Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду з позовом про стягнення з відповідача в його користь 878, 80 грн. компенсації за невикористану відпустку, 6271, 30 грн. оплати за роботу в надурочний час та оплату за роботу у святкові та неробочі дні, 5000 грн. моральної шкоди, 2600 грн. невиплаченої заробітної плати та середньої заробітної плати за весь час затримки проведення розрахунку при звільненні на момент винесення судового рішення. Позовні вимоги мотивує тим, що працював офіціантом у [PERSON] «Трускавецьінвест»ресторан «Український»з 01.10.2009 року по 30.07.2010 року. При прийнятті на роботу відповідачем було витребувано його трудову книжку. Однак при звільненні трудова книжка йому була видана лише 20.08.2010 року. Також, відповідачем не було проведено з ним повного розрахунку по зароблених в нього коштах. По домовленості з відповідачем його посадовий оклад складав 1300 грн. за 15 робочих днів в місяць при визначеному законом 8 годинному робочому дні та визначеному законом 40-годинному робочому тижні. Однак, фактично робочий день тривав з 11.00 год. до 24.00 год.. Визначених законом вихідних у тижні у нього згідно робочого графіку не було. Тому робочий тиждень фактично перевищував норму тривалості робочого часу. Також, ним не була використана належна оплачувана щорічна відпустка. Під час звільнення відповідачем не виплачено йому грошової компенсації за невикористану відпустку. Крім цього, вважає, що відповідачем не виплачено йому заробітної плати за червень липень 2010 року. У звязку з наведеним, ставить вимогу про виплату моральної шкоди. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та доповнив, що згідно офіційних відомостей отримував тільки частину заробітної плати, довідку про яку надав представник відповідача. Іншу ж частину заробітної плати згідно домовленості з керівництвом ресторану, як і інші працівники, отримував «в конвертах», на підставі неофіційних відомостей. Тому всі обрахунки в позовній заяві робив виходячи з заробітної плати, яку отримував фактично 1300 грн. в місяць. Також, на підприємстві крім офіційних табелів обліку робочого часу є неофіційні, з яких і можна прослідкувати надурочні години роботи. Вважає вимогу про стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн. підставною, оскільки відповідач, свідомо порушуючи його трудові права, позбавив можливості отримати зароблені кошти та витратити їх на власні потреби. Дії відповідача перешкодили його подальшому працевлаштуванню, спричинило моральну шкоду у виді нервового стресу, ущемленні трудових прав, необхідності застосовувати додаткові зусилля для організації повсякденного життя. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги в частині несвоєчасної видачі трудової книжки та розрахункових при звільненні визнав, в іншій частині щодо задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування своєї позиції суду пояснив, що позивача було прийнято офіціантом на роботу на підставі його заяви на умовах неповного робочого дня на 0,5 посадового окладу, згідно штатного розпису. Посадовий оклад встановлений у розмірі мінімальної заробітної плати, і, відповідно, 0, 5 посадового окладу це половина мінімальної заробітної плати. Відповідач виплачував заробітну плату позивачеві в повному розмірі. Щодо вимог позивача про виплату за роботу в надурочний час, на працівників відповідача подається табель обліку робочого часу, в якому відображається кількість та тривалість виходів на роботу. Згідно даних табелів розраховувалася і заробітна плата на позивача. За весь час роботи у позивача не було надурочних робіт, а якби були, то ці роботи були б відображені у табелі та оплачені. Також, за весь час роботи від позивача не поступало жодних скарг на кількість та тривалість виходів на роботу. Всі претензії виникли після звільнення. Щодо виплати компенсацій за невикористану відпустку та заробітної плати за червень - липень 2010 року, то дані кошти були нараховані, виходячи з 0, 5 ставки, та виплачені позивачеві в повному обсязі. Що стосується виплати моральної шкоди, вважає дану вимогу немотивованою, недоведеною, належно не підтвердженою. Просить суд в даній частині відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задоволити частково виходячи з наступного: 01.10.2009 року позивачем подано заяву на ім»я керівника товариства з проханням прийняти його офіціантом на умовах неповного робочого дня на 0, 5 посадового окладу. Як вбачається з трудової книжки [PERSON], 01.10.2009 року, згідно наказу № 359 к, його прийнято офіціантом у [PERSON] «Трускавецьінвест». 