установленому порядку документи, що підтверджують право цих працівників на такі виплати й послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку. Уся заборгованість із відшкодування зазначеної матеріальної та моральної шкоди виплачується потерпілим на виробництві роботодавцями, а вразі їх ліквідації без створення правонаступника - Фондом. Спори, що виникають із приводу заборгованості, повинні вирішуватись на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону праці», діючого на момент встановлення [PERSON] стійкої втрати профпрацездатності, власник зобов'язаний відшкодувати працівникові шкоду, заподіяну йому каліцтвом або іншим пошкодженням здоров'я, пов'язаним з виконання трудових обов'язків у повному розмірі втрачений заробіток відповідно до законодавства, а також виплатити потерпілому одноразову допомогу. При цьому пенсії і інші доходи, що отримуються працівником, не враховуються. Розмір одноразової допомоги встановлюється колективним договором (угодою, трудовим договором). Якщо відповідно до медичного висновку потерпілого встановлено стійку втрату працездатності, ця допомога повинна бути не менше суми, визначеної з розрахунку середньомісячного заробітку потерпілого за кожен відсоток втрати ним професійній працездатності. Згідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці» у разі зміни вартості життя порядок пов'язаного з цим перегляду відшкодування шкоди і одноразової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. Вирішуючи питання про розмір відшкодування шкоди суд виходить з наступного: Відповідно до п.9 Правил відшкодування шкоди розмір відшкодування втраченого потерпілим заробітку встановлюється відповідно до ступеня втрати профпрацездатності і середньомісячного заробітку, який він мав до пошкодження здоров'я. Втрачений заробіток або його частина відповідно ступеню втрати профпрацездатності виплачується власником в повному розмірі, тобто без урахування розміру пенсії по інвалідності, а також незалежно від отримуваних потерпілим інших видів пенсії, заробітку (доходу і стипендії). Розмір втраченого заробітку або відповідна його частина залежно від ступеня втрати потерпілим профпрацездатності коригуванню у бік зменшення не підлягає. Пункт 10 Правил відшкодування шкоди говорить про те, що розмір одноразової допомоги потерпілому встановлюється колективним договором (угодою, трудовим договором). Якщо відповідно до медичного висновку потерпілому встановлена стійка втрата працездатності, одноразова допомога потерпілому повинна бути не менше суми, визначеної з розрахунку його середньомісячного заробітку за кожен відсоток втрати ним професійній працездатності. Стійкою втратою працездатності вважається будь-яка втрата профпрацездатності, що визначається органами медико-соціальної експертизи ( МСЕК). Відповідно до п.22 Правил відшкодування шкоди середньомісячний заробіток для нарахування розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку (або його відповідної частини) визначається за бажанням потерпілого за 12 або 3 останні повні календарні місяці роботи, які передують каліцтву, а при профзахворюванні-стійкій втраті працездатності. Заробіток у вказаний період підлягає коригуванню з урахуванням підвищення розміру мінімальної заробітної плати, тарифних ставок, посадових окладів працівників підприємств або індексації доходів відповідно до чинного законодавства. Відповідно до п.24 Правил середньомісячний заробіток, обчислений в порядку передбаченому п.п.22,23 Правил..., береться для визначення розміру одноразової допомоги потерпілому. Пунктом 28 Правил відшкодування шкоди в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1100 від 03 жовтня 1997 року, передбачено що перерахунок розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку) проводиться у разі зміни ступеню втрати професійної працездатності, підвищенні тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових підприємств, а також заробітної плати відповідно до колдоговору. Перерахований або нарахований розмір втраченого заробітку в перерахунку на 100% втрати профпрацездатності не може бути більшим від середньомісячного заробітку відповідного робітника (після підвищення тарифних ставок) при умові його роботи впродовж повного календарного місяця або в перерахунку на повний календарний місяць роботи. Відповідно до п.21-1 ухвали Пленуму Верховного суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» із змінами і доповненнями від 8 липня і 30 вересня 1994 года середній заробіток для відшкодування шкоди визначається відповідно до Правил, а якщо тарифною угодою або колективним договором встановлений більш пільговий порядок його визначення, застосовується цей порядок. Відповідно до того, до п.12.27 галузевої тарифної угоди у вугільній промисловості, куди відносилась шахта ім.М.І.Сташкова, правонаступником якої є ВАТ «Павлоградвугілля» для нарахування розмірів відшкодування потерпілому втраченого заробітку (або його частини),а також одноразової допомоги, береться середній заробіток по відповідній професії (посаді)з рахуванням присвоєного розряду на підприємстві потерпілого, що склався на момент виплати, якщо розмір середньомісячного заробітку буде не меншим визначеного за Правилами відшкодування шкоди. Відповідно до довідки ВАТ «Павлоградвугілля» від 10 червня 2008 року середньомісячний заробіток [PERSON] до його травмування 03 жовтня 1999 року становив: за 12 місяців до травмування - 648 гривень 96 копійок та за три місяці 660 гривень 91 копійка. Розмір середньомісячної заробітної плати МГВМ 6 розряду за липень 2000 року по шахті імені М. [PERSON], після підвищення тарифних ставок та окладів з 01.07.2000 р., становить 1005,73 гривні. (а.с.214). Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в м.Першотравенську [PERSON] провадиться виплата щомісячних страхових сум відшкодування шкоди, завданої здоров'ю при виконанні трудових обов'язків 03 жовтня 1999 року, починаючи з 01 квітня 2001 року до теперішнього часу. Розмір відшкодування шкоди розраховано станом на 01 квітня 2001 року із середньої заробітної плати 1627 гривень 90 копійок МГВМ б розряду шахти імені [PERSON]. Даний розмір ніким із сторін не оспорюється. Враховуючи вище викладене, а також той факт що з моменту встановлення МСЕК [PERSON] групи інвалідності та 80% втрати професійної працездатності у зв'язку з виробничою травмою 05.03.02 р. з зарахуванням починаючи з 18 серпня 2000 року, пройшов значний проміжок часу, та п.12.27 Галузевої тарифної угоди, який встановлював більш пільговий розмір середньої заробітної плати, суд приходить до висновку, що для розрахунку необхідно взяти середньомісячну заробітну плату в сумі 1627 гривень 90 копійок, яка була взята станом на 01 квітня 2001 року ВВД ФССНВУ в м.Першотравенську для виплати щомісячних страхових виплат [PERSON], вважаючи цю дату - датою виплати, а суму 1627 гривень 90 копійок - середній заробіток по професії МГВМ 6 розряду на підприємстві, що склався на момент виплати. Сума одноразової допомоги повинна становити 130232 гривні із розрахунку 1627,90 грн. х 80 та сума щомісячних виплат по відшкодуванню шкоди здоров'ю за період часу з 18 серпня 2000 року по 31 березня 2001 року включно - 9704,38 гривень ( 1627,90 грн. х 80% х 7 міс. = 9116,24 грн. + за серпень 2000 року -588,14 гривень ( 1627,90 грн. х 80% : 31 х14). Обговорюючи протокол засідання комісії з питань охорони праці шахти імені [PERSON] № 8 від 27 липня 2001 року, яким встановлено 25% вини [PERSON] в нещасному випадку який стався 03 жовтня 1999 року, суд приходить до висновку, що дане рішення є не правомочним, так як постановлено з порушенням діючого законодавства. Згідно до вимог пункту 5 Типового положення про комісію з питань охорони праці на підприємстві затвердженого наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 3 серпня 1993 року № 72 (надалі «Положення») - Комісія у своїй діяльності керується законодавством про працю, міжгалузевими та галузевими нормативними актами з охорони праці, а також Положенням про комісію з питань охорони праці підприємства. Відповідно до вимог пункту 4 «Положення» Комісія формується на засадах рівного представництва осіб від власника та від та від трудового колективу. До складу Комісії від власника включаються спеціалісти з безпеки гігієни праці, виробничої, юридичної та інших служб підприємства. До складу Комісії від трудового колективу рекомендуються працівники основних професій, уповноважені трудових колективів з питань охорони праці, представники профспілки(профспілок). Згідно до вимог пункту 13 «Положення» - засідання комісії вважається правомочним, якщо на ньому присутня від кожної із сторін більшість її членів. Рішення комісії оформляються протоколом і мають рекомендаційних характер, впроваджуються в життя наказами власника. Відповідно до вимог п. 8 «Положення» - комісія має право встановлювати ступінь вини потерпілого за поданням власника профспілкового комітету. Комісія складалася з 9 осіб чим порушено вимоги «Положення» про принцип рівного представництва від двох сторін (роботодавця та трудового колективу, профспілок), крім того на засіданні комісії повинно було бути присутнім не менше ніж по 3 члена комісії від кожної сторони, що в сумі становить 6 чоловік, а було присутніх лише 5 членів комісії. На засідання комісії не було представлено подання профспілкового комітету НПГ членом якого він був на той час, і взагалі був відсутній представник Незалежної профспілки гірняків. Обговорюючи питання вини [PERSON] в нещасному випадку, який стався 03 жовтня 1999 року суд прийшов до висновку, що вина відсутня так як відбувся не поодинокий вивал куска породи який позивач міг би передбачити і завчасно його обібрати а було обвалення кріплення штреку яке було зумовлене гірничо-геологічним тиском на кріплення штреку, який він передбачити не міг.

Outcome: partial