Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 лютого 2005 року та угоди про розподіл спільного майна від 19 лютого 2005 року він є власником ? частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с.Іларіонове, вул.Клочко,25-а. Загальна площа усього житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами складає 141 кв.м. У відповідності до рішення Синельниківського народного суду Синельниківського району Дніпропетровської області від 10 вересня 1987 року у склад належної позивачу частини будинку та господарських будівель і споруд входило: ? частина житлового будинку загальною площею 29,85 кв.м., сарай площею 14 кв.м., сарай площею 8,0 кв.м., вбиральні, літнього душу, ? частини водо колонки, ?? частини огорожі, а усього загальною площею 51,85 кв.м. Приблизно у січні лютому 2007 року з метою забезпечення у будинку тепла позивач самочинно збудував добудову до своєї частини житлового будинку площею 2,35 кв.м. на земельній ділянці, виділеній під обслуговування житлового будинку, без належного дозволу власника землі Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області. Вважає, що самовільно збудована ним добудова до належної йому частки будинку не порушує права інших осіб, тому у відповідності до ч.5 ст.376 ЦК України просить визнати за ним право власності на вищезазначену добудову до житлового будинку площею 2,35 кв.м. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просить їх задовольнити. Також пояснив, що між ним та його рідною сестрою [PERSON] було добровільно подалене спадкове майно вищезазначений житловий будинок. В подальшому він мав намір зробити добудову до житлового будинку з метою забезпечення тепла, але в Іларіонівській селищній раді йому повідомили, що у разі надання письмової згоди відповідачки на здійснення добудови, йому буде наданий відповідний дозвіл. Відповідачка відмовилася підписувати необхідні документи і тоді він самочинно збудував вказану добудову. Після самочинного будівництва він до Іларіонівської селищної ради з метою введення добудови в експлуатацію не звертався, оскільки не знав, що це необхідно робити. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просить їх задовольнити. Відповідачка позовні вимоги визнала у повному обсязі і проти їх задоволення не заперечує. Також пояснила, що позивач дійсно самочинно збудував вищезазначену добудову до житлового будинку, оскільки вона не підписала необхідні документи для отримання дозволу на здійснення добудови. Не підписала у звязку з тим, що позивач надав їй на підпис папери без тексту і вона не бажала у такому вигляді їх підписувати. Проти визнання за позивачем права власності на вищезазначену добудову не заперечує. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, але завчасно надав суду письмову заяву, якою просить розглянути справу без його участі і вирішити її згідно діючого законодавства. Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Факт належності позивачу вищезазначеної ? частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 лютого 2005 року, копією угоди про розподіл спадкового майна від 19 лютого 2005 року, згідно якої позивач та відповідачка поділили вищезазначене спадкове майно по ? частині кожному, копією реєстраційного посвідчення, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03 січня 2006 року, копією технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок станом на 30 червня 2006 року, де позивач вказаний власником ? частини спадкового майна. Факт здійснення позивачем добудови до житлового будинку був визнаний сторонами та ніким не заперечувався, тому цей факт суд вважає встановленим. Як пояснив позивач, після здійснення зазначеної добудови до Іларіонівської селищної ради для введення її в експлуатацію він не звертався, оскільки не знав, що це необхідно. У відповідності до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Згідно з ч.ч.1, 3 ст.22 Закону України «Про основи містобудування»забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою в порядку, передбаченому законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Право на забудову (будівництво) полягає у можливості власника, користувача земельної ділянки здійснювати на ній у порядку, встановленому законом, будівництво обєктів містобудування, перебудову чи знесення будинків та споруд. Статтею 18 Закону України «Про основи містобудування»в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що закінчені будівництвом обєкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку обєктів забороняється. Відповідно до ст.30-1 Закону України «Про планування і забудову територій»у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів здійснюється приймальними комісіями. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до закону. До 01 січня 2009 року був чинним Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затверджений Кабінетом Міністрів України від 22 вересня 2004 року, яким визначалися основні вимоги та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів незалежно від фінансування їх будівництва. З 01 січня 2009 року механізм та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів установлено Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2008 року. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані чи будуються на земельній ділянці, котра не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з встотним порушенням будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила чи здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Статтею 376 ЦК України також визначені певні правила, за якими можливе визнання за особою права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. У відповідності до ст.26 Закону України «Про основи містобудування»спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. З огляду на вищевикладене, звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво повинно мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Позивач до відповідного органу з заявою про введення здійсненої ним добудови до житлового будинку в експлуатацію не звертався, тому на даний час відсутній спір про право, у звязку з чим заявленим ним позов є передчасним. Таким чином, суд не вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed