Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-04 00:00:00

У вересні 2010 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , посвідчений 20.02.2010 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою, витребувати зазначену квартиру у відповідача [PERSON] , визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та стягнути з відповідачів судові витрати по справі. В обґрунтування позову він вказав на те, що з 20 вересня 1997 року по 09 лютого 2010 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Під час шлюбу, 20 квітня 2007 року ними була придбана квартира [ADDRESS] , яка була зареєстрована на відповідачку. Згідно ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2009 року було затверджено мирову угоду, згідно якої, в рахунок стягнення боргу, [PERSON] передала у власність рідному брату - [PERSON] спірну квартиру, а згодом, за договором дарування, останній, передав зазначену квартиру своїй матері - [PERSON] . Вважає, що спірна квартира є майном, набути ним та його бувшою дружиною [PERSON] за час шлюбу, а отже є їхньою спільною сумісною власністю, тому позивач вимушений звернутися до суду із вказаною позовною заявою. В судовому засідання позивач, представник позивача, кожний окремо, підтримали заявлені позовні вимоги, просили позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що на придбання зазначеної квартири він давав гроші своїй сестрі - [PERSON] у розмірі 10000 доларів США, а коли у нього виникла потреба в грошах, сестра віддала йому спірну квартиру. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги також не визнала, в своїх поясненнях посилалась на те, що її син [PERSON] за своїм власним бажанням подарував їй квартиру [ADDRESS] , оскільки гроші на придбання цієї квартири він давав її доньці та його сестрі - [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, посилаючись на те, що дійсно квартира [ADDRESS] була куплена нею та її бувшим чоловіком [PERSON] під час їхнього шлюбу і 1/2 частина спірної квартири належить йому. Представник третьої особи - Першої Павлоградської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив. Вислухавши позивача, представника позивача, заперечення відповідачів, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. У судовому засіданні встановлено, що 20 вересня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб (арк.с.9). Під час шлюбу, 20 квітня 2007 року [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] (арк.с.43,59), яка відповідно до ст.60 СК України, є майном, набутим на праві спільної сумісної власності. Як вбачається з довідки №12512 від 15.09.2010 року, виданої КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації», 20.04.2007 року квартира [ADDRESS] була зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.03.2007 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою (арк.с.7). 25 лютого 2009 року ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, постановленою у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу, остання, в рахунок погашення суми боргу передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] (арк.с.12). Згідно довідки №4531 від 12.04.2010 року, виданої КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації», квартира [ADDRESS] була зареєстрована за [PERSON] на підставі мирової угоди від 25.02.2009 року, затвердженої ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області (арк.с.16). Ухвала Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.02.2009 року, постановлена у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу, в подальшому, ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.09.2010 року, була скасована з передачею питання щодо визнання мирової угоди на новий розгляд до суду першої інстанції (арк.с.11). 09 лютого 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (арк.с.10). Відповідно до вимог ч.І ст.60 СК України, ч.З ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно норм ч.І ст.70 СК України, ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Договору про поділ спільного сумісного майна подружжя, відповідно до ст.69 СК України, між сторонами, укладено не було. За таких обставин, суд вважає, що відповідно до вимог ч.І ст.60, ч.І ст.70 СК України, позивач має право на '/г частину квартири [ADDRESS] як на частину майна, набутого подружжям за час шлюбу та визнання за ним права власності на зазначену частину спірної квартири. Судом також встановлено, що 20 [INFO] 2010 року [PERSON] подарував своїй матері - [PERSON] квартиру [ADDRESS] , що підтверджено договором купівлі-продажу, посвідченого 20 лютого 2010 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою (арк.с.44). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, що відповідає положенням ч.І ст.317 ЦК України. Відповідно до ч.І ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Оскільки, в судовому засіданні встановлено право власності позивача на 1А частину квартири [ADDRESS] , договір дарування спірної квартири, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 20 лютого 2010 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою є недійсним. Також, відповідно до вимог ч.3 ст.388 ЦК України, якщо майно було набуте`безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Крім того, відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Тому, вимога позивача про витребування у відповідача [PERSON] квартири [ADDRESS] , також підлягає задоволенню. Таким чином, зібрані у справі докази та наявна їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ч.І ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача суд стягує сплачені судові витрати: судовий збір по справі у сумі 281 грн. 31 коп. та витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved