Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів посилаючись на те, що з 18.09.1999 року по 30.11.2009 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем П»ясак Н.О. [ADDRESS] була приватизована згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.07.1992 року на двох осіб відповідача та неповнолітнього сина П»ятак [PERSON] в рівних частках, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло. З часу реєстрації шлюбу, позивач фактично проживав у квартирі, за рахунок коштів сім»ї були погашені борги, що рахувались за даним житловим приміщенням, був встановлений лічильник на газ та воду, проведений ремонт, у послідуючому встановлені нові вікна. У січні 2004 року позивач був зареєстрований у даній квартирі. Про приватизацію квартири йому не було нічого відомо. Позивач як член сім»ї наймача відповідача по справі, виконував всі обов»язки , пов»язані з виконанням договору найму та набув права на користування цим житлом, а отже і мав право на участь у її приватизації. Позивачем були уточнені позовні вимоги, згідно яких враховуючи надану відповідачем довідку Заворсклянської сільської ради Полтавського району та області від 25.09.2009 року № 1241, з якої вбачається , що на час приватизації квартири в даній квартирі ніхто постійне не мешкав, тому приватизація була проведена з порушеннями вимог Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду» та вона є незаконною , а видане свідоцтво недійсним. У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали уточнені позовні вимоги , пославшись на викладені в заяві обставини та просили позов задовольнити, визнати свідоцтво про право власності на житло від 05 березня 2002 року недійсним. Відповідач позов не визнала та пояснила, що після народження дитини у 2000 році, за станом її здоров»я , відсутністю у спірній квартирі комунікацій , не бажанням позивача проживати у м. Полтаві, їх сім» я переїхала проживати у с. Судіївка до батьків позивача, а згодом у с. Ватажкове до батьків відповідача. У 2003 році сторони стали проживати у спірній квартирі. Позивач знав про проведення приватизації квартири , допомагав у оформленні документів та не висловлював бажання приватизувати на себе частину квартири . Про місце знаходження свідоцтва у квартирі позивач також знав. У 2005 році позивач при постановці на квартирний облік надавав документи , у тому числі і про дану квартиру та про осіб , які є власниками. Просила відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача позов не визнала та пояснила, що спірна квартира складається з однієї кімнати та кухні, не обладнана іншими комунікаціями. Позивач пропустив строк на звернення до суду з даним позовом, оскільки з наданих суду документів підтверджено, що він у 2005 році надавав по місцю роботи довідку щодо даної квартири та її належності . Крім того, з 2004 року позивач зареєстрований у цій квартирі з дозволу власника відповідача по справі . Просила застосувати строки позовної давності та відмовити позивачу у позові. Представник відповідача виконавчий комітет Полтавської міської ради та представники третіх осіб органу опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, ПП ПБТІ «Інвентаризатор» у судове засідання не з»явились, надали суду заяви про розгляд справи в їх відсутність. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради заперечує проти визнання свідоцтва недійсним . Представник відповідача [PERSON] житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради в судове засідання не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належно, причина неявки невідома. У судовому засіданні 17.12.2010 року позовні вимоги не визнала. Суд, заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.09.1999 року по 30.11.2009 року. 17 січня 2001 року П»ятак Н.О. звернулась з заявою про передачу в приватну спільну сумісну власність спірну квартиру Відповідно до довідки від 01.02.2002 року виданої ГЖЕД № 7 у зазначеній квартирі були зареєстровані П»ятак Н.О. квартиронаймач, П»ятак О.С. син квартиронаймача. Згідно свідоцтва про право власності від 05 березня 2002 року виданого відділом приватизації житла УЖКГ [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності П»ятак [PERSON] ? частина та П»ятак [PERSON] 1/ 2 частина. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що з часу реєстрації шлюбу позивач проживав у [INFO], у квартирі був зроблений ремонт . Сторони жили у даній квартирі не постійно, оскільки проживали у батьків. З 2003 року стали проживати постійно. Позивач інколи ночував у квартирі, інший час проживав з дружиною у селі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що в [ADDRESS] спочатку були зареєстровані вона та її чоловік, а потім в зв»язку з виїздом на проживання в с. Ватажкове, квартиронаймачем стала відповідач. Позивач знав про проведення приватизації квартири, оскільки це питання обговорювалось у сім»ї та говорив, що у нього є будинок, а тому приватизувати квартиру повинні відповідач з сином. Борги, які існували по комунальним послугам були погашені за рахунок коштів свідка, але позивач в відділенні банку проводячи оплату та ставив свій підпис. Після розірвання шлюбу, позивач змінив свою думку та звернувся до суду. Судом встановлено, що починаючи з часу народження П»ятак [PERSON] 16.11.2000 року сторони постійно не проживали у вищевказаній квартирі, по мірі необхідності періодично з»являлись в квартиру , а з 2003 року після проведення ремонту стали постійно проживати в ній. Вказані обставини не заперечувались сторонами по справі. У судовому засіданні позивач не заперечував, а й він підтвердив пояснення , які були надані відповідачем щодо проживання у квартирі за період з 1999 по 2003 рік,проведення приватизації квартири, надання документів при постановленні на квартирний облік та своєї обізнаності щодо оформлення документів пов»язаних з приватизацію спірного житлового приміщення. Як вбачається з довідки виданої ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» від 08.12.2009 року позивач перебував у трудових відносинах з даним підприємством з 29.10.2002 р. по 29.04.2008 р. та 15.06.2005 року звернувся з заявою про прийняття його на квартирний облік на отримання житла на склад сім»ї з трьох чоловік. До заяви ним було надано довідку № 3002 від 09.06.2005 року видану Полтавським бюро технічної інвентаризації ( ПБТІ) щодо права власності П»ятак Н.О. на ? частину приватизованої квартири [ADDRESS]. Також матеріали справи містять довідку ПБТІ № 1174 від 15.03.2006 року про те, що зареєстровано за П»ятак Н.О. приватизована ( з сином) квартира [ADDRESS] та довідка ПБТІ № 4081 від 15.11.2007 р. про те, що зареєстровано за П»ятак Н.О. приватизовану [ADDRESS] ( з дитиною). Суд критично відноситься до пояснень позивача що він у 2009 році дізнався про приватизацію [ADDRESS] , оскільки це спростовується зібраними по справі доказами. Також є неприйнятними пояснення позивача , що він не знайомився з документами , які надавав для прийняття його на квартирний облік в частині відомостей про власність на той час його дружини відповідача по справі , а саме що [ADDRESS] приватизована на відповідача та неповнолітнього П»ятак [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 256 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коди особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу , яка його порушила. Суд приходить до висновку, що позивач достовірно знав , що [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] та неповнолітньому П»ятак [PERSON], [INFO] з 15 червня 2006 року , йому були відомі обставини приватизації квартири. Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У судовому засіданні відповідач та представник відповідача просили застосувати строк позовної давності та відмовити у позові , про що надали письмову заяву. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Позивач пропустив строк звернення до суду з позовом про визнання свідоцтва про право власності на житло від 05 березня 2002 року недійсним, у судовому засіданні не просив поновити такий строк, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed