Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-17 00:00:00

26.06.2009 року (вх.№4436) позивач звернулася з позовом до [PERSON] РДА, Відділу Держкомзему у [PERSON] районі Одеської області про визнання неправомірними та скасуванню розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації Одеської області, визнання нечинним державного акту про право приватної власності на земельну ділянку. Позовні вимоги неодноразово змінювалися. 10.02.2010 року позивач подала уточнену позовну заяву до [PERSON] РДА, [PERSON], третя особа: [PERSON] про визнання незаконними дій та рішень [PERSON] районної державної адміністрації, про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та просить суд ухвалити рішення, яким: 3.1 Визнати незаконними дії [PERSON] районної державної адміністрації Одеської області щодо внесення її головою [PERSON] змін до сертифіката серії ОД №№0289924,0289923 на право на земельну частку (пай) на користь [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.02.2000 року №496; 3.2 визнати незаконним та скасувати повністю розпорядження [PERSON] державної адміністрації Одеської області від 28.02.2006 року №151/А-2006 про затвердження технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку громадянці [PERSON], про передачу їй у власність земельної ділянки, загальною площею 7,42 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель, переданих у колективну власність колишньому КСП «Відрядівське» с.Одрадове Роздільнянського району Одеської області, про надання дозволу Державному підприємству «Одеський регіональний Центр державного земельного кадастру» винесення межі земельної ділянки в натуру та виготовити державний акт на право власності на земельну ділянку і т.д.; 3.3.- Визнати повністю недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №860001, виданий 21.03.2006 року [PERSON] РДА Одеської області та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорі оренди землі за №01065000093 про належність [PERSON] на праві власності земельної ділянки площею 7,42 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва,яка розташована на території Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області (кадастровий номер земельної ділянки 5123981400:01:004:0116); 3.4 визнати повністю недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03 липня 2009 року, видане [PERSON], державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області, яке зареєстровано в реєстрі за №2-2069 (спадкова справа №627/2007), згідно з яким [PERSON] є спадкоємцем майна, що складається із земельної ділянки площею 7,42 гектарів, що розташована на території Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, масив №15, ділянки №№353,354, кадастровий номер 5123981400:01:004:0116, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №860001, виданого 21 березня 2006 року [PERSON] районною державною адміністрацією Одеської області та зареєстрованого 21 березня 2006 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорі оренди землі за №010653000093. 27.09.2010 року (вх.№4663) позивач подала доповнення до уточненої позовної заяви про визнання не дійсним Державного акту про право власності на земельну ділянку,про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом в ? частки, де крім вимог заявлених раніше просила визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку та свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03.07.2009 року, не в цілому, а в ? частині. 09.11.2010 року (вх. № 5740) позивач подала доповнення до позовної заяви про визнання недійсним заповіту в ? частині від імені [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 7,42 га, про визнання права власності за часткою спадку за заповітом загальною площею 3,71 га земельної ділянки, де просила також визнати не дійсним заповіт від 13.10.2006 року в ? частині від імені [PERSON] на земельну ділянку розміром 7,42 га; визнати за позивачем право власності за часткою спадку за заповітом в розмірі 3,71 га земельної ділянки, розташованої на території Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області за [PERSON]. 17.01.2011 року у судовому засіданні позивачем подано доповнення до уточненої позовної заяви, де позивач просила розглядати лише уточнену позовну заяву від 10.02.2010 року (п.3.3.,п.3.4) та заявлено вимогу про визнання повністю недійсним заповіту від 13 жовтня 2006 року, складеного [PERSON], який посвідчено [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстровано у реєстрі за №20599, згідно якого [PERSON] належну їй земельну ділянку загальною площею 7,42 га, що розташована на території Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області (кадастровий номер 5123981400:01:004:0116) заповідала [PERSON], [INFO]. Крім того позивач подавала заяву до суду від 05.11.2010 року (т.2,а.с.31), в якій також просила розглядати уточнену позовну заяву, яка була подана 10.02.2010 року в частині 3.3. і в частині 3.4. позовних вимог, а доповнення від 27.09.2010 року не розглядати. Ухвалою суду від 12.07.2010 року (т.1,а.с.330-332) провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] районної державної адміністрації Одеської області, [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, [PERSON] про визнання незаконними дій та рішень [PERSON] районної державної адміністрації, про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом закрито в частині: визнання незаконними дій [PERSON] районної державної адміністрації Одеської області щодо внесення її головою [PERSON] змін до сертифіката серії ОД №№0289924,0289923 на право на земельну частку (пай) на користь [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.02.2000 року №496; визнання незаконним та скасування повністю розпорядження [PERSON] державної адміністрації Одеської області від 28.02.2006 року №151/А-2006 про затвердження технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку громадянці [PERSON], про передачу їй у власність земельної ділянки, загальною площею 7,42 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель, переданих у колективну власність колишньому КСП «Відрядівське» с.Одрадове Роздільнянського району Одеської області, про надання дозволу Державному підприємству «Одеський регіональний Центр державного земельного кадастру» винесення межі земельної ділянки в натуру та виготовити державний акт на право власності на земельну ділянку і т.д., у звязку з тим, що справа в цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Ухвалою від 16.09.2010 року Судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області (т.1,а.с.373-376) апеляційна скарга представника відповідача [PERSON] відхилена, а ухвала суду від 12.07.2010 року залишена без змін. Справу повернуто до суду для продовження розгляду в частині вимог, які підлягали розгляду у порядку цивільного судочинства. Таким чином судом розглянуто вимоги про визнання повністю недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №860001, виданого 21.03.2006 року, про визнання повністю недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.07.2009 року, про визнання повністю недійсним заповіту від 13.10.2006 року, складеного [PERSON] на імя [PERSON]. Всі інші позовні вимоги, згідно заяви [PERSON], залишено без розгляду на підставі п.5. ч.1 ст.207 ЦПК України ухвалою суду від 18.02.2011 року. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що 27.01.2000 року померла її мати [PERSON], яка за життя склала заповіт від 14.10.1999 року та все своє майно заповіла позивачу, [PERSON], [PERSON] і [PERSON] в рівних частках. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема входить право на земельну частку (пай) згідно сертифікатів: серії ОД №0289924 на імя [PERSON] та серії ОД №0289923 на імя [PERSON], який помер 20.02.1999 року та спадкоємцем якого була його дружина [PERSON], що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, але не оформила своїх спадкових прав. Позивач та її сестра [PERSON], доньки померлої [PERSON], прийняли спадщину у рівних частках. [PERSON] спадщину не прийняла. 15.02.2000 року [PERSON] державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за законом на імя позивача та [PERSON] в рівних частках. Спадкове майно, на яке видано вказане свідоцтво, складається з права на земельну частку (пай), що підтверджується сертифікатами, вказаними вище. Зазначене свідоцтво є чинним до теперішнього часу. [PERSON], замість втраченого нею екземпляру, отримала дублікат від 24.01.2008 року. Позивач вступила у володіння спадковим майном без обмежень і застережень. 21.01.2008 року при розгляді судом цивільної справи за позовом її сестри [PERSON] до [PERSON] та інших осіб про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права на спадщину за заповітом, позивачу [PERSON] стало відомо, що у 2006 році [PERSON] на підставі сертифікатів ОД №0289924, ОД №0289923, що належали батькам позивача, та успадковані нею і сестрою у рівних частках, отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 7,42 га, на підставі розпорядження [PERSON] РДА від 28.02.2006 року №151/А-2006. Таким чином, позивачу стало відомо, що вона, всупереч вимогам ст.321 ЦК України, незаконно позбавлена права власності, яке є непорушним. Також тоді їй стало відомо, що головою [PERSON] РДА [PERSON] незаконно внесені зміни від 16.02.2000 року про передачу усіх прав на зазначені земельні частки (паї) на користь однієї [PERSON]. Ці зміни суперечили свідоцтву про право на спадщину від 15.02.2000 року №426, де у якості спадкоємців зазначена, крім [PERSON], також [PERSON], тому позивач вважає, що внаслідок видачі 21.03.2006 року [PERSON] РДА на імя [PERSON] вказаного Державного акту, порушено право позивачки на земельну частку (пай), успадковане нею після смерті матері і цей Державний акт має бути визнаний незаконним та скасований судом. 13.10.2006 року [PERSON] заповіла спірну земельну ділянку [PERSON], але за життя [PERSON] юридично не набувала права власності на спірну земельну ділянку. Отже, при складанні заповіту від 13.10.2006 року [PERSON] помилково вважала спірну земельну ділянку своєю власністю. 16.03.2007 року [PERSON] померла. Спадкоємицею майна померлої [PERSON] у вигляді спірної земельної ділянки стала [PERSON], якій було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03.07.2007 року (реєстр №2-2069, спадкова справа №627/2007). Зазначене свідоцтво має бути визнане судом недійсним з підстав, викладених у позові, оскільки право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку не входить до складу спадщини, що залишилась після її смерті. Також позивач вважає, що у суду немає підстав для застосування позовної давності, як підстави для відмови у позові, оскільки позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акту органу державної влади або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове майно. Крім того, позивач вказує, що вона є громадянкою [PERSON] Федерації, постійно проживає за межами України і ця обставина значно утруднювала для неї можливість реалізації своїх прав на території України. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, про визнання недійсним заповіту, підтримали повністю, з посиланням на норми матеріального права, та просили задовольнити позов у зміненому вигляді у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], [PERSON], позов не визнав, подав заяву від 10.02.2011 року про застосування позовної давності при розгляді даного позову, просив у задоволенні позову відмовити, оскільки на його думку позивач пропустила строк позовної давності при зверненні до суду за захистом своїх порушених прав. Як йому достовірно відомо від [PERSON], позивач довідалася про отримання [PERSON] Державного акту на право власності на земельну ділянку тільки на своє імя саме у березні 2006 року, а до суду позивач звернулася у червні 2009 року із пропуском трьохрічного строку позовної давності, який на думку представника відповідача поновленню не підлягає. Третя особа [PERSON] позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні, оскільки [PERSON] було відомо, що [PERSON], за довіреністю від матері [PERSON], отримала на її імя Державний акт на право власності на земельну ділянку у березні 2006 року. Про отримання вказаного Державного акту [PERSON] у присутності свідка [PERSON] повідомила по телефону [PERSON] у березні 2006 року, ще за життя матері [PERSON] [PERSON] не заперечувала проти такого порушення своїх прав, а, навпаки, була згодна з цим і претензій не предявляла. Тому [PERSON] вважає вимоги позивача безпідставними. Треті особи [PERSON], [PERSON] позов визнали, просили його задовольнити, справу розглянути без їх участі. Представник відповідача [PERSON] РДА - [PERSON] проти позову не заперечував, надав заяву про розгляд справи у його відсутності. До Відділу Держкомзему у Розільнянському районі Одеської області, залученому позивачем у якості відповідача по справі у первісному позові, вимоги не заявлені. Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторони та їх представників, допитавши свідків, дослідивши всі докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позов в уточненому вигляді підлягає задоволенню повністю. Між сторонами виникли цивільні правовідносини, що регулюються правилами глави 16 книги першої про правочини, розділу 1 книги третьої про право власності та інші речові права, книги шостої про спадкове право Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року №435-1У (далі ЦК). Крім того, між сторонами виникли правовідносини, що регулюються окремими нормами земельного законодавства України. У судовому засіданні встановлено, що 27 січня 2000 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №202502, виданим 31.01.2000 року Єгорівською сільською радою Роздільнянського району Одеської області на підставі актового запису №3 від 31.01.2000 року (т.1,а.с.20). За життя [PERSON] склала заповіт від 14.10.1999 року, яким все своє майно заповідала своїм донькам [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках (т.2, а.с.43).Заповіт на день смерті заповідача не змінений та не відмінений по даним Єгорівської сільської ради, про що зроблено запис на заповіті секретарем сільради [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі, на спадкове майно, що складалася з права на земельну частку (пай), що підтверджується сертифікатом серії ОД №0289924 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП „Відрядівське с.Одрадове Роздільнянського району Одеської області, виданим 20.11.1997 року на імя [PERSON] [PERSON] райдержадміністрацією Одеської області (т.1,а.с.16, 210), та сертифікатом серії ОД №0289923 на право на земельну частку (пай), виданим 20.11.1997 року [PERSON] РДА Одеської області на імя її чоловіка [PERSON], який помер 20.02.1999 року та спадкоємцем якого була його дружина [PERSON], яка прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, але не оформила своїх спадкових прав (т.1, а.с.15,211). Оскільки відповідно до ст.529 Цивільного кодексу УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти померлого, то за правилами статей 548, 549 ЦК УРСР спадщину прийнято дочками померлої [PERSON] позивачкою [PERSON], а також [PERSON]. 15.02.2000 року [PERSON] державною нотаріальною конторою Одеської області видано свідоцтво про право на спадщину за законом серії АВІ №282508 на імя [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, яке 15.02.2000 року зареєстровано у реєстрі за №496 (спадкова справа №26/00) (т.1, а.с.8,33). Спадкове майно, на яке видано вказане свідоцтво, складається з права на земельну частку (пай), що підтверджується сертифікатами серії ОД №0289924, №0289923 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП „Відрядівське с.Одрадове Роздільнянського району Одеської області, виданими 20.11.1997 року [PERSON] РДА Одеської області на імя померлої [PERSON] та її чоловіка [PERSON], який помер 20.02.1999 року, спадкоємцем якого була його дружина [PERSON], яка прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, але не оформила своїх спадкових прав. Вказане свідоцтво про право на спадщину за законом від 15.02.2000 року, видане на імя [PERSON] та [PERSON] (т.1,а.с.8,33) є чинним до теперішнього часу. 24.01.2008 року [PERSON] замість втраченого нею екземпляру оригіналу свідоцтва від 15.02.2000 року отримала його дублікат серії ВКЕ №205935 (реєстровий №1-233) у Великомихайлівській державній нотаріальній конторі Одеської області (т.1,а.с.9). Обставина прийняття спадщини [PERSON] та [PERSON] у рівних частках після смерті [PERSON] встановлена також рішенням від 23.06.2009 року апеляційного суду Одеської області за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог [PERSON] РДА Одеської області, відділ земельних ресурсів у Розільнянському районі Одеської області про продовження строку на прийняття спадщини по заповіту (т.1, а.с.158-160), яким відмовлено у позові [PERSON] У судовому засіданні також встановлено, що у звязку із передачею права на земельну частку (пай) спадкоємцям померлої [PERSON] у подальшому до сертифікатів серії ОД №0289924, №0289923 на право на земельну частку (пай) головою [PERSON] РДА [PERSON] незаконно внесено зміни від 16.02.2000 року про передачу усіх прав на зазначені земельні частки (паї) на користь однієї [PERSON] (т.1,а.с.15,16,210, 211). Проте ці зміни суперечать даним, що містяться у свідоцтві про право на спадщину за законом від 15.02.2000 року №496, де одним із спадкоємців померлої [PERSON] зазначена [PERSON] Оскільки внаслідок зазначених незаконних дій голови [PERSON] РДА з числа спадкоємців, визначених свідоцтвом від 15.02.2000 року, незаконно виключено [PERSON], то у даному випадку мало місце свавільне позбавлення позивачки її права власності на земельну частку (пай). У судовому засіданні встановлено, що у подальшому на підставі сертифікатів серії ОД №0289923, №0289924 на право на земельну частку (пай), до яких незаконно внесено зміни від 16.02.2000 року про передачу усіх прав на зазначені земельні частки (паї) на користь однієї лише [PERSON], розпорядженням [PERSON] РДА від 28.02.2006 року №151/А-2006 (т.1,а.с.13,208) передано у власність [PERSON] спірну земельну ділянку. Однак, пізніше на підставі пункту 9 розділу ХУ „Перехідні положення Конституції України, ст.21 Закону України „Про прокуратуру прокурором Роздільнянського району Одеської області принесено протест від 10.08.2010 року (т.1,а.с.362) до [PERSON] РДА на вказане розпорядження голови РДА від 28.02.2006 року №151/А-2006. За результатами розгляду зазначеного протесту прокурора головою [PERSON] РДА Одеської області видано розпорядження від 16.08.2010 року №1088/А/2010 „Про скасування розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації Одеської області №151/А-2006 від 28 лютого 2006 року (т.1,а.с.361), яким скасовано повністю розпорядження [PERSON] РДА від 28.02.2006 року №151/А-2006 (т.1,а.с.13,208). До скасування даного розпорядження, [PERSON] на підставі вказаних вище сертифікатів та незаконного розпорядження, встигла отримати на своє імя Державний акт на право власності на спірну земельну ділянку серії ЯА №860001, виданий 21 березня 2006 року Роздільннською РДА та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів за №010653000093 (т.1,а.с.10-12,161,205-207). Внаслідок видачі 21 березня 2006 року [PERSON] РДА на імя [PERSON] Державного акту на право власності на спірну земельну ділянку серії ЯА №860001 порушено право позивача на земельну частку (пай), успадковане нею після смерті матері. Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року №899-ІУ документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, є свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до правил ч.5 ст.25 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року №2768-ІІІ позивач [PERSON], як власниця земельної частки (паю) має гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Таке ж право їй надано пунктом 16 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України. Відповідне право позивача випливає також зі змісту ст.3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року №899-ІУ, з пункту 17 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України від 25.10.2001 року, з пункту 3 Указу Президента України від 03.12.1999 року №1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки». Таким чином, з вищенаведеного суд вбачає, що внаслідок видачі 21.03.2006 року [PERSON] РДА на імя [PERSON] Державного акту на право власності на спірну земельну ділянку серії ЯА №860001 порушено право позивачки на земельну частку (пай). Державний акт на право власності на земельну ділянку це правовий документ, виданий від імені держави уповноваженим державою органом, що посвідчує право власності на землю. Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України (2003 року) суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, на підставі ч.1 ст.21, ст.393 ЦК України суд визнає недійсним Державний акт на право власності на спірну земельну ділянку, виданий 21.03.2006 року [PERSON] РДА, про належність [PERSON] спірної земельної ділянки. Суд також враховує, що вказаний Державний акт був виданий на підставі незаконного розпорядження [PERSON] РДА від 28.02.2006 року №151/А-2006, пізніше скасованого. У судовому засіданні встановлено, що 13 жовтня 2006 року [PERSON] заповіла спірну земельну ділянку [PERSON], [INFO]. Заповіт посвідчено [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстровано у реєстрі за №20599 (т.1,а.с.136,146). Оскільки Державний акт на право власності на спірну земельну ділянку серії ЯА №860001, виданий 21.03.2006 на імя [PERSON] визнається судом недійсним, одночасно визнається,що [PERSON] за життя не набувала права власності на спірну земельну ділянку. Отже при складанні заповіту від 13.10.2006 року [PERSON] помилково вважала спірну земельну ділянку своєю власністю. У судовому засіданні встановлено, що 16 березня 2007 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Холоднобалківською сільською радою Біляївського району Одеської області від 19.03.2007 року на підставі актового запису №09 (т.1,а.с.77). Відповідно до ч.4 ст.1236 ЦК України чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Оскільки [PERSON] за життя юридично не набувала права власності на спірну земельну ділянку, то з урахуванням вищенаведеного, заповіт від 13.10.2006 року, складений [PERSON], на момент її смерті (16.03.2007 року) є нечинним щодо складу спадщини. За своєю природою заповіт є одностороннім правочином і тому регулюється не тільки нормами спадкового права, але також підпорядковується загальним правилам про вчинення правочинів та про їх недійсність. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України. Так, відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК, якщо особа, яка вчинила правочин помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має, зокрема, помилка щодо прав та обовязків сторін, як це має місце у даному разі, зважаючи на те,що [PERSON] за життя юридично не набувала права власності на спірну земельну ділянку, яку вона заповідала [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Відповідно до ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Так, за змістом ч.1 ст.317, ч.1 ст.319 ЦК, ч.1,ч.3 ст.2, ч.1 ст.4 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року, що був чинним на момент складання заповіту від 13.10.2006 року, лише власникові належить право розпоряджатися належним йому майном. Помилково вважаючи спірну земельну ділянку своєю власністю [PERSON] при складанні заповіту від 13.10.2006 року вийшла за рамки, встановлені правовими нормами, що регулюють відносини у сфері власності, зважаючи на ту обставину, що вона розпорядилась спірною земельною ділянкою (заповідала її), яка їй як заповідачу не належала. За таких обставин суд визнає, що заповіт від 13.10.2006 року, складений [PERSON], щодо складу спадщини не відповідає вимогам, встановленим ч.ч.1,3,5 ст.203 ЦК України. Недодержання заповідачкою [PERSON] при складанні нею заповіту від 13.10.2006 року вимог ч.1,3,5 ст.203 ЦК, відповідно до ч.1 ст.215 ЦК є підставою недійсності зазначеного заповіту. Після смерті [PERSON] (16.03.2007 року) відкрилася спадщина, зокрема, на спірну земельну ділянку, яку було раніше незаконно одержано нею у власність. Спадкоємицею майна померлої [PERSON] у вигляді спірної земельної ділянки, що залишилась після смерті останньої, стала [PERSON], на імя якої 03.07.2009 року державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03.07.2009 року, яке зареєстровано у реєстрі за №2-2069 (спадкова справа №627/2007) (т.1,а.с.166,176). Вказане свідоцтво має визнаватись недійсним з наступних підстав. Відповідно до ст.1216 ЦК спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки Державний акт на право власності на спірну земельну ділянку серії ЯА №860001, виданий 21.03.2006 року [PERSON] РДА на імя [PERSON] є недійсним, то право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку не входить до складу спадщини, що залишилась після її смерті. Відповідно до ст.1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено,що особа,якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Така ж позиція міститься і у п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст.1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним у випадках, встановлених законом, зокрема тоді, коли у звязку з видачею свідоцтва про право на спадщину порушено права інших осіб. Оскільки свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03.07.2009 року, видане на імя [PERSON] на спірну земельну ділянку, порушує права позивача [PERSON], про які йдеться вище, то воно має визнаватись недійсним. У ході судового розгляду справи представник [PERSON] (за довіреністю) [PERSON] подав заяву від 10.02.2011 року про застосування позовної давності, згідно якої сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Вирішуючи питання про те, чи дійсно позивачкою пропущено строк позовної давності, тобто строк у межах якого вона могла звернутися до суду з вимогою про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку від 21.03.2006 року, виданого [PERSON] РДА, а також питання про те, чи поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами, норми про позовну давність, суд керується правилами, передбаченими п.4 ч.1 ст.268 ЦК, відповідно до яких позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Внаслідок видачі вказаного Державного акту 21.03.2006 року [PERSON] РДА, яка є місцевим органом виконавчої влади, порушено майнове (речове) право позивача на земельну частку (пай), тобто у даному випадку позовна давність не поширюється на вимогу [PERSON] про визнання Державного акту від 21.03.2006 року недійсним. Суд також враховує ту обставину, що позивач, будучи громадянкою [PERSON] Федерації, мешкає за межами України, і у період виникнення між сторонами даного спору вона постійно проживала на території [PERSON] Федерації і ця обставина значно утруднювала для неї можливість реалізації своїх прав на території України. Відповідачами та третьою особою [PERSON] не надано доказів на спростування заявлених позовних вимог, жодного доказу того, що [PERSON] відмовилася від спадщини на користь [PERSON]. Суд критично оцінює пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що [PERSON] у березні 2006 року дізналася про отримання [PERSON] Державного акту на всю земельну ділянку, яка була успадкована нею та [PERSON] 15.02.2000 року у рівних частках, а також про те, що [PERSON] жодних претензій з цього приводу не заявляла, оскільки ці пояснення свідків суперечать обставинам справи та доказам, дослідженим у судовому засіданні. Крім того, суд вважає, що дані свідки є заінтересованими у вирішенні справи на користь [PERSON]. Позовні вимоги [PERSON], розглянуті судом, основані на законі, доведені матеріалами справи, дослідженими у судовому засіданні, ніким не спростовані та підлягають задоволенню. На підставі ст.19,ст.41,ст.55 Конституції України, статей 15,16,21,203,215,268,317,319, 321,393,1216,1218,1236,1268,1270,1301 Цивільного кодексу України, ст.25, 81, 152, п.п.16, 17 розд. Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) від 05.06.2003 року №899-1У,

Outcome: approved