Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-11 00:00:00

[PERSON] 01 липня 2010 року звернулася до суду з позовом до відповідача ВАТ КБ Надра про стягнення банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах та у судовому засіданні посилається на те, що 03 квітня 2008 року вона уклала з відповідачем договір строкового банківського вкладу «Мій вибір»№ 364597, оформлених в рамках тарифного пакету «ПП Базовий» № 920921 на загальну суму 14500 грн. строком на 12 місяців. Відповідно до п. 2.3. договору процентна ставка по вкладу встановлювалась в розмірі 15,3 %. Строк договору закінчився 03.04.2009 року. 09.06.2009 року вона звернулася з письмовою заявою про видачу вкладу і процентів у звязку із закінченням строку договору та сімейно-побутовими причинами. У відділенні банку їй виплатили суму депозиту лише в розмірі 5000 гривень. При зверненні до відповідача, позивачу було відмовлено у поверненні вкладу та відсотків. Вважає, що своїми діями відповідач порушив умови договору. Просила стягнути з відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» на її користь - суму депозитного вкладу у розмірі 9500 гривень, нараховані відсотки в розмірі 3056грн. 02 коп., моральну шкоду в розмірі 25000 гривень та судові витрати по справі. Представник відповідача ВАТ комерційний банк «Надра» в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК) України. Зясувавши позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню по наступним обставинам. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дотримуючись ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що 03 квітня 2008 року між відповідачем ВАТ КБ «Надра» в особі відділення № 16 філії ВАТ КБ «Надра» Дніпропетровського РУ з однієї сторони та позивачем [PERSON] з іншої сторони було укладено договір банківського вкладу «Мій вибір» № 364597, оформлених в рамках тарифного пакету «ПП Базовий» № 920921 на загальну суму 14500 грн. з виплатою відповідачем на користь позивача відсотків на суму депозитного вкладу з розрахунку 15.3% річних. Відповідно до договору банк приймає від вкладника грошові кошти в сумі 14500 грн. строком на 12 місяців - з 03 квітня 2008 року по 04 квітня 2009 року на умовах та в порядку, визначених договором. Відповідно до умов банківського вкладу банк зобов'язується повернути вкладнику вклад за його вимогою в кінці терміну дії вкладу чи у випадках дострокового розірвання договору шляхом перерахування коштів на рахунок. Як встановлено ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Використовуючи це право, 09 червня 2009 року позивач звернулася до відповідача з вимогою у зв'зку зі спливом строку дії договору банківського вкладу повернути суму вкладу та нараховані на них проценти. У відділенні банку їй виплатили суму депозиту в розмірі 5000 гривень. На червень 2009 року і до теперішнього часу відповідач не повернув позивачу суму вкладу з нарахованими процентами. Крім цього, він навіть не надав позивачу належну письмову відповідь на його заяву з поясненням того, у зв'язку з чим він не виконує умови договору. Вищезазначені дії відповідача порушують безпосередньо ч. 2 ст. 1060 ЦК України та договору банківського вкладу, згідно яких банк зобов'язується повернути вкладнику вклад за його вимогою в кінці терміну дії вкладу чи у випадках дострокового розірвання договору шляхом перерахування коштів на рахунок. Крім вищезазначених норм, відповідач порушує ст. 629 ЦК України, згідно якої договір є обов'язковим для виконання сторонами, тобто в даному випадку відповідач в обов'язковому порядку повинен виконувати перед позивачем умови договору банківського вкладу. Таким чином, відповідач повинен повернути позивачу суму вкладу. Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, виходячи з того, що позивач всі передбачені договором сторін умови виконав в повному обсяз. Відповідно до відповіді відповідача, тимчасова адміністрація в банку була призначена 10 лютого 2009 року, було накладено мораторій, але саме в цей час банк укладав договори, приймав кошти і зобовязувався їх виконати у відповідності до норм чинного законодавства незалежно від мораторію, тому відповідач мав можливість виконати умови договору і повернути вклад позивачу, але без поважних причин цього не зробив. Статтею 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу, незалежно від його виду, банк зобовязаний видати вклад на першу вимогу вкладника. Згідно п. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесено вклад, застосовується положення про договір банківського рахунку. Відповідно до ст. 1068 ЦК України банк зобовязаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом. Відповідно до умов договорів сторін банк зобовязується повністю повернути вклад по закінченню терміну договору. Таким чином, відразу після закінчення дії договору у відповідача виник обовязок по поверненню вкладу позивачу. Відповідно до умов договорів сторін банк несе відповідальність за неналежне виконання своїх зобовязань. Ст. 1167 ЦК України містить підстави відповідальності за завдану моральну шкоду: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті; моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В позовній заяві та під час судового розгляду позивачем не було надано належних доказів наявності моральної шкоди та підтвердження факту заподіяння позивачу відповідачем моральних страждань, він не довів вину відповідача, не надав доказів причинно-наслідкового звязку між діями (винними, а не будь-якими) третіх осіб, відповідача та начебто завданою шкодою. Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1166 та 1167 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного звязку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, наявність вини завдавача шкоди. Таким чином лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Суд приймає до уваги ті обставини, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач не заперечує домовленості договору і зобовязання стосовно позивача, але і не довів законність утримання в себе вкладу позивача, твердження відповідача про наявність інших причин чи обставин не є зобовязанням і є припущенням можливого не виконанням умов договору з боку цього відповідача. При таких обставинах суд вважає можливим стягнути з ВАТ комерційний банк «Надра» на користь позивача суму вкладу - 9500 грн., суму процентів з 03.04.2009 року по 15.10.2010 року 3056 грн. 02 коп. та витрати на оплату інформаційно-технічного забезпечення судового процесу 120 грн., а всього 12676 грн. 02коп., а також стягнути з ВАТ Комерційний банк «Надра» на користь держави судовий збір в сумі 125 грн.56 коп. В задоволенні решти позовних вимог - про стягнення моральної шкоди слід відмовити. Таким чином, позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial