Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-09 00:00:00

У грудні 2010 року до суду з позовною заявою звернулися [PERSON] та [PERSON] з вимогами визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою м. Славутич, Чернігівський квартал, буд.З кв.39. Позовні вимоги обґрунтовували тим, що квартира належить їм на праві спільної власності. З вересня 2003 року відповідач у квартирі не проживає, не користується нею як житлом, не тримає у ній свого майна, не приймає участі в утриманні квартири та оплаті житлово-комунальних послуг, не виявляє до неї інтересу як до свого місця проживання за відсутності для цього перешкод. У зв'язку з цим просили на підставі ст. 405 ч. 2 Цивільного кодексу України визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою. У судове засідання з'явилась позивач [PERSON], яка просила позов задовольнити, пославшись на зазначені у позовні заяві обставини. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився за наявності письмового клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] за правилами ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, оскільки за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання не проживає, а позивачеві його фактичне місце проживання чи перебування невідоме. У судове засідання відповідач не з'явився, письмових заперечень проти позову не подав, клопотання про розгляд справи за його відсутності до суду не направив. За обставин неявки відповідача у судове засідання та відсутності заяви про розгляд справи за його відсутності за правилами ст. 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши надані позивачем докази, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач і відповідач перебували у шлюбі, який було розірвано за рішенням суду та видано свідоцтво про розірвання шлюбу у відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 22 від 20.02.2008 р.. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 3 червня 1999 року на підставі розпорядження генерального директора ВП «Чорнобильська АЕС» [PERSON] № 216-пр від 03.06.1999 року, квартира за адресою м. Славутич. Чернігівський квартал , буд. З, кв. 39 належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON], - відповідачеві та позивачам по справі. На свідоцтві про право власності на житло нотаріусом зроблено записи про посвідчення договору про встановлення часток від 23.12.2004 р. та дарування 1/3 частки згідно договору дарування від 30.12.2004 р. Згідно договору дарування від 30.12.2004 р., посвідченого державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори, копія якого долучена до справи, [PERSON], - відповідач у справі, подарував належну йому одну третю частку квартири [PERSON], - позивачеві у справі. Перехід права власності на частку зареєстровано Славутицьким МБТІ 03.02.2005 р.. Як видно з довідки про місце проживання та реєстрацію від 29.11.2010 р., у спірній квартирі, розташованій у будинку, який належить до комунальної власності територіальної громади м. Славутича, зареєстровано місце проживання [PERSON], - відповідача у справі, [PERSON] та [PERSON], - позивачів у справі. Власником особового рахунку, відкритого комунальним підприємством «Житлово- комунальний центр» для обліку розрахунків за надані житлово-комунальні послуги мешканцям спірної квартири, є [PERSON], - позивачка у справі. З копії особового рахунку видно, що простроченої заборгованості по оплаті наданих послуг немає. Як вбачається з актів від 02.02.2008 р., 21.09.2008 р., 17.03.2009 р., 15.05.2010 р., 08.11.2009 р., 27.11.2010 р. відповідач [PERSON] з вересня 2003 року у квартирі за адресою: м. Славутич, Чернігівський кв-л, буд..З кв. 39, не проживає, його особистих речей у квартирі немає. З довідки КП «ЖКЦ» та Славутицького МВ ГУ МВС України в Київській області вбачається, що [PERSON], - відповідач у справі не звертався із заявами щодо наявності перешкод у користуванні спірною квартирою. Згідно статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону." Права та обов'язки членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) визначені ст. 156 ЖК України. Згідно ч. З цієї статті члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Частиною другою статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Поважними причинами відсутності у житлі можуть бути, зокрема, причини, зазначені у ст. 71 ЖК України. Факт відсутності відповідача у спірній квартирі понад один рік суд вважає доведеним на підставі наявних доказів, наданих позивачем, оскільки відповідач в спірному жилому приміщенні відсутній з вересня 2003 року, не тримає в^ньому своїх особистих речей, не бере участі в його утриманні та оплаті житлово-комунальних послуг протягом тривалого часу. Ці обставини в їх сукупності можуть свідчити про те, що відповідач втратив інтерес до квартири як до свого житла. Обов'язок доведення поважності причин відсутності наймача або членів його сім'ї у жилому приміщенні понад один рік, які за правилом ч. 2 ст. 71 ЖК України можуть бути підставою для продовження цього строку, покладається на відсутнього, тобто відповідача у справі. Оскільки наявність цих обставин відповідачем при ухваленні заочного рішення не доведена і з матеріалів справи судом не встановлена, то позов необхідно задовольнити на підставі наявних доказів. За правилами ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved