Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позову, в ході розгляду справи уточнивши позовні вимоги, остаточно зазначив, що з 04.03.1998 року по 15.07.2009 року працював у відповідача на посаді електрика. 15.07.2009 року він звільнився з зазначеного підприємства «Дніпропетровська книжкова друкарня» на підставі, передбаченій ст.38 КЗпП України. Але в день звільнення йому не виплатили грошову компенсацію за невикористану відпустку. Виходячи з цього, просив стягнути з відповідача компенсацію за невикористану відпустку в сумі 89 грн. 74 коп., суму компенсації за невикористану відпустку при звільненні станом на 14.09.2010 року в розмірі 16352 грн. 33 коп., а також моральну шкоду в сумі 1000 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, просив задовольнити її в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Відповідно до ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки бо якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, судом було ухвалено про розгляд справив заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач працював в Орендному підприємстві «Дніпропетровська книжкова друкарня» з 04.03.1998 року по 15.07.2010 року та був звільнений на підставі ст.38 КЗпПУ за власним бажанням, що підтверджується з записів, зроблених в трудовій книжці (а.с.7). Відповідно до ст.47 КЗпПУ власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. Відповідно до ч.1 ст.83 КЗпПУ та ст.24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до ст.117 КЗпПУ в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як зазначив позивач при в судовому засіданні, на момент звільнення та по теперішній час відповідач грошову компенсацію за невикористані 24 дні відпустки йому не сплатив. Відповідач в судове засідання не зявився та доказів щодо спростування доводів позивача не надав. З урахуванням зазначених вище обставин та положень закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути грошову компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.07.2009 року по 14.09.2010 року в сумі 16352 грн. 33 коп. В своєму позові позивач зазначає вказану суму як компенсацію за невикористану відпустку. Разом з тим, виходячи зі змісту позовної заяви вбачається, що фактично відповідачем ставиться питання про середній заробіток за час затримки у розрахунку (виплаті компенсації за невикористану відпустку). При цьому суд погоджується з розрахунком останнього, що наведений позивачем в позовній заяві. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпустку в розмірі 89 грн. 74 коп., то як вбачається з позовної заяви вказана сума розрахована відповідачем як інфляційні та заявлена з посиланням на ч.5 ст.95 КЗпПУ. Разом з тим, ч.5 ст.95 КЗпПУ передбачає індексацію заробітної плати у встановленому законом порядку. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпПУ відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що внаслідок незаконних дій відповідача щодо затримки у виплаті належних позивачу сум, останньому було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, в звязку з порушенням його законних прав, втрати нормальних життєвих звязків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховуючи ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості, приходить до висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України з відповідача на користь держави також підлягають стягненню витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., судовий збір в сумі 172 грн. 02 коп., а всього 292 грн. 02 коп. судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial