Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-02 00:00:00

У листопаді 2010 року позивач звернувся до відповідача з вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначив, що у липні 1992 року він купив у відповідача моторний човен «Прогрес-2М», сплатив відповідачу його вартість, отримав човен та документи на нього. В теперішній час позивач не має змоги оформити судовий білет на вказаний човен оскільки право власності на нього не підтверджується відповідними документами. Просив визнати договір купівлі-продажу човна дійсним та визнати за ним право власності на моторний човен «Прогрес-2М». В судовому засіданні позивач вимоги підтримав з підстав викладених у позові, просив визнати дійсним договір купівлі-продажу моторного човна «Прогрес-2М», укладений між сторонами 17.07.1992 року та визнати за ним право власності на зазначений човен. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з Довідки Магазину №9 Херсонського обласного обєднання «Спорттовари» від 17.07.1992 року позивачем [PERSON] у вказаному магазині був придбаний моторний човен «Прогрес-2М» №92-192, що також вбачається з Паспорту К-0А3-01 ПС на човен моторний «Прогрес-2М» №92-192. Відповідно до ст. 44 ЦК України (в ред. 1963 року), повинні укладатись у письмовій формі: 1) угоди державних, кооперативних та інших громадських організацій між собою і з громадянами, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та окремих видів угод, для яких інше передбачено законодавством Союзу РСР і Української РСР; 2) угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР; 3) інші угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми. Суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин аналогію закону, а саме положення ч. 2 ст. 47 ЦК України (в ред. 1963 року). Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (в ред. 1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. При цьому як вбачається з пояснень позивача даних в судовому засіданні останній повністю виконав умови договору купівлі-продажу: сплатив вартість човна, що підтверджується документально, отримав його, а також документи на човен. На підставі вищевикладеного суд вважає, що Договір купівлі-продажу моторного човна «Прогрес-2М» №92-192 укладений між сторонами 17.07.1992 року має бути визнаний дійсним. Згідно ч. 1 ст. 128 ЦК України (в ред. 1963 року), право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного, ч. 1 ст. 128 ЦК України (в ред. 1963 року) та ст. 392 ЦК України суд вважає, що за [PERSON] має бути визнане право власності на моторний човен «Прогрес-2М» №92-192.

Outcome: approved