Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-23 00:00:00

В листопаді 2010р. позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив визнати його право користування квартирою №51 в будинку №37 по пр.. Будівельників в м. Маріуполі. В судовому засіданні позивач та його представник адвокат [PERSON], позов підтримали, в обґрунтування своїх вимог пояснили наступне. В 2000р. позивач разом з матірю [PERSON] вселився в квартиру №51 б.37 по пр.. Будівельників в м. Маріуполі. Наймачем житла була баба позивача [PERSON], яка 01 серпня 2002року померла. Позивач разом з матірю вселився у спірну квартиру за проханням [PERSON] З 2000 року до часу смерті баби, позивач разом з матірю доглядали останню, вели разом з нею спільне господарство,сплачувала комунальні послуги, дохід сімї складався з пенсії [PERSON], пенсії по втраті годувальника яку отримував позивач та заробітної платні [PERSON] Після смерті [PERSON] позивач продовжував мешкати у спірній квартирі, сплачує комунальні послуги. Ще при житті [PERSON] залишила заповіт, який було складено в Першій [PERSON] державній конторі та засвідчено державним нотаріусом [PERSON], в якому вона заповідала квартиру №51 в будинку №37 по пр.. Будівельників в м. Маріуполі позивачу [PERSON]Після смерті [PERSON] позивач та його мати звертались до нотаріальної контори, де було складено заповіт, щоб дізнатися умови прийняття спадщини за заповітом, але нотаріус їм відповіла,що [PERSON] може стати власником квартири по досягненню 18 річчя . Тільки у цьому році позивач та його мати дізнались,що квартира не була приватизованою. Позивач та його представник вважають,що [PERSON], як член сімї наймача , вселившись зі згоди наймача до квартири - придбав самостійне право користування вказаною квартирою. З посиланням на ст.. ст.. 64,65 ЖК України,ст.. ст.. 810-817 ЦК України просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] до суду зявився , позов не визнав, вважає позов необґрунтованими , базуються на припущеннях. Представник третьої особи ЖКП №2 Приморського району [PERSON] до суду зявився , позов не визнав, вважає його необґрунтованим. Самостійно ніяких відомостей до [PERSON] міської ради та виконкому [PERSON] міської ради, про наявність вільного житла , не надавали тому,що на протязі всього часу після смерті [PERSON] , позивачем виконувались вимоги законодавство ,щодо сплати за житло,заборгованості за даною квартирою не має. З позовом про виселення ЖКП-« до суду не зверталось. Свідок [PERSON] суду пояснила,що [PERSON] приходилась їй свекровю, а позивачу бабкою. У 2000 році [PERSON] запропонувала їй та [PERSON] переїхати до неї у квартиру по пр.. Будівельників б.37. На той час [PERSON] була вже у віці, погано себе почувала, їй було важко пересуватись, часто хворіла. Позивач та вона переїхали до [PERSON] у її квартиру №51 по пр.. Будівельників б.37 де мешкали з останньою до останніх її днів. Разом з позивачем вони похоронили [PERSON] При житті [PERSON] наполягала на тому,щоб квартира зісталась її онуку позивачу [PERSON], а тому наполягла на тому,щоб її відвезли до нотаріальної контори де вона в присутності нотаріуса , заповідала спірну квартиру [PERSON] При житті [PERSON], вона разом з сином та свекровю вели сумісне господарство, сплачували комунальні послуги, покупали ліки .Вона разом з сином прописані за іншою адресою, але син вже десять років не мешкає в квартирі по пр.. Леніна про що надали акт з місця реєстрації. Свідок [PERSON], яка є родичкою [PERSON], суду пояснила,що в 2000 році [PERSON] попросила [PERSON] та її доньку [PERSON] переселитись до неї в квартиру №51 по пр.. Будівельників б.37, так як погано себе почувала, їй було важко пересуватись, вона часто хворіла . Коли донька та позивач переїхали до квартири [PERSON] , то вже на той час виникла заборгованість по квартирі, квартира була без ремонту. В оплату заборгованості квартири та по сплаті комунальних послуг ,йшли гроші з пенсії [PERSON], яку він отримував по втраті годувальника. При житті [PERSON] бажала,щоб дана квартира залишилась [PERSON] і тому наполягла на тому,щоб її відвезли до нотаріуса,де вона заповідадала дану квартиру позивачу. Про те,що квартира була не приватизована, вона і позивач дізнались лише в цьому році, коли почали оформлювати усі документи на позивача. Позивач вже десять років не мешкає в квартирі де він зареєстрований, а мешкає у спірній квартирі , яка знаходиться по пр.. Будівельників. Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надали суду аналогічні пояснення поясненням свідка [PERSON] Суд заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи доказами, якими вони обґрунтовують свої вимоги та доводи, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.. 57 ЦПК України - доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин,що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків , показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Ст.. 58 ЦПК України передбачує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування - ст. 59 ЦПК України) Судом встановлено, що 12.03.1999 р. у Першій державній нотаріальній конторі м. Маріуполя [PERSON] в своєму заповіті заповідала онукові [PERSON] свою квартиру №51 по пр.. Будівельників б.37 в м. Маріуполі. (а.с.8) На протязі з 2000 р. по 2010р. було сплачено комунальні послуги по квартирі №51 по пр.. Будівельників б.37 в м. Маріуполі (а.с.28-69) 22.11.2002р. було укладено договір з ГКП «Маріупольтепломережа» про погашення заборгованості по теплопостачанню (а.с. 13) 31.07.2002р. [PERSON] померла про що відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції було видано свідоцтво про смерть І-НО №649558 від 01.08.2002р. (а.с.7) Актом з ЖКП «Житло центр» від 26.10.2010р. підтверджено,що [PERSON], який зареєстрований за адресою пр.. Леніна б.129 кв.62 з 2000 р. не мешкає за даною адресою (а.с.6) Актом з ЖКП -2 Приморського району м. Маріуполя від 18.10.10р. встановлено,що [PERSON] мешкає з 2000р. і по теперішній час в квартирі №51 по пр.. Будівельників б.37 в м. Маріуполі (а.с. 5) Довідкою з УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя встановлено,що [PERSON] знаходиться на обліку в УПФУ Жовтневого району та отримує пенсії по втраті годувальника. Ст..64 ЖК України передбачено,що члени родини наймача, які мешкають разом з ним,користуються нарівні з ним усіма правами та несуть обовязки, які витікають з договору найму житлового приміщення. Ст.. 65 ЖК України передбачено,що особи , які вселились в житлове приміщення в якості членів родини наймача, набувають рівне з останніми членами родини право користування житловим приміщенням. Відповідно до п.9 розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»- вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселились до наймача, суд повинен зясувати,чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сімї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщені, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство,тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сімї,що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як розяснив Пленум Верховного суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996р. №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» , наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сімї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сімї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те,що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено,що вони висловлювали таку згоду. Відповідно до ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сімї наймача відносяться подружжя наймача, їх діти та батьки. Членами сімї наймача можуть бути визнані і інші особи, якщо вони постійно мешкають сумісно з наймачем та ведуть сумісне господарство. Судом встановлено і підтверджено поясненнями свідків,що [PERSON] при житті виявила згоду на вселення в квартиру позивача та його матері, як членів її родини. [PERSON] ще при житті розпорядилась своїм майном, склавши заповіт, та висловила бажання ,щоб спірна квартира належала позивачу [PERSON]. Також судом встановлено і підтверджено матеріалами справи,що квартира №51 по пр.. Будівельників б.37 в м. Маріуполі була постійним містом мешкання позивача на протязі десяти років - з 2000р. по теперішній час.

Outcome: approved