30.07.2010 року звільнено за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України, згідно наказу № 178 к. Згідно наказу № 359 від 01.10.2009 року «З особового складу товариства»[PERSON] прийнято офіціантом з випробувальним терміном один місяць на умовах неповного робочого дня на 0, 5 посадового окладу згідно штатного розпису. 30.07.2010 року [PERSON] подано заяву про звільнення з роботи за угодою сторін. Згідно наказу № 178 від 30.07.2010 року [PERSON] звільнено на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, з виплатою грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку в кількості 19 календарних днів за період роботи 01.10.09 по 30.07.10. Згідно витягу з ліміту чисельності [PERSON] «Трускавецьінвест», посадовий оклад офіціанта становить 888, 00 грн. Як вбачається з довідки про доходи [PERSON] , за період роботи у товаристві останньому нараховано заробітну плату в сумі 4545, 81 грн. Зокрема, за червень 2010 року 470, 81 грн., за липень 2010 року 728, 11 грн. Згідно розшифровки виплати заробітної плати позивача за червень 2010 року, останньому виплачено 445, грн. окладу, 25, 81 грн. - індексації заробітної плати. Згідно розшифровки виплати заробітної плати позивача за липень 2010 року, останньому виплачено 428, 52 грн. окладу, 274, 74 грн. - компенсації за невикористану відпустку, 24, 85 грн. - індексації заробітної плати. Як вбачається з витягу з книги реєстрації видачі трудових книжок, [PERSON] трудову книжку видано 20.08.2010 року. З відомості на отримання заробітної плати вбачається, що розрахункові кошти позивачем отримано 20.08.2010 року Згідно показів свідка [PERSON], остання працювала на посаді менеджера ресторану «Український». Заробітна плата працівникам ресторану та їй особисто виплачувалася частково на підставі офіційних відомостей, а частково - «в конвертах». Ці гроші виплачувалися згідно неофіційних табелів обліку робочого часу. При звільненні їй виплатили офіційну частину заробітної плати, а неофіційну, приблизно 6 тис. грн.,- не виплатили. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав покази про те, що працював у вищевказаному ресторані з 15.10.2009 року по липень 2010 року. Частину заробітної плати отримував офіційно, а іншу частину - «в конвертах». Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ч. 4 ст. 60 ЦПК визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст.. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимог про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Ч. 1 ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи вищенаведене, суд вважає доведеною ту обставину, що позивачеві при фактичному звільненні з роботи 30.07.2010 року трудову книжку та розрахункові видали тільки 20.08.2010 року. Відтак, позовні вимоги в частині, що стосуються виплати компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні є підставними і підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог про виплату компенсації за невикористану відпустку, оплати за роботу у надурочний час та святкові дні, виплати невиплаченої заробітної плати, позивач не надав суду належних доказів, підтверджуючих підставність вказаних вимог. Відтак, у задоволенні вказаної частини позову слід відмовити за недоведеністю. Не знайшов належного підтвердження в судовому засіданні і факт виплати відповідачем заробітної плати «в конвертах», як доказ того, що заробітна плата позивача становила 1300 грн. в місяць. Однак, відповідно до ст.211 ЦПК України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, вважає за необхідне постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам та органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача в користь позивача 5000 грн. моральної шкоди, суд вважає, що дана вимог також підлягає до часткового задоволення. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спорів про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Статтею 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відтак, суд бере до уваги посилання позивача на те, що несвоєчасна видача трудової книжки та розрахункових коштів перешкодила його подальшому працевлаштуванню, спричинило моральну шкоду у виді ущемлення трудових прав, необхідності застосовувати додаткові зусилля для організації повсякденного життя. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до переконання, що з відповідача слід стягнути в користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 500 грн., яка відповідатиме ступеню моральних страждань позивача.

Outcome: approved