Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди батька. У позовній заяві посилалась на те, що її колишній чоловік [PERSON] виїхав на ПМЖ до Сполучених Штатів Америки в вересні 2010 р. на підставі «green card». Адреса місцеперебування або проживання, відомості про місце роботи відповідач надати відмовляється у зв'язку із тим, що він не бажає сплачувати аліменти на дітей. Спілкування з відповідачем можливо лише по «скайпу» через мережу Інтернет. Після розірвання шлюбу з позивачкою залишилися проживати неповнолітні діти - [PERSON], 14.03.2004 р. н. та [PERSON], 27.10.1995 р. н. 29 грудня 2010 року позивачка вийшла заміж за громадянина [PERSON] [PERSON], який проживає в Естонії, працює на фірмі Дінкобалт та змінила прізвище з [PERSON] на Буланже. [PERSON] з дитинства знаходиться на обліку в НДП у окуліста з діагнозом недорозвиненість здорового нерва, дальнозоркість високого ступеню, складний гіперметичний астигматизм правого ока, 30.01.2007 року з приводу даного діагнозу оформлена інвалідність. Після марних спроб вилікувати дочку на Україні, порадившись з чоловіком, вирішили поїхати до нього в Таллінн (Естонія), де значно кращі умови проживання та набагато більше можливостей лікувати дочку. Однак, відповідач категорично заперечує проти виїздів до Естонії дочки [PERSON], незважаючи на те, що такі поїздки можуть вилікувати її . Відповідач жодним чином не допомагає позивачці лікувати дочку, не погоджується сплачувати витрати на переїзди до медичних клінік різних країн та на лікування дочки і не приймає до уваги те, що виїзд дочки [PERSON] до Естонії відповідає найкращим інтересам дитини, буде сприяти її лікуванню та розвитку. Просила суд: Надати дозвіл [PERSON], яка проживає в [INFO] для виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон неповнолітній [PERSON], 14.03.2004 р. и. за відсутності письмової згоди батька - [PERSON]. Дозволити виїзд на за кордон на постійне місце проживання до Естонії, а також на тимчасові поїздки за кордон до країн Європи, Болгарії, Єгипту та Турції неповнолітній [PERSON], 14.03.2004 р. н. до досягнення нею повноліття за відсутності письмової згоди батька [PERSON] у супроводі її матері [PERSON]. 26 травня 2011 року позивачка подала заяву в якій зменшила позовні вимоги та просила суд: Надати дозвіл [PERSON], яка проживає в [INFO] для виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон неповнолітній [PERSON], 14.03.2004 р. н. за відсутності письмової згоди батька - [PERSON]. Дозволити виїзд за межі України до Естонії, [PERSON] та Болгарії, строком на 1 рік з 01.06.2011 р. по 31.05.2012 р. неповнолітній [PERSON], 14.03.2004 р. н. до досягнення нею повноліття за відсутності письмової згоди батька [PERSON] у супроводі її матері [PERSON]. Судові витрати покласти позивача. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та дали пояснення аналогічні позовній заяві. Просили позов задовольнити. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, оскільки вважає, що мати не має намір повернути дитину до України. Крім того вказував, що батько дитини тимчасово перебуває в США і має на меті повернутись. Також зазначив, що дитину можливо повноцінно лікувати в Україні. У своїх поясненнях представник відповідача не заперечував проти виїзду дитини з країни на 1 рік, про те в подальшому змінив свою позицію. Представник Служби у справах дітей Чернівецької міської ради, що по даній справі є третьою особою в судовому засіданні, просить суд при винесенні рішення врахувати інтереси неповнолітньої дитини, при цьому не заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що задоволення позовних вимог враховує інтереси дитини. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача надав суду докази на підтвердження доводів щодо позовної вимоги. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 1994 року, який був розірваний рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці 16 листопада 2010 року /а.с.12/. Відповідач на даний час перебуває в Сполучених Штатах Америки на роботі, при цьому коли він повернення невідомо. Даний факт був визнаний сторонами в судовому засіданні. Після розірвання шлюбу з позивачкою залишилися проживати неповнолітні діти - [PERSON], 14.03.2004 р. н. та [PERSON], 27.10.1995 р. н.(а.с.8,14) 29 грудня 2010 року позивачка вийшла заміж за громадянина [PERSON] [PERSON], який проживає в Естонії, працює на фірмі Дінкобалт та змінила прізвище з [PERSON] на Буланже.(а.с.13,15) [PERSON] з дитинства знаходиться на обліку в НДП у окуліста з діагнозом недорозвиненість здорового нерва, дальнозоркість високого ступеню, складний гіпермегичпий астигматизм правого ока, 30.01.2007 року з приводу даного діагнозу оформлена інвалідність, що доводиться посвідченням № 096751, довідкою з міської дитячої поліклініки, медичними документами з російської дитячої клінічної лікарні (а.с.16,18,20,21). Відповідач відмовляється від надання нотаріально посвідченої згоди на виїзд доньки [PERSON] на відпочинок, лікування та навчання за межі України. Крім того, як видно з матеріалів справи рішенням від 21 січня 2011 року надавався дозвіл на виїзд за кордон неповнолітньої дитини [PERSON] без згоди батька [PERSON]В.(а.с.23) Згідно п.7 ст.7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Крім цього, відповідно до п.8 ст.7 цього Кодексу, - регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ч.3 ст.313 ЦК України, - фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. В п.2 ст.3 Закону України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України передбачено, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. У частині 1 пункту 2-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 27 січня 1995 р. N 57 „Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України, встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Відповідності до вимог ч.2 ст.4 Закону України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України - «оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків про видачу проїзного документа дитини для самостійного виїзду закордон та відсутності обставин що обмежують право на виїзд закордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду». Дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial