Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-29 00:00:00

Позивач ВАТ «Новоушицький консервний завод»звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виселення із житлового приміщення (гуртожитку ), розташованого в [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. У позові вказував , що відповідно до свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 28.01.2008 року ВАТ «Новоушицький консервний завод » є власником гуртожитку , що розташований в смт. Нова Ушиця по вул.. Грушевського ,2 . Згідно договору про порядок експлуатації житлової площі в гуртожитку від 02.02.2010 року , укладеного між ВАТ «Новоушицький консервний завод»та [PERSON] , останній надано в оренду житлове приміщення двокімнатну квартиру №21 у вказаному гуртожитку , оскільки [PERSON] працювала на підприємстві головним бухгалтером. Наказом №23 від 28.05.2004 року вона була звільнена з посади за угодою сторін. В даний час відповідачка разом з членами своєї сім»в даній квартирі не проживає , а мешкає в смт. Браїлів Жмеринського району Вінницької області , у звязку з чим 07.04.2010 року їй було направлено повідомлення про розірвання договору найму та запропоновано добровільно звільнити займане приміщення до 20.04.2010 р. Проте у вказаний строк відповідачі із кімнати гуртожитку не виселились , що стало підставою для звернення до суду із відповідним позовом. Відповідачі -- [PERSON] , [PERSON] та [PERSON]О звернулись до суду із зустрічним позовом до позивача про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно , у якому просили скасувати свідоцтво про право власності серії ЯЯЯ №943318 від 28.01.2008 року на гуртожиток на 110 місць ВАТ «Новоушицький консервний завод »в смт. Нова Ушиця по вул.. Грушевського (Пролетарська ) 2 , та скасувати реєстрацію права власності ВАТ «Новоушицький консервний завод »на вказаний гуртожиток , проведеною Новоушицьким господарчо- розрахунковим , проектно- виробничим , архітектурно- планувальним бюро технічної інвентаризації , а також стягнути судові витрати та витрати на послуги адвоката в сумі 4000 гривень. Ухвалою суду від 25 травня 2011 року зустрічний позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] до ВАТ «Новоушицький консервний завод »,третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Новоушицька селищна рада про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно залишено без розгляду у відповідності до заяви [PERSON] У судовому засіданні представник позивача, голова правління ВАТ «Новоушицький консервний завод » [PERSON] позов підтримав повністю та просив задовольнити. Пояснив , що [PERSON] працювала на заводі з 1986 по 2004 рік ,потім пішла на роботу у Новоушицьку філію «Хмельницькгаз» , та продовжувала постійно проживати із сімєю у кімнаті гуртожитку. Однак приблизно півтора року тому вона переїхала на роботу в смт. Браїлів Вінницької області , де має свій новозбудований будинок , у якому живе із сином та невісткою . Кімната в гуртожитку пустує , лише на вихідні приблизно раз у два три тижні [PERSON] навідується в неї. Комунальні послуги за користування квартирою вона оплачує регулярно і заборгованості не має. Оскільки відповідачі фактично у гуртожитку не живуть, а на заводі виникла необхідність у наданні житла сезонним працівникам, то [PERSON] було запропоновано звільнити квартиру, однак вона відмовилась. Іншого житла їй не пропонували. Щодо виселення мешканців гуртожитку , які не перебувають у трудових відносинах із заводом , а працюють в установах та організаціях смт. Нова Ушиця , питання не ставиться , оскільки вони не мають де проживати. Відповідачка [PERSON] , діючи також як представник відповідачів [PERSON] та [PERSON], та її представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали та просили у його задоволенні відмовити. В заперечення пояснили , що відповідачка [PERSON] звільнилась у 2004 році із посади головного бухгалтера заводу за угодою сторін у звязку із малою заробітною платою. В даний час вона з сином працює в смт. Браїлів , і оскільки робота передбачає виїзд із постійного місця проживання , то в свою квартиру в гуртожитку вони навідуються лише у вихідні дні та користуються нею. В смт. Браїлів вони наймають житло у приватному секторі , і разом з ними проживає дружина сина [PERSON] , яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Відмовлятись від квартири у гуртожитку вони наміру не мають , оскільки іншого власного постійного житла у них немає , а тому регулярно оплачують квартплату та комунальні послуги. Вважають , що вимога позивача про виселення є незаконною , оскільки [PERSON] пропрацювала на заводі 18 років , а взамін кімнати в гуртожитку іншого житла [PERSON] їй не пропонував. Крім того представник [PERSON] вказував , що більшу кількість кімнат у гуртожитку займають сторонні особи , а тому вважає посилання представника позивача на відсутність житла для сезонних працівників безпідставними , і просив застосувати строк позовної давності та стягнути з позивача витрати по оплаті правової допомоги у сумі 4000 гривень. Представник третьої особи органу опіки та піклування Новоушицької районної державної адміністрації в судове засідання не зявився , про причини неявки суд не повідомив , хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи. Вислухавши представника позивача , відповідача та її представника , дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно наказу директора Новоушицького консервного заводу №121-к від 17.11.1986 року відповідачка [PERSON] була прийнята безстроково на посаду головного бухгалтера заводу , а наказом №23 від 28.05. 2004 року була звільнена з роботи за угодою сторін згідно п.1ст.36 КЗпП України на підставі її заяви . Із рішення виконавчого комітету Новоушицької районної Ради народних депутатів № 129 вбачається ,що 28.09.1990 року було затверджено акт Державної комісії про прийняття в експлуатацію гуртожитку Новоушицького консервного заводу на 110 чоловік по вул.. Пролетарські в смт. Нова Ушиця. На підставі спільного рішення адміністрації ,профспілкового комітету і комітету комсомолу від 21 серпня 1990 року [PERSON] 18 жовтня 1990 року було видано ордер №1 на право зайняття разом із сином [PERSON] ,[INFO] , жилої площі розміром 34,3 кв.м у гуртожитку. Після того , як визнали сторони судовому засіданні , між ними укладався договір найму зазначеного житлового приміщення , який вчергове було переукладено 02.02.2000 року , а не 02.02.2010 року , як помилково вказано у позовній заяві , і не зазначено у самому договорі. Пунктом 6 договору «Про надання і порядок експлуатації житлової площі в гуртожитку ВАТ «Новоушицький консервний завод»» , укладеного між ВАТ «Новоушицький консервний завод»»( квартироздавач ) в особі голови правління [PERSON] і [PERSON] (квартиронаймач) квартироздавач має право виселення квартиронаймача і членів його сім»ї в установленому законом порядку. За згодою квартироздавача в особі [PERSON] ,що останній не заперечував у судовому засіданні , у спірному житловому приміщенні після закінчення навчання знову почав проживати та 14.11.2006 року був зареєстрований син [PERSON]І -- [PERSON] , а згодом була вселена та 25.09.2008 року зареєстрована за вказаною адресою як член її сім»ї невістка -- [PERSON] , поскільки остання 24.08. 2008 року зареєструвала свій шлюб із [PERSON] Дане підтверджується також актами обстеження комісії від 26.04.2010 року та 08.02.2011 року , довідкою Новоушицької селищної Ради від 09.02.2011 року №428 , згідно яких відповідачі проживають у в [INFO] крім днів перебування на роботі. 28 січня 2008 року на підставі рішення виконкому Новоушицької селищної Ради від 27.04.2005 року ВАТ «Новоушицький консервний завод » було видано свідоцтво серії ЯЯЯ № 943318 про право власності на гуртожиток на 110 місць в смт. Нова Ушиця вул.. Грушевського ( вул.. Пролетарська ) буд.2 , і 28.01.2008 року було зареєстровано право власності у Новоушицькому господарчо-розрахунковому проектно-виробничому архітектурно-планувальному бюро , бюро технічної інвентаризації. 31.03.2010 року правління ВАТ «Новоушицький консервний завод» направило відповідачці [PERSON] повідомлення про звільнення нею займаної квартири у звязку з тим , що вона розірвала трудові відносини з підприємством і не проживає в наймані квартирі та запропоновано звільнити приміщення до 20.04.2010 року для надання його працівникам , які потребують забезпечення житлом. Згідно витягу з протоколу №87 засідання правління ВАТ «Новоушицький консервний завод»від 20.04.2010 року у звязку із забезпеченням житлом сезонних працівників у заводському гуртожитку було вирішено звільнити квартири жильців , які не проживають у гуртожитку , та зокрема квартиру [PERSON] , яка розрахувалась з роботи , і постановлено розірвати з нею договір про надання житлової площі та подати документи до суду. Таким чином , між сторонами в справі виникли спірні правовідносин з приводу законності проживання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у квартирі №21 гуртожитку по вул.. Грушевського ,2 в смт. Нова Ушиця. Вивчивши та проаналізувавши дійсні обставини справи , характер правовідносин сторін по справі , суд вважає за необхідне при вирішенні виниклого спору застосувати положення Житлового кодексу України , які регулюють порядок користування гуртожитками. Відповідно до положень статей 128 ,129 глави 4 «Користування гуртожитками»Житлового Кодексу України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства , установи ,організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства , установи , організації видає громадянинові спеціальний ордер , який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Права та обовязки власника та мешканців гуртожитку визначені Примірним положенням про гуртожитки , затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року №208 , відповідно до пункту 14 якого вселення в гуртожиток робітників , службовців , студентів учнів та інших громадян провадиться в установленому порядку завідуючим (директором ) гуртожитком або працівником , який його заступає , на підставі виданого адміністрацією підприємства , установи , організації ордера. Тому , хто вселяється в гуртожиток , вказується надана жила площа , видаються необхідний інвентар , постільні речі , перепустка на право входу в гуртожиток . Він повинен бути ознайомлений з правилами внутрішнього розпорядку , правами й обовязками мешканців гуртожитку. Зазначені вище норми закону не передбачають укладення договорів найму житла з особами , які вселились в надану житлову площу в гуртожитку на підставі ордера. Статтею 132 Примірного положення про гуртожитки та главою VII ЖК України передбачені підстави виселення з гуртожитку. Згідно вказаних норм з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві , в установі , організації , що надали їм жилу площу в гуртожитку , не менш як десять років. Крім того, Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»від 04.09.2008 року передбачено право реалізації конституційного права на житло мешканцями гуртожитків , призначених для проживання сімей. Стаття 47 Конституції України та ст..9 ЖК України передбачають , що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку , визначеним законом. Згідно зі ст..ст.29 ,310 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок , квартира , інше приміщення , придатне для проживання в ньому (гуртожиток ,готель тощо) у відповідному населеному пункті , в якому фізична особа проживає постійно , переважно або тимчасово . Фізична особа може мати кілька місць проживання , а також має право на вільний вибір місця проживання та його зміну , крім випадків , встановлених законом . Право на повагу до житла гарантує і ст..8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Судом достовірно встановлено , що [PERSON] під час перебування у трудових правовідносинах із заводом до набуття позивачем права власності на гуртожиток разом із сином [PERSON] заселилась до квартири №21 гуртожитку по вул.. Грушевського ( Пролетарська ) , буд.2 в смт. Нова Ушиця на підставі ордеру на право вселення до вказаної квартири і даний документ , як випливає з положень законодавства , що регулює спірні правовідносини , став єдиною підставою для вселення відповідачів до гуртожитку . Після припинення у 2004 році трудових відносин із позивачем відповідачка [PERSON] від спірного жилого приміщення не відмовилась , а продовжувала постійно проживати в ньому. Влаштувавшись разом з сином у 2008 року на роботу в смт. Браїлів Вінницької області [PERSON] через віддаленість вказаного населеного пункту позбавлена можливості щоденно приїжджати в смт. Нова Ушиця у свою квартиру в гуртожитку , але на вихідні повертається проживати в неї , здійснює свій обовязок по сплаті комунальних послуг , забезпечує належне утримання та зацікавленості у житлі не втратила , зберігаючи в ньому меблі , побутове обладнання , одяг, дитячі речі . Отже , тимчасове непроживання сім»ї [PERSON] у кімнаті гуртожитку носить вимушений характер і викликано поважними причинами. Оскільки , [PERSON] та [PERSON] набули права користування жилим приміщенням в установленому порядку , то слід виходити з того , що вони на законних підставах користуються спірним жилим приміщенням і відповідно до зазначених правових норм мають обґрунтовану презумпцію своїх прав. А відтак позовні вимоги , направлені на позбавлення громадян прав на користування житлом можуть бути задоволені лише на підставі переконливих , взаємоузгоджених і неспростовних доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини , якими обґрунтовуються вимоги і заперечення. Вищевикладене свідчить , що доводи позивача про те , що відповідачі у спірному жилому приміщенні не проживають не підтверджені безспірними доказами , які позивач повинен був надати відповідно до вимог ст.. 10 ЦПК України. А тому суд приходить до висновку про відсутність достатніх правових підстав для розірвання договору найму та виселення відповідачів , у звязку з чим в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Понесені судові витрати суд залишає за сторонами. Cуд не вбачає підстав для стягнення із позивача на користь відповідача витрат , повязаних з оплатою правової допомоги адвоката у сумі 4000 гривень . При цьому суд виходить з того , що на підтвердження розміру витрат , повязаних з оплатою правової допомоги , суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги ( договір доручення , договір про надання юридичних послу тощо ), документи , що свідчать про оплату гонорару та інших витрат , повязаних із наданням правової допомоги , оформлені у встановленому законом порядку : це може бути квитанція до прибуткового касового ордеру , платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ. Враховуючи , що відповідачка [PERSON] не надала суду належних доказів про склад та розмір вказаних витрат , а надана нею квитанція не відповідає встановленим законом вимогам , суд не вбачає підстав для стягнення витрат на оплату правової допомоги.

Outcome: dismissed