Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПП « Капітолій», у якому просить визнати недійсними договори № 013875 від 30 березня 2009 року та № 013871 від 30 березня 2009 року, визнати недійсними пункти 8.2 ст. 8 Додатку №2 до цих договорів, стягнути з ПП »Капітолій» 22\~460 грн. 01 коп. внесених коштів на виконання зазначених договорів, стягнути моральну шкоду у розмірі 1000 грн. Вимоги мотивовані тим, що позивачкою з відповідачем було укладено два договори, спрямованих на придбання нерухомості на загальну суму 300\~000 грн. За умовами цих договорів позивачка зобовязалась сплачувати кожного місяця загальний платіж та адміністративні витрати. При підписанні договорів позивачка внесла на рахунок відповідача 16\~200 грн. та загальний платіж за двома договорами 6\~260,01 грн. Не дочекавшись виконання зобовязання відповідачем припинила сплачувати платежі у звязку з відсутністю у Договорах чіткої процедури порядку проведення асигнаційного заходу, а також суперечність умов договорів ЗУ « Про захист прав споживачів», а саме ст.9 ч.6 , п.7 ч.3 ст. 19, п.4 ч.3 ст.18 , п.4 ч.1 ст. 21, тому просить визнати їх недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України. Третя особа [PERSON] звернувся до суду із самостійними вимогами у якому просить визнати недійсним договір № 013875 від 30 березня 2009 року та договір № 013871 від 30 березня 2009 року, укладені між [PERSON] та ПП. «Капітолій», застосувати наслідки недійсності договору, а саме стягнути з ПП « Капітолій» на користь [PERSON] 22460,01, які були внесені відповідно до договорів. Вимоги мотивовані тим, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі. Без відома [PERSON] його дружина уклала договори, за якими вона без згоди чоловіка сплатила 22\~460,01 грн. Вважає, що договори підлягають визнанню недійсними, як такі, що укладені дружиною без його згоди та виходять за межі дрібного побутового відповідно до ч.2 ст. 203, ч.3 ст. 215 ЦК України. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, позов [PERSON] визнала в повному обсязі. Суду зазначила, що договори укладала добровільно, почала сплачувати кошти на їх виконання, а коли не отримала позики перестала вносити платежі. Зі змісту укладених договорів вона зрозуміла, що укладає договір позики. Вважала, що припинивши сплачувати внески за договорами вона заявила про їх розірвання. Після консультації юриста їй стало відомо, що умови укладених нею договорів не відповідають вимогам ЗУ « Про захист прав споживачів». Кошти, які вона вносила на виконання умов договору є їх з чоловіком спільними коштами. Стверджувала, що про укладення зазначених договорів та сплату на їх виконання відповідних сум з сімейного бюджету вона чоловіка не повідомляла. Представник третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі, а також вважав, що первісний позов підлягає задоволенню з підстав, викладених у позовній заяві. Вважав, що укладені позивачкою договори не відповідають вимогам ЗУ « Про захист прав споживачів», а тому підлягають визнанню недійсними. Вважав, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки в порушення вимог ст. 65 Сімейного кодексу України позивачкою укладені договори без відому його довірителя, на виконання умов договору була сплачена сума 22\~460, 01 грн., що виходить за межі дрібного побутового правочину, тому спірні договори мають бути визнані судом недійсними із застосуванням наслідків недійсності правочину. Представник відповідача [PERSON], первісний позов та позов третьої особи не визнав, суду зазначив, що між позивачкою та ПП «Капітолій» був укладений договір за програмою адміністрування на придбання товарів у групах «Лідер-плюс». За цією програмою відповідач залучає кошти від фізичних осіб для подальшого їх перерозподілу між учасниками групи. Відповідач не має права розпоряджатися коштами, отриманими за договорами, в своїх інтересах, а укладає з учасниками програми договір про надання безвідсоткової позики. При укладенні договорів позивачка мала можливість ознайомитись з усіма умовами договорів та скористатись правом на його розірвання протягом семи днів у разі незгоди з умовами, запропонованими у договорах, оскільки договір є договором приєднання і не передбачає внесення до нього змін іншою стороною. Позивачка, погодившись з умовами договорів, почала виконувати їх та внесла певні суми, навіть, надсилала заявки на участь в асигнаційному заході. Вважав, що законодавство про захист прав споживачів може бути застосоване до даних договорів лише на стадії їх укладення. Не вбачав підстав для задоволення позовних вимог, посилаючись на письмові заперечення на позов. Вважав, що позов третьої особи також не підлягає задоволенню, оскільки за укладеними договорами надавались послуги, спрямовані на придбання позивачкою товару, зі сплатою періодичних платежів. Тобто вважав, що укладені позивачкою договори не виходять за межі дрібних побутових договорів, крім того вважав, що позивачка на момент укладення договорів фактично у шлюбі не перебувала, що підтверджується її заявою. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі вважає, що первісний позов та позов третьої особи не підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 30 березня 2009 року між позивачкою [PERSON] та ПП „Капітолій" були укладені договори № 013875 та № 013871 з відповідними додатками до них. Згідно умов цих договорів ПП „Капітолій" зобовязувався від імені і за кошти учасника програми вчинити певні юридичні дії, спрямовані на придбання учасником товару на умовах програми Лідер-Плюс. Відповідно до п. 2.1.1 Договору позивачка зобовязувалась одноразово сплатити реєстраційний платіж у день підписання сторонами цього Договору та адміністративний платіж, який сплачується не пізніше пятнадцяти календарних днів з моменту отримання дозволу, а згідно з п. 2.1.2 зазначеного Договору зобовязувався не пізніше 15 числа кожного місяця сплачувати загальний платіж та адміністративні витрати, що є платою за послуги відповідача з організації діяльності програми. Згідно з квитанцією [PERSON] сплатила за договорами 17\~591 грн. 12 коп. (а.с. 17-18). Згідно довідки ПП « Капітолій» від 04.11.2010 року вбачається, що група № 704, яка нараховує 129 учасників, з яких 45 учасників отримали дозвіл на отримання товару, не закрита.( а.с. 68). Відповідно до п.1.1 та п.1.3 договорів Адміністратор має право організовувати та проводити асигнаційні заходи, здійснити оплату товару на користь Учасника або надати Учаснику відповідну суму у позику. Учасник доручив Адміністратору використовувати суми чистих внесків для формування фонду групи та його розподілу, а також здійснювати оплату на користь Учасників групи чи надавати відповідні суми у позику. Пунктом 4.17 ст. 4 додатку №2 до цього договору передбачено, що дозвіл отриманий Учасником за результатами заходу, є підставою для надання позики, придбання товару для учасника за рахунок фонду групи. Адміністратор проводить оплату товару, організовує його передачу у власність Учаснику або надає відповідну суму в позику для придбання товару самим Учасником ( п. 5.1 ст. 5 додатку №2). Адміністратор гарантує придбати на користь Учасника товар або надати відповідну суму у позику за умов виконання останнім всіх вимог договору та додатків до нього ( ст. 14 додатку №2). Отже, відповідач, як Адміністратор за умовами договору зобов'язувався придбати на користь позивачки товар або надати їй відповідну суму у позику. Тобто, діяльність відповідача за умовами програми „Лідер-плюс" повязана з наданням послуг фізичним особам шляхом залучення грошових коштів учасників програми, їх обєднання та використання обєднаних коштів учасників для придбання товарів кожному з них за рахунок періодичних платежів всіх учасників. Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. (зі змінами) «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відповідно до ст.. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача підлягають захисту на підставі цього закону у разі ненадання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, про типові відсоткові ставки, валютні ризики, процедури виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання договору цей закон не може застосовуватися, ці відносини регулюються відповідними нормами ЦК України та іншим актами законодавства. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] добровільно підписала договір, на виконання умов договору приймала участь в асигнаційних заходах та сплачувала кошти, своїм правом на розірвання договору на протязі семи днів, як це передбачено п.8.1 додатку № 2 до договору не скористалась. Твердження позивача про розірвання договору в односторонньому порядку є безпідставним. За таких обставин суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про визнання укладених позивачкою договорів та окремих пунктів додатків до договорів з підстави невідповідності їх вимогам Закону України « Про захист прав споживачів» слід відмовити, оскільки сторонами почали виконуватись умови укладених договорів. Зважаючи на викладене і в задоволенні решти позовних вимог, які є похідними, слід відмовити. Суд розглянувши справу в межах позовних вимог, вважає, що позивачка не позбавлена можливості на звернення до суду в загальному порядку з позовом про розірвання договору та повернення сплачених нею сум. Що стосується позову третьої особи, то він не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 11 червня 1977 року . Заяву [PERSON] на а.с.67 про визнання шлюбу фактично недійсним при укладенні спірних договорів суд не приймає до уваги, оскільки вона не ґрунтується на вимогах чинного Сімейного кодексу України та не породжує жодних юридичних наслідків. За положеннями ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Виходячи з положень ч.1 ст.31 ЦК України, ч.2 ст.65 СК України дрібним побутовим правочином є правочин, що укладається одним із подружжя щодо їх спільного майна, і які: 1) задовольняють побутові потреби членів сім`ї; 2) стосуються предметів, які мають невелику вартість. Згідно п.1.1 ст.1 оспорюваних Договорів приватне підприємство « Капітолій» взяло на себе зобовязання від імені і за рахунок позивачки вчиняти певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, зазначеного у Додатку №1 до даного договору, на умовах діяльності Програми „Лідер-плюс, що міститься в Додатку №2. На виконання умов договорів позивачка одноразово сплатила реєстраційний платіж та щомісячно повинна була вносити платежі у вигляді чистого внеску та адміністративних витрат. За п.4.17 ст.4 Додатків №2 до Договорів (Умови Програми «Лідер-плюс») Дозвіл отриманий Учасником за результатами заходу, є підставою для надання позики, придбання товару за рахунок Фонду групи. Лише після отримання Дозволу Учасник повинен укласти з Адміністратором договори позики, застави (іпотеки) та договір страхування життя і обєкта застави (п.п.2.1.4., 2.1.5., 2.1.6. ст..2 Договору). Стаття ст. 65 СК України регулює відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосується права одного із подружжя на укладення цивільно-правових угод щодо набуття майна, тому самі по собі договори, укладені позивачкою є угодою про вчинення певних юридичних дій, спрямованих на придбання товару і створюють обовязки лише для [PERSON], як сторони договору, не виходять за межі дрібного побутового договору, тому згода її чоловіка на їх укладення не вимагалась. За таких обставин в задоволенні позовних вимог третьої особи [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed