Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-19 00:00:00

25 травня 2011 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був укладений 02.06.1990 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 570. Заявлені позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що спільне життя з відповідачкою не склалося, вони мають різні характери та погляди на життя, в результаті чого між ними постійно виникають сварки та суперечки. Над даний час позивач проживає з іншою жінкою та має намір створити нову сімю. Фактично сімя розпалася і її подальше збереження є неможливим. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу буде проживати з відповідачкою. Спору стосовно поділу спільно нажитого майна та виховання дитини між сторонами немає. В судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, наполягав на розірванні шлюбу з підстав, викладених в позовній заяві /а.с.16/. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи /а.с. 14/, подала до канцелярії суду заяву про розгляд справи у її відсутності, не заперечувала проти розірвання шлюбу /а.с. 17/. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, розглянувши надані ними докази, які мають юридичне значення, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 11*2 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя сторін. В судовому засіданні на підставі достовірних доказів встановлено, що 02 червня 1990 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON], відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва був зареєстрований шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 570, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І\\/-БК № 372738, виданим 02.06.1990 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва /а.с.7/. Від шлюбу подружжя має дитину - доньку [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-БК № 366208, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківської районної державної адміністрації м. Києва 06.10.1994 року /а.с. 8/. Як вбачається з цивільного позову, подружжя має різні характери та погляди на життя, в результаті чого між ними постійно виникають сварки та суперечки. Над даний час позивач проживає з іншою жінкою та має намір створити нову сімю. Сімя фактично розпалася і її подальше збереження є неможливим. Відповідно до вимог ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед ' членами сімї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3,4 ст.56 СК України). Відповідачем не надано доказів щодо обмежень реалізації права позивачки на безперешкодне розірвання шлюбу з урахуванням положень ст. 110 СК України. На підставі наведеного, з урахуванням особливого характеру сімейних відносин та їх обєктивну недоступність для оточуючих, беручи до уваги, що позивач категорично заперечує проти збереження їх сімї та наполягає на розлученні, а відповідачка не заперечує проти розірвання шлюбу, зясувавши фактичні взаємини подружжя і дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги обставини життя подружжя та наявність неповнолітньої дитини, те що шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить виключно формальний характер, суд встановив справжнє прагнення позивача до розірвання шлюбу, а відтак приходить до переконання, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх дитини, що має істотне значення у даній справі, у звязку із чим даний позов і підлягає задоволенню. Згідно вимог п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення, суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд задовольняє позов, то з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню 47 гривень у відшкодування понесених нею та документально підтверджених судових витрат. На підставі ст.ст. 110, 112, 113, ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved