Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ЗДП «Радіоприлад» в якій зазначає, що з 10.09.2003 р. по 26.11.2009 працював на підприємстві ЗДП «Радіоприлад». 26.11.2009 р. позивач звільнився з підприємства відповідача за власним бажанням, про що було видано наказ №288к від 26.11.2009 р., але в день звільнення позивачу не була виплачена заробітна плата у розмірі 9\~385,00 грн. та 4\~820,28 грн. компенсація частини заробітної плати за час затримки по день звільнення. Крім цього, в звязку з порушенням строків виплати сум, які належать вивільненому працівнику підприємство повинно сплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки з листопада 2009р. по листопад 2010р. у розмірі 19\~728,80 грн., виходячи із середньоденного заробітку у розмірі 70,46 грн. Також вважає, що діями відповідача йому заподіяна моральна шкода, яка виразилася у втраті нормальних життєвих звязків і вимагає у позивача організації додаткових зусиль для організації свого життя, моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 15000 грн. У відкритому судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги, просить задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнала частково в частині стягнення суми в розмірі 9\~385,00 грн. Заперечувала проти задоволення інших позовних вимог. Суду пояснила, що позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди завданої діями відповідача, розміру компенсації моральної шкоди, зокрема тяжкості вимушених змін у житті позивача, про вимушеність та характер необхідних зусиль для відновлення стану до вчинення дій відповідачем. Не підлягає задоволенню і вимога щодо стягнення компенсації частини заробітної плати, оскільки остання виплачується при виплаті заборгованості. Вимога щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку також не підлягає задоволенню, оскільки позивач в день звільнення не працював, а після звільнення не звертався до відповідача з вимогою дати йому розрахунок по заробітній платі. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, допитавши свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З 10.09.2003 р. по 26.11.2009 р. позивач працював на підприємстві ЗДП «Радіоприлад» (а.с. 5). Наказом №288к від 26.11.2009 року позивача було звільнено на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Згідно довідки відповідача станом на 25.03.2010р. заборгованість по заробітній платі підприємства ЗДП «Радіоприлад» перед позивачем при звільненні становить 9385,00 грн., середньоденна заробітна плата позивача складає 70,46 грн. З моменту звільнення з підприємства позивач не працював. Сума заборгованості по заробітній платі у розмірі яка підлягала виплаті при звільненні позивачу на день розгляду справи не виплачена. Суд не може взяти до уваги доводи відповідача щодо відмови в задоволенні вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з тих підстав, що позивач в день звільнення не працював і в подальшому не звертався до відповідача з вимогою дати йому розрахунок по заробітній платі, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи, зокрема діями позивача, направленими на отримання заборгованості по заробітній платі, а саме звернення за отриманням довідок про заборгованість, середній заробіток, звернення до суду. Таким чином суд приходить до висновку, що зі сторони позивача були вжиті усі можливі заходи щодо отримання належних працівникові сум при звільненні. Частиною 7 ст. 43 Конституції України гарантовано захист законом право громадян на своєчасне одержання винагороди за працю. В силу ст. 116 цього ж Кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. КЗпП України, а саме частиною 1 статті 117 передбачено один із способів такого захисту в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Виходячи з викладеного вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку є правомірними та таким, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. В той же час суд вважає, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку повинен бути визначений за період з грудня 2009 року по листопад 2010 року включно, а тому вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в меншому розмірі, ніж просив позивач, а саме у розмірі 18\~178,68 грн. Крім того, відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України суд вважає, що підлягають частковому задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 1500 грн., оскільки невиплата позивачу сум, що належали йому від підприємства в день звільнення є порушенням діючого законодавства за яке передбачена відповідальність все це призвело до моральних страждань, втраті нормальних життєвих звязків і вимагало додаткових зусиль по організації свого життя позивачем. Визначаючи такий розмір моральної шкоди суд виходить з вимог розумності і справедливості, враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача. В частині стягнення суми 4 820,28 грн. суд відмовляє з таких підстав. У випадку затримки виплати заробітної плати за один і більше календарних місяців підприємством компенсується робітнику втрата частини доходів відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» згідно з Положенням, затвердженим постановою КМ України від 21.02.2001 року №159 (зі змінами). Відповідно до п. 4 цього Положення сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включаються. Відповідно до п. 5 цього Положення сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Втрата частини заробітної плати виникає у випадку підвищення споживчих цін на товари і тарифи на послуги у випадку затримки виплати заробітної плати. Якщо виконати попередні обчислення компенсації на нараховану до виплати та невиплачену заробітну плату в одному місяці, а заборговану заробітну плату працівник отримає пізніше після проведення попереднього обчислювання компенсації, то в цьому випадку попередньо обчислена сума компенсації не буде відповідати реальній втраті покупної здібності заборгованої до виплати заробітної плати. На запит державного підприємства щодо можливості нарахування компенсації до погашення заборгованості з заробітної плати Територіальною державною інспекцією праці у Запорізькій області роз'яснено, що у випадку, коли завчасно не відомо дату або конкретний місяць виплати заборгованості та відповідні індекси інфляції нарахувати суму компенсації у повному обсязі неможливо. Враховуючи, що підприємством станом на день судового засідання заборгованість з заробітної плати не сплачена, а також те, що попереднє обчислення компенсації на нараховану до виплати та невиплачену заробітну плату законодавством не передбачено, у ЗДП «Радіоприлад» на день ухвалення рішення не виникло обов'язку виплатити компенсацію, а також, як слідство, нарахувати її для прийняття рішення щодо стягнення в судовому порядку. В силу ч.2, 3 ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, таким чином з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 275,63 грн. за вимоги майнового характеру та 08 грн. 50 коп. за вимоги немайнового характеру всього 284,13 грн., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. Виходячи з викладеного,

Outcome: partial