Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-21 00:00:00

28 грудня 2010 року представник Кіровоградської обласної дирекції АТ «[PERSON] Аваль» звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовом в якому просить стягнути з відповідача кредитну заборгованість в розмірі - 139297, 64 грн. та судові витрати, вказуючи на те, що 15 березня 2006 року між сторонами укладено кредитний договір, згідно з яким [PERSON] отримав споживчий кредит в розмірі 16000 Євро, який зобовязався повернути до 14 березня 2009 року, шляхом внесення обовязкових, щомісячних платежів, сплатити банку проценти у розмірі 13 % річних і таким чином виконати свої зобовязання по даному договору у повному обсязі. У позові також зазначається, що [PERSON] в порушення умов договору у визначений строк кредит не повернув, внаслідок чого на момент звернення позивача до суду заборгованість відповідача пред банком становить - 13271, 69 Євро, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України дорівнює - 139, 297, 64 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився і звернувся до суду з заявою в якій просив розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримав повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від [PERSON] до суду не надходило. Відповідно до ст. 169 ч.4 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів ( постановляє заочне рішення ). Згідно ст. 224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зясувавши обставини справи в межах заявлених позовних вимог, зваживши доводи представника позивача та дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов ПАТ « [PERSON] Аваль » підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Суд встановив, що зобовязальні відносини між сторонами ґрунтуються на кредитному договорі № 014-08.2/53, укладеного 15 березня 2006 року між АТ «[PERSON] Аваль» і [PERSON], згідно з яким відповідач отримав споживчий кредит у розмірі 16000 Євро, який зобовязався повернути до 14 березня 2009 року, шляхом внесення обовязкових, щомісячних платежів, відповідно до встановленого графіку погашення кредиту. Відповідно до п. 3.3. Договору сторони обумовили, що повернення кредиту та сплата процентів за його користування здійснюється позичальником у валюті, в якій було отримано кредит ( а.с. 8 -15 ). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України умовами кредитного договору є обов'язок кредитодавця надати грошові кошти позичальнику, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. 509, 526 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник ) зобовязана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обовязку. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В порушення п.п. 3.1 - 3.3. та 5.1 Договору [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав, кредит у встановлений строк не повернув, проценти не сплатив, в звязку з чим станом на 10 грудня 2010 року заборгованість відповідача перед банком по основному кредиту становить - 6836, 35 Євро, що у гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу Національного банку України дорівнює - 71753, 29 грн., заборгованість по відстокам, згідно розрахунку становить - 1051, 70 Євро і відповідно до офіційного курсу Національного банку України - 11038, 48 грн. Крім того, відповідно до п.9.1 відповідач зобовязався у разі порушення строків повернення кредиту та відсотків сплатити кредитору пеню в розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення. Згідно представлених представником банку розрахунків, розмір пені за порушення [PERSON] строків повернення кредиту та несвоєчасну сплату відсотків становить - 5383, 64 Євро, таким чином сума неустойки практично дорівнює сумі непогашеного кредиту і розрахована за період з 2006 року по день звернення банку до суду. У звязку з цим суд вважає можливим застосувати правило ч. 3 ст. 551 ЦК України про співмірність вимог із розміром заподіяних збитків в частині зменшення розміру нарахованої пені, визначивши її розмір за період з 01 січня по 09 грудня 2010 року, який становить всього - 1426, 51 Євро, що гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу Національного банку України дорівнює - 14972, 43 грн. Наведені обставини повністю підтверджується оголошеними та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами і по суті ніким не оспорюються. За змістом ст.ст. 610, 611, 612, 623, 625 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ « [PERSON] Аваль » про примусове стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості, заборгованості по відсотках, штрафних санкцій та судових витрат відповідає способам захисту цивільних прав, характеру та змісту цивільно-правових відносин, не суперечать закону і не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. Розмір понесених позивачем судових витрат повязаних з предявленням позову та розглядом справи підтверджується наявними у справі письмовими доказами і відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial