Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-11 00:00:00

09.06. 2010 року позивачка звернулася до суду із вищеназваним позовом до відповідача [PERSON] Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м.Кривого Рогу. В ході розгляду справи вимоги позивача не уточнювались. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилається на ті обставини, що вона є дитиною війни та відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" їй повинна виплачуватись щомісячна соціальної допомоги в розмірі 30% від мінімального розміру пенсії за віком. Відповідач всупереч Рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року та 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, яким були визнані неконституційними окремі положення Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" та окремі положення Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік", в тому числі й щодо зупинення ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", не здійснив нарахування та виплату відповідного підвищення до пенсії. Просить суд визнати неправомірними дії [PERSON] пенсійного Фонду України в Дзержинському районі м.Кривого Рогу Дніпропетровської області щодо недорахування їй, як дитині війни щомісячної державної соціальної допомоги та зобовязати відповідача здійснити нарахування їй щомісячну соціальну допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та зобов»язати [PERSON] пенсійного Фонду України в Дзержинському районі м.Кривого Рогу Дніпропетровської області провести на її користь нарахування та виплату щомісячної доплати до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст..6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком , встановленої ч.1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність за період з 01.01.2006 року по 01.04.2010 року в розмірі - 5385 грн. 30 коп., зобов»язати відповідача нараховувати в подальшому при нарахуванні пенсії на користь позивачки недоплачену їй щомісячну соціальну державну допомогу відповідно до ЗУ «Про соціальний захист дітей війни». Позивачка в судове засідання не з»явилась, про день та час розгляду справи сповіщена належно, причини своєї неявки суду не повідомила. До початку розгляду справи судом було зареєстровано письмову заяву про розгляд справи за відсутності позивачки. Заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. Представник [PERSON] Пенсійного Фонду України в Дзержинському районі м.Кривого Рогу Дніпропетровської області в судове засідання належним чином сповіщений не з»явився, причини своєї неявки суду не повідомив. Дослідивши наявні письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] (а.с. 15) тобто, є особою, на яку поширюється дія абзацу 1 статті 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" №2195-ІV від 18 листопада 2004 року, та має статус "дитини війни", що підтверджується посвідченням (а.с. 17). Згідно статті 6 Закону №2195-1У дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Редакція цієї статті набрала чинності з 1 січня 2006 року. Позивачка [PERSON], у 2006-2007 роках не отримувала вищеназвану надбавку до пенсії, а почала її отримувати тільки з 01.01.2008 року., що підтверджується наданими відповідачем довідками від 30.03.2010 року № 560. До суду за захистом порушеного права позивачка звернулась у червні 2010 року. Оскільки вимогами ст.. 257 ЦК України для даної категорії справ, встановлено загальний строк позовної давності у три роки, суд вважає його не пропущеним. Згідно ст. 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачці доплати до пенсії за 2007 рік, суд вважає їх такими, що підлягають задоволенню, з таких підстав. Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет на 2007 рік", дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", з урахуванням ст. 111 цього Закону, було зупинено. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 за №6-рп\\2007 року, у справі за поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66, пп. 7, 9, 12, 13,14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71, ст. ст. 98, 101, 103, 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" (справа про соціальні гарантії громадян), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п. 12 ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет на 2007 рік", яким зупинено дію ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", з урахуванням ст. 111 цього Закону. Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Виходячи з приписів ч.2 ст.152 Конституції України та дати ухвалення рішення Конституційним Судом України УПФУ в Дзержинському районі Дніпропетровської області повинен був нараховувати та сплачувати позивачці доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з 09.07.2007 року, оскільки, з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності пункту 12 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України", ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню. Отже, відповідач з 09.07.2007 року мав діяти у відповідності з приписами діючої норми ст..6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", нараховувати та здійснювати позивачці відповідні доплати. Що стосується вимог позивачки про зобов'язання відповідача виплатити їй за 2008 рік щомісячну надбавку до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, суд вважає такі вимоги обґрунтованими, виходячи з наступного. Відповідно до п.п.41 розділу 2 Закону України "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" текст статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" викладено в наступній редакції. Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 за №10-рп\\2008 року, у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст.65 розділу 1, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу 2, пункту 3 розділу 3 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" і 101 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 67 розділу 1, п.п. 1-4, 6- 22, 24-100 розділу 2 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п.п.41 розділу 2 Закону України "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України". Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Виходячи із системного аналізу зазначених норм законодавства, рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року та приписів ч.2 ст.152 Конституції України, суд дійшов висновку, що з 22.05.2008 року УПФУ в Дзержинському районі Дніпропетровської області повинен був нараховувати та сплачувати позивачці доплату до ; пенсії, передбачену ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в редакції, яка діяла до 01.01.2008 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності пп..41 розділу 2 Закону України "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню. Отже, відповідач з 22.05.2008 року мав діяти у відповідності з приписами діючої норми ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", нараховувати та здійснювати позивачці доплату до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Між тим, до 22.05.2008 року, тобто до ухвалення зазначеного рішення Конституційним Судом України, відповідач, здійснюючи позивачці доплати, передбачені ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в редакції від 01.01.2008 року, з урахуванням п.п.41 розділу 2 Закону України "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", діяв на підставі та у відповідності з діючою нормою зазначених законів, а тому позовні вимоги щодо стягнення доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог позивача про зобовязання відповідача виплатити їй за 2009 рік щомісячну надбавку до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, суд вважає такі вимоги обґрунтованими, виходячи з наступного. Законом України «Про державний бюджет на 2009 рік» дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не зупинено. Відповідно до ч.2 ст.54 Закону України «Про державний бюджет на 2009 рік» розміри державних соціальних гарантій на 2009 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом, та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України. Відповідним Законом, який встановлює доплату до пенсії дітям війни є Законом України «Про соціальний захист дітей війни». Таким чином, відповідач у 2009 році повинен діяти у відповідності з приписами діючої норми ст. 6 Закону України « Поро соціальний захист дітей війни». Що стосується вимог позивача про зобовязання відповідача виплатити йому за 2010 рік щомісячну надбавку до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, суд вважає такі вимоги обґрунтованими, виходячи з наступного. Законом України «Про державний бюджет на 2010 рік» дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не зупинено. Відповідно до ч.2 ст.52 Закону України «Про державний бюджет на 2010 рік» розміри державних соціальних гарантій на 2010 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом, та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України. Відповідним Законом, який встановлює доплату до пенсії дітям війни є Законом України «Про соціальний захист дітей війни». Таким чином, відповідач у 2010 році повинен діяти у відповідності з приписами діючої норми ст. 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни». Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 8 ЦПК України забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Тому, доводи відповідача стосовно відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин ст.. 28 Закону України « Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» суд вважає безпідставним виходячи з наступного. Сторонами по справі не заперечується, що позивачка, відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на отримання доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Статтею 22 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи гарантуються. Таким чином, держава взяла на себе зобовязання забезпечити реалізацію громадянами своїх конституційних прав. За змістом ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та в інших випадках, передбачених законом. Законом України « Про соціальний захист дітей війни» реалізовано конституційне право на соціальний захист громадян, які мають статус «дитини війни», серед яких їм надано право на отримання 30% доплати до пенсії. Відповідно до ч.2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України. Згідно абз. 1 п.1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2002р. за № 121/2001 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади. Відповідно до зазначеного Положення на Пенсійний фонд України покладено обовязок щодо: призначення пенсії; підготовки документів для її виплати; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій. Пунктом 1.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 року за №8-2 управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах є органами Пенсійного фонду України, підвідомчими відповідно головним управлінням цього фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему органів Пенсійного фонду України та мають завданням - забезпечення призначення та виплати пенсії. Отже, обов'язок по нарахуванню та виплати доплати до пенсії, яка передбачена Законом України "Про соціальний захист дітей війни", покладено саме на органи Пенсійного фонду України, а в даному випадку на УПФУ в Дзержинському районі Дніпропетровської області, за місцем проживання позивачки. Враховуючи, що держава взяла на себе обов'язок щодо виплати позивачу 30% доплати до пенсії та поклала виконання цього обов'язку на центральний орган виконавчої влади - Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, але вони не вчинили жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, суд вважає, що вони не виконали своїх повноважень без поважних причини. Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що слід зобовязати управління пенсійного фонду України в Дзержинському районі Дніпропетровської області здійснити позивачу перерахунок пенсії відповідно з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та провести відповідні виплати за 2007 рік - з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, за 2008 рік - з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, за 2009 рік - з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року та за 2010 рік - з 01 січня 2010 року по 12 листопада 2010 року, тобто, по день розгляду справи в суді. Одночасно, суд зазначає, що позивачка в своєму позові просить зобов'язати відповідача , фактично здійснити перерахунок у певній сумі. Проте, суд доходить висновку про неможливість вирішити таку позовну вимогу, оскільки, в даному випадку судом фактично буде самостійно здійснено перерахунок розміру соціальної допомоги відповідно з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", що стане підміною функцій органів Пенсійного Фонду України, що неприпустимо відповідно до чинного законодавства. Тобто, у відповідності до Закону України "Про соціальний захист дітей війни", який є спеціальним законом, підлягаючим застосуванню при розгляді справи із соціальних правовідносин, та носить публічно-правовий характер, суд визнає дії відповідачів законними чи незаконними та в разі незаконності їхніх дій - зобовязати провести відповідне нарахування/перерахування та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум. Також в звязку з порушенням прав позивача на своєчасне нарахування та отримання доплати до пенсії як дитині війни, суд вважає, що слід визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі Дніпропетровської та задовольнити позов в цій частині. Суд , між тим, вважає, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про покладення зобов'язання на відповідача здійснювати у подальшому виплати надбавки у встановлених ст. 6 вищеназваного Закону розміру, оскільки порядок та підстави нарахування допомоги можуть бути змінені законодавством, тому суд не може застосувати такий спосіб захисту прав на майбутнє, як і визначення обов'язку суб"єкта владних повноважень здійснювати виплати у конкретному розмірі. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09 вересня 2010 року № 19-рп/2010 по справі № 1-40/2010 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України положень Закону України " Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов"язаних із соціальними виплатами" від 18 лютого 2010 року № 1691- VI, яким були внесені зміни до ст.15 ЦПК України та виключений п.3 ч.І ст.18 КАС України - визнано такими, що не відповідають Конституції України та втрачають свою силу з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. На підставі вищезазначеного Рішення Конституційного Суду України від 09 вересня 2010 року № 19-рп/2010, який набрав чинності з 09.09.2010 року, місцеві суди завершують розгляд справ, провадження в яких було відкрито відповідно до вимог ЦПК України за правилами КАС України із зазначенням права на апеляційне оскарження рішення за цими справами до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу , який буде проводити апеляційний розгляд в порядку адміністративного судочинства. На підставі викладеного,

Outcome: partial