Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-13 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просив прийняти рішення, яким зобов»язати відповідача змінити реєстрацію доньки [PERSON] за адресою [ADDRESS] та зареєструвати останню за місцем фактичного проживання. В судовому засіданні позивач заявлений позов підтримав, просив суд позов задоволити. пояснивши суду, що після розірвання шлюбу в 2007 році відповідач з дитиною переселились І фактично проживають в іншій квартирі. Проте відповідач відмовляється реєструвати місце проживання дитини, що перешкоджає йому розпорядитись квартирою як своєю власністю, тобто порушує його права. Вважає, що відповідач отримала кредит, сума якого більша ніж вартість квартири і вже виплатила продавцю гроші за придбану квартиру. Натомість він не працює І не може утримувати трьохкімнатну квартиру. Відповідач позовні вимоги не визнала, пояснила, що після розірвання шлюбу з позивачем, вона на вимогу позивача та його батьків змушена була переїхати з дитиною на інше місце проживання. Тому вона придбала однокімнатну квартиру на гроші, які взяла як кредит в банку, але ця квартира знаходиться в іпотеці, тому в разі невиплати кредиту, на квартиру може бути звернуто стягнення і дитина залишиться без житла. На даний момент кредит не погашено. Вважає, що при вирішенні спору слід виходити не з інтересів сторін, а з інтересів дитини і врахувати як в ситуації, що склалась батько забезпечив житлові інтереси своєї дитини. Представник третьої особи - Служби у справах дітей вважає, що позов не може бути задоволений, оскільки будуть порушені права неповнолітньої дитини. Дозвіл органом опіки і піклування при відчуженні житла надається не лише коли дитина е співвласником, а і тоді, коли вона є користувачем житла. В даній ситуації підстави для надання дозволу відсутні, тому в разі задоволення позову дитина може залишитись без житла. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно договору дарування квартири від 14 березня 2001 року, позивач набув право власності на квартиру № 8 в смт. Драбів по вул. Шевченка №2/2 Драбівського району Черкаської області, де зареєстроване місце проживання неповнолітньої [PERSON] [INFO]. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] [INFO], виданого відділом РАГС Славутицького міськвиконкому Київської області 12 січня 2000 року, [PERSON] є її батьком. З наданих відповідачем кредитного договору № 354411/3992/0647-7 від 07.12.2007 року, та договору іпотеки № 354411/3992/0647-7і від 07.12.2007 року укладених ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] встановлено, що квартира [ADDRESS], де проживає з дитиною відповідач, придбана на кошти отримані в кредит і квартира знаходиться в іпотеці, оскільки кредитний договір було укладено на термін до 06.12.2027 року. Відповідно п.1.1 Договору іпотеки, іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобов»язань за Кредитним договором отримати задоволення за рахунок заставленого майна на умовах договору. Згідно довідки ВАТ «[PERSON] Аваль» від 14.12.2010 року, станом на 14 грудня 2010 року, [PERSON] заборгованості за кредитом та відсотками не має, залишок по кредиту та відсотках становить 5937,15 доларів США. Оцінюючи надані суду докази на підставі їх повного всебічного об»єктивного розгляду, суд вважає, що проживання неповнолітньою дитиною з матір»ю у квартирі, яка знаходиться в іпотеці банку і на неї може бути звернуто стягнення у зв»язку з неможливістю виконання відповідачем зобов»язань за кредитним договором, не забезпечує дитині гарантованих прав на житло. При цьому суд враховує, що законодавством передбачено, що дитина має право проживати як з батьком так і з матір»ю та, відповідно користуватись належним їм житлом. Відповідно ч.2 ст. 176 СК України, права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюється законом. Згідно ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім»ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватись займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно ч.2 ст.156 ЖК України, за згодою власника будинку (квартири) член його сім»ї вправі вселяти в займане жиле приміщення інших членів сім»ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника непотрібно. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed