Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В позові посилається на те, що 14.05.2010 р. між ним та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого останньому було надано кошти в розмірі 30000 грн. Згідно п.1 договору [PERSON] зобовязався повернути суму позики до 14 червня 2010 року. Проте, на день звернення позивача до суду з позовом відповідачем не було здійснено жодного платежу. Факт отримання коштів у повному обсязі засвідчено власноручним підписом [PERSON] на договорі позики. Вважає, що відповідач діє всупереч закону і умовам договору позики та умисно і протиправно ухиляється від повернення суми позики. За таких обставин вважає, що він має право вимагати повернення позики та сплати розміру неустойки відповідно до розрахунку сплати боргу станом на 10.08.2010 року. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму боргу за договором позики в сумі 30 000 грн., неустойку в розмірі 52800 грн. та судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обємі, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи через засоби масової інформації. Причину своєї неявки суду не повідомила і не подала заяви про відкладення розгляду справи. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача , повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки представник позивача не заперечувала проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 14.05.2010 р. був укладений договір позики, за яким [PERSON] отримав 30\~000 грн. строком до 14.06.2010р. Факт отримання коштів у повному обсязі засвідчено власноручним підписом [PERSON] на договорі позики. Згідно п.1 договору поруки від 14.05.2010 року [PERSON] позичив у [PERSON] 30000 грн. терміном до 14 червня 2010 року. В разі прострочення терміну повернення позики, тобто повернення всієї або частини суми позики пізніше 14 червня 2010 року позичальник зобовязується сплатити неустойку у розмірі 2 (два) відсотки від суми, що несвоєчасно сплачена позичальником за кожний день користування сумою (.а.с.6). Ці обставини знайшли підтвердженя дослідженими доказами. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківський рахунок. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, де вказано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що 14.05.2010р. між позивачем та відповідачем було укладено договір позики. В рахунок виконання зобовязання позивачем відповідачу було передано гроші в сумі 30\~000 грн. Із договору вбачається, що строк виконання позичальником зобовязань за договором позики було встановлено 14.06.2010р. Однак на момент розгляду справи в суді у визначений умовами договору строк відповідач гроші не повернув і від подальшого виконання грошового зобовязання ухиляється. Разом з тим, відповідно до п.1 договору позики в разі прострочення терміну повернення позики, тобто повернення всієї або частини суми позики пізніше 14 червня 2010 року позичальник зобовязується сплатити неустойку у розмірі 2 (два) відсотки від суми, що несвоєчасно сплачена позичальником за кожний день користування сумою. Тобто право на отримання неустойки у позивача виникло лише з 15.06.2010 року. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 30 000 грн., неустойку за період з 15.06.2010 року по 10.08.2010 року в розмірі 34200 грн. та документально підтверджені судові витрати, які понесені позивачем.

Outcome: partial