Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-30 00:00:00

В листопаді 2010 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до ВАТ КБ «Надра» про стягнення коштів, звільнення від сплати процентів та пені за користування кредитом у період з 13.07.2009року та стягнення моральної шкоди. Позивач вказував на те, що 23 жовтня 2006 р. між ним та ТОВ «УкрАвтоЗАЗ-Сервіс» було укладено договір купівлі-продажу легкового автомобіля моделі «Chevrolet Lacette» з ціною 96186 грн. 24 жовтня 2006 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір. За яким Банк передав йому кредитні кошти в тимчасове користування до 21 жовтня 2011 року, в сумі 19047 доларів США для придбання автомобіля, що на тей час складало 96186 грн. Він в свою чергу повинен був здійснювати щомісячні платежі не менше 448 доларів США. Крім того 24 жовтня 2006 р. між ним та Банком було укладено договір застави автомобіля. У звязку з фінансовою кризою в грудні 2008 р. він не мав можливості щомісячно сплачувати кредит, а тому в січні-липні 2009 р. сплачував меншу суму ніж повинен був за договором. Посилаючись на те, що 13 липня 2009 р. відповідач неправомірно відібрав у нього належний йому автомобіль, технічний паспорт та ключі від нього, а також без законних на те підстав Банк його експлуатує, внаслідок чого автомобіль отримав технічні ушкодження, просив суд стягнути з відповідача вартість вказаного автомобілю на день його вилучення та зарахувати її для погашення кредиту. Також позивач просив звільнити його від спати відсотків та пені за користування кредитом з моменту вилучення Банком його автомобілю по день винесення рішення та 15000 грн. моральної шкоди. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача, вказуючи на те, що умови укладених договорів Банком не порушувались, до того ж автомобіль був переданий позивачем банку добровільно. Зазначив, що позивачем неодноразово порушувались умови договорів, своєчасно та не в повному обсязі сплачувались поточні платежі, в порушення умов договору автомобіль у 2009році не був застрахований, просив в позові відмовити. Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем 24 жовтня 2006 р. укладено кредитний договір № 08/10/06 840 К 528. За умовами якого Банк надав позивачу у тимчасове користування грошові кошти у сумі 19047 доларів США для придбання транспортного засобу автомобіля марки «Chevrolet Lacette» строком до 21.10.2011 р. Позивач в свою чергу зобовязувався здійснювати щомісячну плату по кредиту та нараховані відсотки. В якості забезпечення виконання позивачем своїх зобовязань щодо погашення передбачених платежів за договором кредиту 24 жовтня 2006 р. між сторонами також було укладено договір застави автомобіля. Згідно вимог ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.3.3. кредитного договору [PERSON]П, повинен був здійснювати погашення кредиту та відсотків за користування кредитом шляхом сплати 448,00 доларів США до 20 числа кожного поточного місяця. Проте з початку 2009року платежі вносились нерегулярно та в меншому обсязі, про що свідчить розрахунок заборгованості станом на 24.05.2011року (а.с. 89). Позивач посилається на те, що відповідачем неправомірно утримується його транспортний засіб, внаслідок чого на автомобілі зявились пошкодження, яких не було до надання його на відповідальне зберігання. Постановою від 02.11.2009року відмовлено в порушенні кримінальної справи за заявою [PERSON] про прийняття мір до працівників Банку «Надра», у яких у заставі знаходиться його транспортний засіб, який має пошкодження (а.с.13 друга сторона). Згідно акту прийому передачі від 13.07.2009року, [PERSON] добровільно передав на відповідальне зберігання заставне майно, а саме: легковий автомобіль [NUMBER] (а.с. 11). У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи і слідує з пояснень сторін в судовому засіданні умови щодо передачі та експлуатації належного позивачу автомобіля сторонами не визначено жодним із пунктів зазначених договорів, а спір що виник між позивачем та Банком не стосується умов виконання кредитного договору та договору застави автомобіля. В межах заявлених позовних вимог позивач не ставить вимогу про витребування майна з чужого незаконного володіння, а вимога щодо стягнення з Банку коштів за заставне майно не передбачена ні кредитним договором ні договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно це окрема процедура, яка регулюється чинним законодавствам та за результатами якої у разі продажу заставного майна, кошти від реалізації зараховуються до погашення частини або всього боргу. Таким чином позивачем невірно обрано спосіб захисту його прав. При подачі позову позивач керується положеннями Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема на підставі ст.22 цього Закону позивачем не сплачений судовий збір. Однак застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів які виникають з кредитних правовідносин, можливе лише у тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів, що виконання цього договору цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування. Таким чином на підставі ст. 88 ЦПК України з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1% від суми позову. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про стягнення коштів, звільнення від сплати процентів та пені, стягнення моральної шкоди є необґрунтованими і недоведеними, а відтак задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed