Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-08 00:00:00

13 серпня 2010 року до суду надійшов зазначений позов, в якому позивачка вказала, що з 03 серпня 2009 року по 08 квітня 2010 року працювала апаратником борошномельного виробництва 4-го розряду у відповідача. При звільненні підприємство заборгувало їй заробітну плату. В звязку з цим, позивачка змушена була звернутися до суду із вимогою стягнути заборгованість по заробітній платі з відповідача на її користь. Судовим наказом від 16 серпня 2010 року Черняхівським районним судом Житомирської області з ДП ДАК «Хліб України» Черняхівський комбінат хлібопродуктів на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 6 387 грн. 87 коп. На підставі викладеного позивачка, вказує, що з вини відповідача їй завдано моральної шкоди, яка виразилась у моральних переживаннях, порушенні нормальних життєвих звязків, через неможливість продовження повноцінного життя у звязку з нестачею коштів, а тому просила стягнути з ДП ДАК «Хліб України» Черняхівський комбінат хлібопродуктів на її користь моральну шкоду в розмірі 1000 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 3833 грн. 70 коп. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з підстав, наведених в позовній заяві, просила його задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази на умовах змагальності та в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити виходячи із наступного. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю і право на своєчасне одержання винагороди за неї. Частиною 3 ст.15 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року №108/95ВР визначено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобовязань щодо оплати праці. Статтею 24 цього ж закону визначено строки виплати заробітної плати, яка виплачується не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів і що своєчасність та обсяги її виплати не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів і їх черговості. Аналогічні положення містить ст.115 КЗпП України. Стаття 110 КЗпП України, крім того, зобовязує власника підприємства регулярно повідомляти працівника про розміри його заробітної плати. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум належних працівникові при звільненні власник або уповноважений ним орган мають виплатити у вказаний вище строк не оспорювану суму. З поданої позивачем позовної заяви (а.с.1-2) та копії трудової книжки (а.с.3) вбачається, що у відповідача вона працювала з 03 серпня 2009 року по 08 квітня 2010 року, а тому розрахунок мав бути проведений в день звільнення 08 квітня 2010 року, відповідно до довідки ДП ДАК «Хліб України» Черняхівський комбінат хлібопродуктів заборгованість по заробітній платі перед позивачем станом на 03 серпня 2010 року становить 6387 грн. 87 коп. (а.с.6). Відповідно до копії судового наказу 16 серпня 2010 року Черняхівським районним судом Житомирської області з відповідача ДП ДАК «Хліб України» Черняхівського комбінату хлібопродуктів» на користь позивачки [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 6387 грн. 87 коп. (а.с. 25). Стаття 117 КЗпП України встановлює відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні і вказує, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, встановлені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Згідно із п.20 розяснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідачем до суду представлений лист підприємства, який, на його думку, доводить відсутність його вини у невиплаті зарплати. Оцінивши поданий доказ, суд вважає його непереконливими і такими що не доводить відсутності вини підприємства у невиплаті зарплати загалом. З поданого листа вбачається, що основний дебітор підприємства Аграрний фонд України має перед підприємством велику заборгованість, а саме станом на 01 вересня 2010 року заборгованість становить 252 895 грн. 50 коп., що негативно відзначилося на своєчасності виплат заробітної плати. Погашати заборгованість дебітор почав з липня 2010 року. Крім цього з листа вбачається, що підприємство відновило свою діяльність з січня 2009 року та на підприємстві відбулися зміни в керівництві (а.с.28). Відповідачем по справі представлено копію ухвали Господарського суду Житомирської області про порушення провадження у справі про банкрутство від 04 вересня 2006 року. Оцінивши поданий доказ, суд приходить до висновку, що сам по собі факт банкрутства підприємства не може розглядатись як відсутність його вини у невиплаті зарплати, оскільки чинним законодавством його керівництву надані широкі можливості для уникнення цього: підприємство вправі звертатися з позовами про погашення заборгованості, приймати рішення про скорочення штату, за згодою працівників переводити їх на неповний робочий день тощо. До суду відповідачем не представлено доказів, що керівництвом підприємства вжиті всі можливі заходи для цього. Навіть якщо банкрутство підприємства сталось через непрофесійність його керівництва чи внаслідок його свідомих неправомірних дій, це не виключає вини та відповідальності підприємства як юридичної особи та самостійного учасника правовідносин. Зазначені вище обставини не дають суду підстав звільнити від відповідальності підприємства взагалі, оскільки підприємство мало змогу провести розрахунок з позивачкою з моменту відновлення роботи підприємства з січня 2009 року, однак не зважаючи на це заборгованість перед позивачем не погашена до завершення розгляду справи в суді. Крім того, суд погоджується, що протиправними діями відповідача позивачці завдано і моральної шкоди, оскільки невиплата заробітної плати очевидно погіршила її матеріальне становище, і стягує цю шкоду з відповідача в розмірі 1000 грн., оскільки вона знайшла підтвердження під час розгляду справи. Враховуючи викладене, суд стягує з відповідача на користь позивачки моральну шкоду та середній заробіток за час затримки розрахунку по день постановлення рішення. Днем постановлення рішення, суд вважає день винесення судового наказу Черняхівським районним судом Житомирської області про стягнення з відповідача ДП ДАК «Хліб України» Черняхівський комбінат хлібопродуктів заборгованості по заробітній платі в сумі 6387 грн. 87 коп. на користь позивачки [PERSON] 16 серпня 2010 року. Визначаючи суму компенсації за затримку розрахунку при звільнені, суд виходить з таких розрахунків: сума середньоденної заробітної плати судом визначається за останні два повних місяці роботи позивачки, виходячи з довідки про заробітну плату, виданої ДП ДАК «Хліб України» Черняхівський комбінат хлібопродуктів позивачу (а.с.5), згідно із якою: за лютий місяць позивачці нараховано 938 грн. 63 коп., за березень - 1125 грн. 67 коп. Середньоденну зарплату суд визначає відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів №100 від 08.02.1995 року, діленням зарплати за фактично відпрацьовані протягом двох повних робочих місяці роботи позивача робочі дні на число відпрацьованих робочих днів: лютий 2010 року 19, березень 2010 року 22, разом 42 робочих днів. Середньоденна зарплата складає: 2064,3/42=49,15 грн. При визначенні кількості робочих днів суд враховує положення ст.73 КЗпП України та листи Мінпраці та соціальної політики про норми тривалості робочого часу. Кількість робочих днів за час затримки розрахунку (з 09.04.2010 року по 16.08.2010 року) з урахуванням святкових та неробочих днів визначених ст.73 КЗпП України, листів Мінпраці та соціальної політики про норми тривалості робочого часу складає 87. Виходячи з середньоденної зарплати, сума середнього заробітку за вказаний період, яка підлягає до стягнення з відповідача, складає 49,15 грн. х 87 = 4 276 грн. 05 коп. Однак, оскільки суд не може вийти за межі позову, вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 3833 грн. 70 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку. В звязку із задоволенням позову суд стягує з відповідача судові витрати в розмірі 51грн. + 8,50 грн. = 59 грн. 50 коп. та витрати з інформаційно-технічного розгляду справи в розмірі 120 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved