Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-02 00:00:00

[PERSON] вказує в заяві від 3 червня 2010 року, що 28 квітня 2010 року відповідач перевозив учнів Яблунівської ЗОШ, де вона працює вчителем, до м. Березне для перегляду програми Запорізького цирку. В салоні було розміщено 37 учнів при наявності 32 посадочних місць. По дорозі в с. Кургани водій забрав в автобус ще біля 20 дітей. Вона, як вчитель, що супроводжував дітей, по телефону повідомила про це директора школи. [PERSON] в присутності учнів і вчителів обізвав її нецензурними словами, сказав, що вона не відповідає посаді вчителя, повідомить про це начальника відділу освіти, що таких вчителів в шию потрібно гнати зі школи, такі як вона не можуть працювати в школі. А 21 травня 2010 року на засіданні комісії Березнівської РДА він заявив, що позивачка не відповідає посаді вчителя, не збирається просити пробачення у вчительки, яка в школі бє дітей. Вказує, що ця інформація нічим не підтверджена і не відповідає дійсності. Вона принижує її честь та гідність, ділову репутацію вчителя, адже працює в школі 27 років. Спричинену їй моральну шкоду оцінює в розмірі 10 тисяч гривень. Покликаючись на ст. ст. 277, 297 ЦК України просить зобовязати [PERSON] спростувати вказану недостовірну інформацію в такий же спосіб на засіданні комісії Березнівської районної державної адміністрації по розгляду заяв та скарг громадян, стягнути з відповідача в якості спричиненої їй моральної шкоди 10\~000 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 800 гривень, поклавши на [PERSON] судові витрати. В судовому засіданні [PERSON] в повному обсязі підтримала заявлені вимоги з підстав викладених у заяві. Показала, що поширена про неї [PERSON] інформація принижує її честь і гідність та ділову репутацію вчителя. Вона ніколи руки на учнів не піднімала. За роки роботи в школі набула авторитет і повагу від колег по роботі. А тому нецензурні висловлювання [PERSON] на її адресу в автобусі принижують її, його пояснення на засіданні комісії Березнівської РДА про те, що вона бє дітей, не відповідають дійсності і мають бути визнанні судом недостовірними. Просить зобовязати [PERSON] їх спростувати в такий же спосіб на засіданні тієї ж комісії. Стягнути з нього понесену нею моральну шкоду в розмірі 10 тисяч гривень та судові витрати. Від стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 800 гривень відмовилася. Пояснила, що ці кошти мала сплатити адвокату у разі його участі в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] позовних вимог [PERSON] не визнав. Пояснив, що його висловлювання в автобусі на адресу позивачки схожі по змісту [PERSON] розцінила як нецензурну лайку на її адресу. На засіданні комісії такого, як стверджує позивачка, не говорив. Разом з тим, один з хлопчиків по приїзді в м. Березне йому дійсно розповідав про те, що [PERSON] бє учнів по потилиці. Просить в позові відмовити. Допитані як свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що 28 квітня 2010 року вони знаходилися в автобусі неподалік від водія і чули як у відповідь на телефонний дзвінок позивачки до директора школи з приводу того, що автобус перевантажений пасажирами, [PERSON] обзивав [PERSON] нецензурними словами, казав, що таким як вона не місце в школі. Постановою Березнівського районного суду від 15 липня 2010 року встановлено, що вказана подія дійсно мала місце, дії [PERSON] були кваліфіковані як хуліганство, а його притягнуто до адміністративної відповідальності. Копія протоколу засідання комісії Березнівської РДА від 21 травня 2010 року доводить, що обставин наведені у скарзі [PERSON] визнані такими, що підтвердилися. Відповідач по справі [PERSON] протилежного не довів. Тоді як згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). У відповідності з ч.6 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Суд вважає, що поширена про позивачку відповідачем [PERSON] інформація є негативною, відповідач не довів, що вона відповідає дійсності, а тому визнає її недостовірною. Вирішуючи питання про відшкодування [PERSON] спричиненої їй моральної шкоди, суд виходить з вимог пункту 4 частини другої статті 23 ЦК України про те, що моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а при визначенні її розміру з характеру правопорушення, враховує глибину її душевних страждань, вину відповідача, який в судовому засіданні поширену ним інформацію й надалі вважає достовірною. При визначенні розміру морального відшкодування позивачці [PERSON] суд також враховує вимоги розумності і справедливості та визначає його в розмірі 2000 гривень.

Outcome: approved