Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-16 00:00:00

28.08.2007 року [PERSON] пред'явив позов до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном, заборону вчиняти певні дії, стягнення збитків та моральної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 27.12.2006 року уклав з Управлінням комунальної власності Вознесенської міської ради договір оренди, за умовами якого взяв у користування належне тому нежитлове приміщення, розташоване в м. Вознесенську по вул. Синякова,8. Рішенням виконавчого комітету Вознесенської міської ради за № 89 від 25 травня 2007 року позивачу було надано дозвіл на реконструкцію цього приміщення з добудовами. 26.05.2007 року та 30.05.2007 року для проведення реконструкції [PERSON] уклав договори позики та підряду, однак через поведінку відповідачів, які усіляко перешкоджали будівництву, провести відповідні роботи не зміг. Неправомірними діями відповідачів йому завдано матеріальні збитки та моральну шкоду, тому просив покласти на відповідачів обов'язок не чинити перешкод у реконструкції споруди, заборонити їм наближатися до земельної ділянки де та розташована, стягнути 9 259 гривень 37 копійок на відшкодування збитків та 32 482 гривні 55 копійок - моральної шкоди. Від вимог до [PERSON] та [PERSON] позивач відмовився і така відмова була прийнята судом. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.09.2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 14.01.2008 року, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково в частині зобов'язання [PERSON] не чинити перешкоди йому у користуванні та реконструкції нежилого приміщення. Заборонено відповідачці доступ на територію, на якій проводиться реконструкція та стягнуто з [PERSON] на користь позивача 500 грн. на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Ухвалою Верховного Суду України від 20.01.2010 року рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.09. 2007 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 14.01. 2008 року було скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд. В судовому засіданні представник позивача надав уточнену позовну заяву, в якій зменшено розмір майнової шкоди до 328 грн. та моральної шкоди до 9179 грн. 89 коп. повністю підтвердив викладене в позові. Відповідачка позов не визнала, просила у його задоволені відмовити, оскільки будь-яких протиправних дій щодо позивача чи його майна не вчиняла. Звернулася до суду із заявою про поворот виконання рішення суду від 27.09.2007 року та повернення 500 грн. відшкодованої нею позивачу моральної шкоди. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачки, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково зважаючи на наступне. Згідно договору оренди від 27.12.2006 року укладеного [PERSON] з Управлінням комунальної власності Вознесенської міської ради позивач взяв у користування належне територіальній громаді нежитлове приміщення загальною площею 38.2 кв. м на земельній ділянці площею 99.66 кв. м. за адресою м. Вознесенськ, вул. Синякова,8 ( а.с- 5-7). Відповідно до рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради ( а.с- 11 ), дозвільних документів на реконструкцію об'єкту нерухомості ( а.с- 13-14, 19, 21 - 24, 55 - 56, 65 - 75) позивачу, як приватному підприємцю дозволено реконструкцію споруди в м. Вознесенську по вул. Синякова,8 з добудовами. 26.05.2007 року [PERSON] уклав договір позики з [PERSON] на 106000 грн. строком на 13 місяців із щомісячною сплатою процентів у розмірі 1% від розміру позики ( а.с. 15-16). 30.05.2007 року для проведення реконструкції [PERSON] уклав договір підряду з [PERSON] ( а.с. 13-14). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником 11/50 частин житлового будинку № 12 по вул. Синякова в м. Вознесенську Миколаївської області на підставі договору дарування від 6 листопада 2001 року, за змістом якого її мати [PERSON] подарувала, а відповідачка прийняла у дар зазначену частину будинку, яку зареєструвала у КП " Вознесенське МБТІ 15.11.2001 року ( а.с. 52), тобто правовідносини виникли до прийняття ЦК України від 16.01.2003 року. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які, зокрема, означають можливість належним чином використовувати річ для своїх потреб за її призначенням. Власник житлового будинку має право використовувати його для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб (ч. 1 ст. 383 ЦК України). При здійсненні права власності згідно зі ст. 41 Конституції України та ст. 319 ЦК України власник зобов'язаний дотримуватися вимог закону і моральних засад суспільства і не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Нормами ст. 50 Конституції України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 293 ЦК України передбачено право особи на повагу до житла і до приватного життя, на безпечне для життя і здоров'я довкілля. Діяльність фізичної та юридичної особи, яка порушує ці права особи, є незаконною і може бути припинена за рішенням суду. У силу ст.ст. 386, 391 ЦК України власник, права якого порушені, має право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би вони й не були пов'язані з порушенням права володіння, та право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. Земельна ділянка на якій розташований зазначений житловий будинок згідно державного акту на право приватної власності на землю від 26 жовтня 1993 року належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (остання в подальшому змінила прізвище на [PERSON]) ( а.с.51). Відповідно вимог ст. 156 ЗК України та ст.386 ЦК України , що узгоджуються з положеннями п. 7 Пленуму ВСУ від 16.07.2010 року за № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту. Згідно рішення Вознесенського міськрайоннного суду від 27.08.2010 року, яке ухвалою апеляційного суду Миколаївської області залишено в силі позов [PERSON] та інших спаввласників земельної ділянки по вул. Синякова № 12 в м. Вознесенську задоволений, за кожним визнано право власності на частину зазначеної земельної ділянки, за відповідачкою на 11/50 частин на підставі положень земельного законодавства, яке діяло на час набуття відповідачкою права власності на житловий будинок. Однак зазначені рішення постановлені після конфлікту, який відбувся між сторонами у червні 2007 року, до того ж право власності у [PERSON], як то регламентовано ст. 125 ЗК України виникає після оформлення документа, що посвідчує дане право та його подальшої державної реєстрації, але дана обставина на час розгляду справи відповідачкою не доведена. Частиною 3 ст. 125 ЗК України встановлено заборону використання земельної ділянки, до встановлення її меж у натурі, одержання документа, що посвідчує право на неї та державної реєстрації. Посилання представника позивача на протиправні дії [PERSON], яка не маючи на то законних прав, перешкоджала будівництву, шляхом вчинення сварок із будівельниками, систематичного звернення до правоохоронних органів, органів влади, ЗМІ, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні ( а.с. 12,18, 25-26, 32,55-56, 79-80). Відповідачка щодо цих обставин дає суперечливі пояснення, зазначає, що не заважала будівництву, а захищала своє, оскільки позивач не реконструює нежитлове приміщення, а будує нове із порушенням будівельних норм, до того ж порушує її права власника земельної ділянки, так як двоповерхова споруда буде затіняти її город. Такі твердження [PERSON], що реконструкція нежитлового приміщення, яку проводить позивач, зачіпає земельну ділянку, власником якої вона є не знайшли свого підтвердження, хоча відповідачка мала таку можливість, зважаючи на тривалість строку розгляду справи, пропозиції суду надати докази в порядку ст. 58-59 ЦПК України, її клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи, проведення якої в подальшому вона відмовилася оплатити. Тому на відповідачку має бути покладений обов'язок не чинити позивачеві перешкод у реконструкції споруди та заборонити доступ на земельну ділянку по вул. Синякова № 8 в м. Вознесенську та стягнути на користь [PERSON] компенсацію за моральні страждання в розмірі 500 грн. з урахуванням завданих позивачу душевних страждань, необхідності звертатися до суду за захистом своїх порушених прав, та тієї обставини, що в подальшому [PERSON] не перешкоджала будівництву. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, фактичні дані (докази), які мають значення для вирішення справи, встановлюються на підставі пояснень сторони, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів. За правилами ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. У зв»язку із відсутністю межових знаків та відповідної землевпорядної документації на земельну ділянку по вул. Синякова № 8 в м. Вознесенську, пасивну поведінку [PERSON] щодо надання доказів її заперечення щодо порушення її прав власника не знайшли підтвердження допустимими та належними доказами, хоча за ст. 60 ЦПК України, це є її обовязком і неодноразово було роз»яснювалось як компетентними органами місцевої влади, правоохоронними органами ( а.с. 55-56, 79, 245-246 ) так і судом. Суд вважає, що вини відповідачки в заподіянні матеріальних збитків немає, оскільки реконструкція була зупинена на підставі припису інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, тобто за рішенням компетентного органу, в межах його повноважень, який у встановленому порядку здійснював перевірку ( а.с. 12) за заявою мешканців буд № 12. по вул. Синякова в м. Вознесенську до з"ясування питання та розгляду заяви. Доводи представника позивача щодо руйнування траншеї під фундамент, засипання її камінням та землею саме відповідачкою [PERSON] не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні належними та допустимими доказами, а ґрунтується на припущеннях, що суперечить положенням ст. ст. 60, 212 ЦПК України, тому витрати позивача не можна компенсувати за рахунок відповідачки. \~ Відповідно до ч. 2 ст. 380 ЦПК України якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернено на новий розгляд, а при новому розгляді справи в позові відмовлено або позовні вимоги задоволено в меншому розмірі або провадження у справі закрито чи заяву залишено без розгляду, суд, ухвалюючи рішення, повинен зобовязати позивача повернути відповідачеві безпідставне стягнене з нього за скасованим рішенням. \~ \~ \~З урахуванням викладеного заява [PERSON] про поворот виконання рішення не підлягає задоволенню, оскільки при новому розгляді справи вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди задовольняються судом у розмірі 500 грн. що відповідає вже стягнутій сумі по виконавчому листу № 2-1788/2007 за рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 27.09.2007 року. Враховуючи викладене та

Outcome: partial