Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-31 00:00:00

В серпні 2010 року до суду звернулася [PERSON] з зазначеним позовом. Вказувала, що згідно наказу №168-к від 30.09.2005 року була прийнята на роботу у торговий відділ ВАТ «Кременчукмясо» (в подальшому відповідач) на посаду завідуючої магазином №7. В подальшому її було переведено на посаду начальника відділу маркетингу і торгівлі (згідно наказу № 40к від 17.08.2009 року). 04.06.2010 року відповідач наказом №111-к оголосив їй догану за неналежний контроль за проведенням ремонтних робіт в магазині №10, в якому 15.05.2010 року відбулося займання приміщення через несправність електропроводки. А наказом №142-к від 15.07.2010 року її було звільнено з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України «за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на неї трудовим договором». Звільнення вважає абсолютно незаконним, проведеним без будь-яких правових підстав, оскільки з її боку не допускалось систематичного невиконання без поважних причин трудових обовязків, що підтверджується наступним. По-перше, займання приміщення магазину №10 15.05.2010 року, що виникло через несправність електропроводки, відбулося не внаслідок неналежного контролю з її боку за проведенням ремонтних робіт у вказаному приміщенні, оскільки нею неодноразово вчинялися заходи щодо попередження зазначеного вище інциденту, а саме: ще в вересні 2009 року під час проведення комплексної перевірки магазину №10 було постановлено в строк до 01.10.2009 року привести електропроводку у відповідності до вимог правил користування електричною енергією, відповідальним за що був призначений начальник електроцеха [PERSON], що підтверджується протоколом засідання комісії 3-й ступені оперативного контролю ВАТ, але дана вказівка виконана не була. В подальшому (29.04.10 року та 11.05.2010 року) в магазин неодноразово викликалися електрики та компресорщики з приводу поламки кондиціонера, а 15.05.2010 року саме коли й відбулося займання приміщення, в магазині були присутні головний енергетик з черговим електриком та компресорщики, які проводили ремонт кондиціонера, займання приміщення відбулося після 21.00 години. По-друге, в наказі №142-к від 15.07.2010 року відповідач навіть не зазначив суть порушення та в чому саме полягає невиконання нею без поважних причин трудових обовязків, а їй лише відомо, що вона нібито причетна до «недоврахування» по магазину № 21 в м. Полтава, хоча вона не має взагалі до цього ніякого відношення оскільки не є матеріально відповідальною особою, отже зважаючи викладене таким чином її було звільнено за п. 3 ст.. 40 КЗпП. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. До того, ж неправомірними діями відповідача їй було нанесено й моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях, викликаних порушенням з боку відповідача її законних прав, оскільки вона залишилась без роботи, тобто фактично без засобів для існування, що вимагає тепер додаткових зусиль для організації життя. Розмір моральної шкоди оцінює в сумі 3000 гривень. Просила визнати незаконним наказ голови правління ВАТ «Кременчукмясо» - [PERSON] №142-к від 15.07.2010 року про звільнення її [PERSON], з посади начальника відділу маркетингу та торгівлі за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених трудовим договором. Поновити її [PERSON] на роботі на посаді начальні відділу маркетингу та торгівлі ВАТ «Кременчукмясо». Стягнути з ВАТ «Кременчукмясо» на її, [PERSON], користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.07.2010 року в сумі 24000 грн. Стягнути з ВАТ «Кременчукмясо» на її, [PERSON], користь моральну шкоду в сумі 3000 (три тисячі) гривень. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та уточнила. Представник відповідача позов не визнав. Заявив про застосування строку позовної давності, так як на його думку позивач пропустила його при звернення до суду. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази у їх сукупності, знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Судом достовірно встановлено, що згідно наказу №168-к від 30.09.2005 року була прийнята на роботу у торговий відділ ВАТ «Кременчукмясо» (в подальшому відповідач) на посаду завідуючої магазинів № 2,7. В подальшому її було переведено на посаду начальника відділу маркетингу і торгівлі (згідно наказу № 140-к від 17.08.2009 року). 04.06.2010 року відповідач наказом №111-к оголосив їй догану за неналежний контроль за проведенням ремонтних робіт в магазині №10, в якому 15.05.2010 року відбулося займання приміщення через несправність електропроводки. Позивач своєї провини не визнала, наказ нею оскаржений не був. Наказом №142-к від 15.07.2010 року її було звільнено з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України «за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на неї трудовим договором». Звільненню передувало звернення голови правління до профспілкового комітету ВАТ «Кременчукмясо» від 15.07.10 року з проханням надання згоди на звільнення. Згідно протоколу № 94 від 15.07.10 року профспілковий комітет надав згоду на звільнення позивача по п. 3 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до ст.. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Згідно приписів ст .149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Згідно ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Відповідно до ст.. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно до ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ст. 241-1 КЗпП України строки виникнення і припинення трудових прав та обов'язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Якщо останній день строку припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день. В наказі про звільнення позивача не зазначено та представником відповідача не доведено в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення позивача, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Притягнення до кримінальної відповідальності керуючого магазинами № 21 та 24 [PERSON] за скоєння привласнення грошових коштів підприємства на думку суду не є підтвердженням систематичного невиконання трудових обовязків позивачем. Таким чином слід визнати незаконним наказ голови правління ВАТ «Кременчукмясо» - [PERSON] №142-к від 15.07.2010 року про звільнення [PERSON], з посади начальника відділу маркетингу та торгівлі за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених трудовим договором. Поновити [PERSON] на роботі на посаді начальні відділу маркетингу та торгівлі ВАТ «Кременчукмясо». Стягнути з ВАТ «Кременчукмясо» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.07.2010 року в сумі 24000 грн. (з розрахунку 4472,83 грн. (середньомісячна заробітна плата позивача згідно довідки № 69) Х 6 місяців = 26836,98 грн., але в межах позовних вимог. ) Що стосується моральної шкоди, то суд приходить до висновку, що діями відповідача які полягали в незаконному звільненні позивача з роботи позивачу було завдано моральну шкоду. Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнала [PERSON] у звязку з неправомірними діями відповідача (їх тривалість та можливості відновлення), враховуючи принципи розумності та справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на її користь на відшкодування моральної шкоди 2000 грн. Також слід стягнути з ВАТ «Кременчукмясо» на користь держави судові витрати в сумі 368,5 грн. (з розрахунку 240 грн. судовий збір за вимоги майнового характеру, 8,50 грн. судовий збір за вимоги немайнового характеру, 120 грн. витрат на ІТЗ судового процесу).

Outcome: partial