Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Дзержинської районної в м. Харкові ради V скликання від 21.11.06 року за № 174/81 «Про зміну договору житлового найму і визнання гр. [PERSON] наймачем», визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 27 грудня 2006 року, видане відділом приватизації житлового фонду виконкому Харківської міської ради, реєстраційний № 1-06-266034-Ш-1 на імя [PERSON], визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], що був укладений між [PERSON] та [PERSON] 22.11.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим № 2184, визнати недійсним договір купівлі-продажу цієї квартири, що був укладений між [PERSON] та [PERSON] 01.12.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим №3403, зобовязати відділ громадянства та реєстрації фізичних осіб Дзержинського РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області поновити реєстрацію позивача за адресою: [ADDRESS], відновити його порушене право користування житлом шляхом вселення у зазначену квартиру. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачами було порушено його право користування та право на приватизацію квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити. Представник Дзержинської районної адміністрації у м. Харкові просила суд ухвалити рішення на підставі діючого законодавства в частині визнання незаконним та скасування рішення виконкому Дзержинської райради від 21.11.06 року за № 174/81, з урахуванням того, що заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.10.2006 року, яким позивача було визнано таким, що втратив право користування спірною квартирою, скасовано. Представник Харківської міської ради у судове засідання не зявився, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] та її представники проти позову заперечували, посилаючись на те, що позивач вже використав право на приватизацію, тому його вимоги заявлені безпідставно. [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. [PERSON] та її представники проти позову заперечували, посилаючись на його необґрунтованість. Треті особи надали суду заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення виконкому Дзержинської районної ради народних депутатів м. Харкова від 21.09.1999 року позивачу, який являється бронзовим призером XXVII Літніх Олімпійських ігор, був виданий службовий ордер № 122508 на право заняття житлового приміщення житловою площею 15,96 кв.м., яке складається з однієї кімнати в ізольованій квартирі [ADDRESS]. У графі ордеру «склад сімї» проставлено прочерк. В лютому 2001 року керівництво управління з питань фізичної культури, спорту та туризму Харківської обласної державної адміністрації звернулося до виконкому Дзержинської райради м. Харкова з проханням виключити з числа службової площі вищезазначену квартиру. Рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної ради м. Харкова від 13.03.2001 року № 49/51 ця квартира була виключена з числа службової житлової площі, позивача визнано наймачем цієї квартири. 22 жовтня 1999 року позивач одружився з відповідачем [PERSON], яка згодом зареєструвалася у спірній квартирі. 13 жовтня 2006 року Дзержинським районним судом м. Харкова було постановлено заочне рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради, треті особи відділення ГІРФЛ Дзержинського РО ХМУ УМВСУ у Харківській області, виконком Дзержинської районної ради м. Харкова, про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням та усунення перешкод в його користуванні. Зазначеним рішенням позовні вимоги [PERSON]Г були задоволені, [PERSON] визнано таким, що втратив право користування квартирою № 41-А в будинку № 44 по вул. Новгородській у м. Харкові. Рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної ради м. Харкова від 21.11.2006 року № 174/81, винесеним на підставі заочного рішення суду від 13.10.2006 року, договір найму спірної квартири було змінено, відповідача визнано наймачем цієї квартири. Зі свідоцтва про право власності на житло від 27.12.2006 року, реєстраційний № 1-06-266034-Ш-1, виданого відділом приватизації житлового фонду вбачається, що згодом спірна квартира була приватизована відповідачем на своє імя, а 22 листопада 2007 року продана за договором купівлі-продажу [PERSON] 01 грудня 2008 року відповідач [PERSON] продав спірну кварту [PERSON] Виходячи з пояснень [PERSON], перший договір купівлі-продажу, згідно якого квартиру придбав [PERSON], укладався на її прохання, оскільки ні вона, ні її чоловік не мали можливості взяти кредит, тому вона попросила свого знайомого [PERSON] оформити кредит на своє імя і, відповідно, оформити договір купівлі-продажу із [PERSON] Як зазначала відповідач у судовому засіданні, дійсним покупцем спірної квартири при укладенні договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] була саме вона, [PERSON] 25 грудня 2007 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова вищезазначене заочне рішення було скасовано, а 16 червня 2010 року судом у цій справі постановлено нове рішення, яким відмовлено [PERSON] у задоволенні її вимог щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 41-А в будинку № 44 по вул. Новгородській у м. Харкові. Ухвалою судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 09.08.2010 року це рішення залишено без змін. Вирішуючи цей спір, суд виходить з того, що у відповідності до ст.ст. 61, 63 Житлового кодексу України позивач, являючись наймачем спірної квартири, мав право користуватися цим житлом. Окрім того згідно ст. 65-1 Житлового кодексу України, позивач мав право придбати займане ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством. Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязкових визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). За таких обставин, з урахуванням того, що судове рішення яким позивача визнано таким, що втратив право користування спірним житлом скасовано, натомість постановлено протилежне за змістом рішення, яке на момент розгляду цієї справи є чинним, позивач має право користуватися спірним житлом, а також він має право набути це житло у власність в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Суд не приймає до уваги доводи відповідачів [PERSON] та [PERSON] про те, що позивач вже використав своє право, прийнявши участь у приватизації квартири [ADDRESS] тому його право на приватизацію спірної квартири не порушено. Як вбачається з довідки від 5.11.2011 року № 11-12/Д-347, наданої філією Харківським обласним управлінням ПАТ Ощадбанку України, житловий чек використано позивачем частково 06.08.1997 року у сумі 4,13 грн., залишок становить 0,07 грн. У відповідності до ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім'я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім'ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра. Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. В своєму Рішенні від 10 червня 2010 року по справі N 1-38/2010 Конституційний Суд України встановив, що безоплатна приватизація державного житлового фонду обумовлюється загальною площею квартири (будинку), в якій постійно проживає наймач та члени його сім'ї, і санітарною нормою загальної площі, що підлягає приватизації, та не обмежується кількістю квартир (будинків) державного житлового фонду, площа яких відповідає зазначеній санітарній нормі. Тому громадяни України мають право використати житлові чеки для приватизації державного житлового фонду у повному обсязі незалежно від того, вкладається в санітарну норму загальна площа однієї чи кількох квартир (будинків). Тобто, якщо площа займаної квартири (будинку) менша санітарної норми, то громадянин України має право використати залишок житлового чека для приватизації іншої квартири (будинку) державного житлового фонду, наймачем якої він є, або частки майна державних підприємств, земельного фонду. Таким чином, судом встановлено, що приватизація спірної квартири відбулася з порушенням ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та з порушенням права позивача на приватизацію спірної квартири, а відтак ці порушені права підлягають судовому захисту. Суд визнає незаконним та скасовує рішення виконкому Дзержинської районної в м. Харкові ради V скликання від 21.11.06 року за № 174/81 «Про зміну договору житлового найму і визнання гр. [PERSON] наймачем», оскільки це рішення було прийнято на підставі заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.10.2006 року, яке в наступному було скасоване. Також, у звязку з порушенням ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та порушенням права позивача на приватизацію квартири [ADDRESS], визнається недійсним свідоцтво про право власності на житло від 27 грудня 2006 року, видане відділом приватизації житлового фонду виконкому Харківської міської ради, реєстраційний № 1-06-266034-Ш-1 на імя [PERSON]. Щодо визнання недійсними укладений відповідачами угод суд зауважує наступне. Згідно ст. 658 Цивільного кодексу України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом у даній справі встановлено, що відповідач [PERSON] незаконно набула права власності на квартиру [ADDRESS], у звязку з чим право продажу цієї квартири їй не належало. За таких обставин на підставі ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], що був укладений між [PERSON] та [PERSON] 22.11.2006 року та договір купівлі-продажу цієї квартири, що був укладений між [PERSON] та [PERSON] 01.12.2008 року визнаються судом недійсними. На підставі викладеного,

Outcome: approved