Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-16 00:00:00

Відкрите акціонерне товариство ВТБ Банк в особі Відділення Закарпатська регіональна дирекція ВАТ ВТБ Банк звернулося до Мукачівського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1359 - СП від 21 березня 2008 року в розмірі - 55538 гривень 89 копійок та судових витрат по справі. 07 жовтня 2010 року представник позивача [PERSON] уточнила позовні вимоги і просила стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 1359 - СП від 21 березня 2008 року в розмірі - 53220 гривень 18 копійок та судових витрат по справі. Вказану суму заборгованості та судові витрати просили стягнути сольїдарно з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства ВТБ Банк в особі Відділення Закарпатська регіональна дирекція ПАТ «ВТБ Банк». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточинені позовні вимоги підтримала посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та пояснила, що 21 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством ВТБ БАНК та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1359 - СП. Відповідно до умов кредитного договору, позивач надав [PERSON] кредит в розмірі 25000,00 гривень, а [PERSON] в свою чергу зобовязався щомісячно здійснювати погашення кредиту та сплачувати відсотки за користування ним, з кінцевим терміном повернення до 21 березня 2011 року. У забезпечення повернення кредиту за договором № 1359 - СП від 21 березня 2008 року, 21 березня 2008 року між [PERSON] Володимировичем-поручителем та Відкритим акціонерним товариством ВТБ БАНК-кредитором було укладено договір поруки № 1359-П, згідно якого [PERSON] взяв на себе зобовязання відповідати перед Кредитором в повному обсязі за своєчасне та повне виконання [PERSON] зобовязань за договором кредиту у № № 1359 - СП від 21 березня 2008 року. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення справи до суду не надходило, тому суд згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилюється, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України. В силу вимог ст. 212 ЦПК України щодо оцінки доказів як кожного окремо, так і в їх взаємозв'язку та їх сукупності, Ліаявні в матеріалах справи докази судом були оцінені як кожен окремо, надана їм оцінка в їх сукупності з врахуванням обставин справи, які визнані сторонами і відповідно до ст.. 61 ЦПК не підлягали доказуванню. Відповідно до умов кредитного договору № 1359 - СП від 21 березня 2008 року укладеного між Відкритим акціонерним товариством ВТБ БАНК та [PERSON], ВАТ ВТБ БАНК надав [PERSON] кредит в сумі 25000,00 гривень, з кінцевим терміном повернення до 21 березня 2011 року. (а.с. 10-13). Відповідно до копії договору порчтси у забезпечення повернення кредиту за договором № 1359 - СП від 21 березня 2008 року, 21 березня 2008 року між [PERSON] - поручителем та Відкритим акціонерним товариством ВТБ БАНК було укладено договір поруки № 1359-П, згідно якого [PERSON] взяв на себе зобовязання відповідати перед Кредитором в повному обсязі за своєчасне та повне виконання [PERSON] зобовязань за договором кредиту у № № 1359 - СП від 21 березня 2008 року (а.с. 15). Згідно копії листа претензії від 22 січня 2010 року за № 5/1605-08-2, ВАТ ВТБ БАНК повідомив [PERSON] про його заборгованість перед ВАТ ВТБ БАНК, а також повідомив про вимогу, негайного погашення заборгованості за кредитним договором (а.с. 16). Згідно копії листа - претензії від 22 січня 2010 року за № 6/1605-08-2, ВАТ ВТБ БАНК повідомив [PERSON] про те, що [PERSON] не виконує своїх зобовязань за кредитним договором № 1359 - СП від 21 березня 2008 року, а тому банк на підставі договору поруки № 1359 - П від 21 березня 2008 року повідомив поручителю про вимогу, негайного погашення заборгованості за кредитним договором (а.с. 17). Згідно розрахунку до уточнення позовних вимог станом на 14.06.2010 року заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором № 1359 - СП від 21 березня 2008 року становить 53220,18 гривень, з них: - борг за кредитом з урахуванням індексу інфляції 3% річних, нарахованих у зв'язку з порушенням забовязань щодо повернення кредиту - 21957,89 гривень - борг за процентами з урахуванням 3% річних, нарахованих у звязку з порушенням забовязань щодо сплати процентів становить 8262,82 гривні. - пені, нарахованої [PERSON] в розмірі 0,5 % від суми боргу за кожний день прострочення сплаїи банку плати за користування кредитом за кредитним договором № 1359 - СП від 21 березня 2008 року становить 22999 гривень 47 копійок (а.с. 47-48). Відповідачі свої зобовязання за кредитними договором в повному обсязі не виконали. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно ч. 1 ст. 1054 Щї України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення чергової частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно п. З ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: ... сплата неустойки; Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 555 ЦК України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а? в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. Вирішуючи заявлені позЬвні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу кредиту, які регулюються параграфами 1, 2 глави 71 Цивільного кодексу України. Відповідач, як позичальник за кредитним договором в порушення вимог ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1054 ЦК України прострочив виконання грошового зобовязання в частині повернення позикодавцеві чергової частини позики у строк та в порядку, що встановлені договором, та сплати процентів за користування кредитом, що згідно п. З ч. 1 ст. 611,ч. 1 ст. 624, ч. 2 ст. 1050 ЦК України спричиняє наслідки: - наявність у банківської установи права вимагати стягнення простроченої заборгованості за кредитом; - наявність у банківської установи права вимагати дострокового повернення чергової частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних банку; - наявність у банківської установи права вимагати сплати неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобовязання щодо сплати чергової частини кредиту та процентів за користування кредитом. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, тому позовні вимоги до нього в частині стягнення заборгованості за кредитами, процентів за користування кредитами, пені за прострочення сплати тіла кредитів підлягають задоволенню в повному обсязі. Розрахунок суми заборгованості по тілу кредитів та відсоткам за користування кредитом здійснений арифметично правильно. Розрахунок пені здійснений арифметично правильно, нарахування пені правильно здійснене в гривні виходячи з офіційного курсу НБУ долару до гривні на дату нарахування пені. При таких обставинах суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобовязання згідно ст. 625 ЦК України від суми основних вкладів станом на день виконання зобовязання та з урахуванням індексу інфляції. Водночас суд не знаходить підстав для стягнення суми пені по простроченим відсоткам та 3% річних від суми прострочених відсотків, а також перерахунку цих сум з урахуванням індексу інфляції, оскільки такі сплати не передбачені укладеним між позивачем та відповідачем [PERSON] кредитним договором та не встановлені законом. Згідно преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобовязання цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є Підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Оскільки однією стороною у Договорі кредиту є фізична особа - [PERSON], дія зазначеного Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобовязання на нього розповсюджуватися не може. Однак, згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З умов п.9.1 Договору вбачається, що розмір пені складає 0,5% від простроченої суми за кожний день прострочення, тобто може досягати більше 182% на рік, тоді як ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, який розповсюджується на підприємства та фізичних осіб-підприємців, які відповідно вступають у договірні відносини із метою отримання прибутку, не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, що свідчить про значну завищеність встановленого Договором сторін розміру пені, виходячи зі статусу зайомника - фізичної особи та споживчих цілій кредиту, визначених п.2.3 Договору. Так, з розрахунку позивача слідує, що сума пені нарахована ним на прострочення як по оплаті основного боргу, процентів та щомісячної комісії за один рік, що складає 13545,94 грн., що досягає понад 1\\2 частини від суми отриманого позивачкою кредиту, строк повернення якого передбачав через 3 роки - до 21.03.2011 р., що свідчить про явну неспівмірність суми пені сумі кредиту. Крім того, з пояснень відповідача порушення умов виконання договору стало скрутне матеріальне становище та коливання курсу долару (а.с. 34-35). При таких обставинах суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для застосування положень ч.З ст.551 ЦК України - та вважає за доцільне зменшити розмір пені до 1550,67 грн., що дорівнює сумі пені, нарахованої [PERSON] в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення сплати банку плати за користування кредитом за кредитним договором № 1359 - СП від 21 березня 2008 року за період прострочки з 14.06.2009 року по 14.06.2010 рік в межах одного року з дня подачі позову до суду. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з підстав зазначених судом вище.

Outcome: partial