overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-19 00:00:00

05.05.2011 р. позивач звернулась в суд з позовом про визнання за нею право власності на квартиру [ADDRESS], тому що відповідачі уклали договір купівлі-продажу квартири через Первомайську філію Південної товарної біржі, а не нотаріально, від чого відповідачі ухиляються, хоча всі умови договору як нею так і ними були виконані. В звязку з недодержанням нотаріальної форми посвідчення договору, вона позбавлена можливості вчиняти необхідні їй правочини з квартирою. В судовому засіданні позивач позов підтримала і просила його задовольнити. [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала заяву з проханням слухати справу у її відсутність, а проти задоволення позову не заперечує. [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не зявились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, заперечень по суті позову не надали. Первомайська філія Південної товарної біржі надала листа з проханням слухати справу у відсутність її представника, а проти задоволення позову не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Із договору купівлі-продажу нерухомого майна № 3095 від 29.07.1998 року видно, що на Первомайській філії Південної товарної біржі було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] і таким чином підтверджено вчинення купівлі-продажу нерухомого майна, що також підтверджено витягом з реєстру права власності на нерухоме майно Первомайського МБТІ від 19.04.2011 року із якого видно, що власником вказаної квартири являється саме позивачка. Ст. 220 ч.2 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне, або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним, а відповідно позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-19 00:00:00

15.04.2011 року позивачка звернулась з позовом про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1\\3 частини всіх видів доходу відповідача, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на кожну дитину, так як після розірвання шлюбу діти проживають з нею і допомоги на їх утримання дітей з серпня 2010 року відповідач не надає. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити, пояснивши, що з нею постійно проживає син [PERSON], а син [PERSON], хоча і навчається в ДНЗ «Балтське професійно-технічне аграрне училище» і проживає там за місцем проживання відповідача, але відповідач працює неофіційно в м. Первомайськ і проживає практично в м. Первомайськ. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що з 28.08.2010 року син [PERSON] проживає разом з ним в смт Балта Одеської області та навчається там ДНЗ «Балтське професійно-технічне аграрне училище» і буде там навчатись до 30.06.2013 року і крім того, що він забезпечує утримання сина, він ще щомісячно 400-500 грн. витрачає на допомогу училищу в придбанні паливно-мастильних матеріалів та запчастин, так як син навчається на водія, тракториста, комбайнера і слюсаря, а тому так як один син проживає з позивачкою, а другий проживає з ним і знаходиться на його утриманні, то в задоволенні позову він просить відмовити. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, знаходить що ксерокопіями рішення суду та свідоцтв про народження ( а.с. 3, 2) підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] 17.05.1995 року зареєстрували шлюб, який був розірваний рішенням Первомайського міськрайонного суду 15.06.2010 року і що вони ж являються батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Ст. 180 СК України передбачає, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а ст. 181 СК України передбачає, що способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і що той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і натуральній формі. Таким чином, із змісту наведених норм випливає однаковий обовязок батьків в утриманні дітей, а враховуючи те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України суд знаходить, що саме відповідач надав докази того, що син [PERSON] з 01.09.2010 року проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні в смт Балта Одеської області, ( а.с.14, 15, 17), а син [PERSON] проживає з позивачкою, то в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання обох дітей необхідно відмовити, так як кожен з них утримує по одній спільній дитині і іншого відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, позивачкою не надано.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просив визнати за нею право власності на домоволодіння з господарськими будівлями, розташовані по вул.Біловодського повстання, 31, с.Третяківка Біловодського району Луганської області в порядку спадкування за заповітом, з тих підстав, що вона є фактичним спадкоємцем майна померлого [PERSON]. Позивач в судове засідання не зявилася. В заяві адресованій суду просила справу розглянути за її відсутності, підтримує позовні вимоги, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився. В заяві адресованій суду просив справу розглянути за його відсутності, позов визнає, проти доводів позивача не заперечує. Третя особа завідувач Біловодською держнотконторою [PERSON] в судове засідання не зявився. В заяві адресованій суду просив справу розглянути за його відсутності, заперечень по даній справі не має. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 2 серпня 2006 року помер [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть, виданого 2 серпня 2006 року Данилівською сільською радою Біловодського району Луганської області (а.с.5). За життя він склав заповіт, в якому все своє майно, де б воно не було, з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті і на що б він за законом матиме право, крім мотоцикла МТ-10-36, 1983 року випуску, державний номерний знак ВГС 8803, [PERSON] заповів [PERSON], що підтверджується ксерокопією заповіту складеного 29 червня 2005 року, та затвердженого секретарем виконкому Данилівської сільської ради Біловодського району Луганської області та зареєстрованого в реєстрі за № 73 (а.с.6). Довідкою Біловодського бюро технічної інвентаризації підтверджується, що домоволодіння з господарськими будівлями, що складаються з жилого будинку «А-1», жилою площею 36,8 кв.м., загальною 70,1 кв.м.; тамбуру, «а-1»; службової прибудови «а1»; вхідного ганку «а2»; літньої кухні «Б»; сараїв «В», «Р», «К», «М», «Д», «Ж»; навісів «С», «Н»; гаражу, «Г»; погребу «п/г»; колонки, «к»; огорожі № 1-5, і розташовані за адресою: с.Третяківка, вул.Біловодського повстання, 31, Біловодського району Луганської області, належать [PERSON] (а.с.7). Належність домоволодіння з господарськими будівлями [PERSON] знайшло своє підтвердження також із довідки Данилівської сільської ради Біловодського району Луганської області від 24 лютого 2011 року № 434. Позивач після смерті заповідача з заявою про відмову від спадщини не звертався, тому в силу ст.1223 ЦК України, має право на спадкування домоволодіння з господарськими будівлями. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-19 00:00:00

На підставі рішення Смілянського міськрайонного суду від 8 листопада 2010 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками по 1/3 частині квартири [ADDRESS]. За [PERSON] також визнано право власності на автомобіль ВАЗ-2103, 1981 року випуску, державний реєстраційний № [NUMBER], та автопричіп «Бджілка», 1991 року випуску, державний реєстраційний № [NUMBER]. Посилаючись на те, що [PERSON] перешкоджає їм у вселенні в квартиру, [PERSON] і [PERSON] звернулись до суду з позовом до неї про вселення в квартиру [ADDRESS], просили зобовязати [PERSON] не чинити їм перешкод у користуванні цією квартирою. Крім того, [PERSON] просив витребувати у відповідачки наведені автомобіль і автопричіп, зобовязати відповідачку повернути їх йому. В судовому засіданні позивачі позов підтримали. Відповідачка і її представник позов не визнали, оскільки позивачі не вжили заходів для примусового виконання рішення суду від 8 листопада 2010 року. Крім того, вони не вважають це рішення остаточним. Позов підлягає до задоволення з таких підстав. Рішенням Смілянського міськрайонного суду від 8 листопада 2010 року за [PERSON] і [PERSON] визнано право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] за кожним. За [PERSON] також визнано право власності на автомобіль ВАЗ-2103, 1981 року випуску, державний реєстраційний № [NUMBER], та автопричіп «Бджілка», 1991 року випуску, державний реєстраційний № [NUMBER]. Рішення набрало законної сили 20 січня 2011 року. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідачка визнала, що не дає можливості позивачам користуватись наведеною квартирою, а також автомобілем і автопричепом. У відповідності із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-19 00:00:00

Кредитна спілка «Кредит-Чорнобиль» звернулася до суду з позовом до відповідачів про повернення боргу, посилаючись на те, що 12 березня 2009 року відповідач [PERSON] згідно договору №125 отримав кредит в сумі 7100 гривень під 4% в місяць, строком на 12 місяців. Його поручителем виступила відповідачка [PERSON]. Відповідачем [PERSON] були порушені правила повернення кредиту і станом на 15 січня 2010 року заборгованість становить 6411 гривень 06 копійок. На неодноразові звернення про повернення кредиту відповідачі не реагують, а тому виникла необхідність звернутись з даним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити та стягнути з відповідачів на користь КС «Кредит-Чорнобиль» кошти в сумі 2852 гривні 62 копійки солідарно та судові витрати. Відповідачі, які належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, і від яких не надійшло повідомлень про причини неявки в судове засідання, повторно не зявивлися в судове засідання, а тому суд вважає можливим на підставі ст.169 ЦПК України розглянути справу без їх участі за наявними матеріалами. Представник позивача проти такого розгляду справи не заперечував. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов кредитної спілки «Кредит-Чорнобиль» до [PERSON], [PERSON] про повернення боргу підлягає до задоволення, як обґрунтований та документально підтверджений, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачі дійсно не виконують умов кредитного договору, на всі звернення позивача до них не звертали уваги. На підставі ст.ст. 16, 526, 553, 554, 555, 615, 623, 625, 629, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-19 00:00:00

10.05.2011 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно до повноліття дітей. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 14.06.2003 р. відділом РАЦС Первомайського міського управління юстиції Миколаївської області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. За час спільного проживання з відповідачем у них народилося донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач. Позивачка вказує, що на даний час вони з відповідачем припинили шлюбні відносини. Діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Матеріальну допомогу на утримання дітей відповідач не надає, хоча може і повинен її надавати, так як працездатний за віком та станом здоровя. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до слідуючого. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 п.п. 1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно свідоцтва про одруження (а.с. 4), 14 червня 2003 р. відділом РАЦС Первомайського міського управління юстиції Миколаївської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 134. Згідно свідоцтв про народження (а.с. 3, 5) відповідач є батьком [PERSON], який народився 11.11.2008 р., та [PERSON], яка народилася 12.10.2003 р. В судовому засіданні достовірно встановлено, що на утриманні у [PERSON] знаходяться її донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO] Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивачки знайшли своє підтвердження і підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, в силу ст. 88 ч. 3 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір, в розмірі 51 грн. та, в силу ст. 81 ч. 1 ЦПК України, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, в розмірі 120 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись, що 13.02.2002 року уклала шлюб з відповідачем, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Рокитнянського рай управління юстиції Київської області, актовий запис № 10. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову посилається на те, що сімейні стосунки між сторонами припинилися, сторони проживають окремо, , подальше пербування у шлюбі неможливе і суперечить інтересам сторін. Просить їх шлюб розірвати. Сторони, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, натомість подали до суду заяви, якими позивач позов підтримала, відповідач позов визнав та просять справу розглянути у їх відсутності. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 13.02.2002 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Рокитнянського рай управління юстиції Київської області, актовий запис № 10. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Миритися сторони категорично не бажають, шлюб між ними існує формально. На підставі ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст..235 СК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Як вбачається із поданої позивачем заяви, яка змінювала прізвище до укладення спірного шлюбу, змінювати шлюбне прізвище вона не бажає. Тобто прізвище останньої залишається бути «Мірнова». З огляду на обставини справи, що викладені в позові і які визнав відповідач, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому судом приймається. За викладеного позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За викладеного, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати по оплаті витрат з ІТЗ судового розгляду справи в сумі 30-00 грн. та витрати по оплаті витрат судового збору на користь держави в розмірі 8-50 гривень. Сторони звільнені від сплати судового збору на підставі п.18 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-19 00:00:00

Заявник в заяві посилається на те, що вона [INFO] та заінтересована особа [PERSON] бажають зареєструвати шлюб, однак не можуть це зробити, так як відповідно ст.23 СМ України право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку, який згідно ст.22 СМ для жінки встановлюється у сімнадцять років. Заявник не досягла цього віку. Просить надати право на шлюб, так як вона вагітна і укладення шлюбу відповідатиме її інтересам. Батьки згодні. В судовому засіданні заявник та заінтересовані особи заяву підтримали та визнали. Розглянувши заяву, заслухавши сторони, суд вважає, що вона підлягає до задоволення. В ст.22 СМ України визначено, що шлюбний вік для жінки встановлюється у сімнадцять років.. Ст. 23 СМ України обумовлено право на шлюб осіб, які досягли шлюбного віку, але за заявою особи, яка досягла чотирнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтерсам. Суд вважає, що надання права на шлюб заявнику відповідає її інтерсам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-19 00:00:00

Позивач в своїй позовній заяві до суду просить визнати за ним право власності на садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами садівничого товариства «Ярославка»по вул..Михайлівська № 129, який знаходиться на території Марковецької сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, який залишився після смерті батька [PERSON]. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 24 травня 2010 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина , яка складається з вище вказаного будинку. Позивач за заповітом прийняв спадщину, але отримати свідоцтво про право на спадщину на садовий будинок не має можливості, так як на нього відсутня первинна реєстрація в Ніжинському МБТ1. Позивач в судове засідання не з»явився, в заяві до суду просить справу розглянути у його відсутності. Позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач до суду не з»явився . надав суду листа в якому просить справу розглянути у відсутності його представника , вказав , що позовні вимоги позивача визнає і не заперечує проти їх задоволення . Враховуючи заяви сторін, суд вважає за необхідне розгляд справи провести відповідно до вимог СТ.197 Ч.2 ЦПК України без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. В заяві позивач підтримав свої позовні вимоги, а відповідач їх визнав , а тому відповідно до ст. 61 Ч.1 ЦПК України суд вважає за необхідне не досліджувати надані докази, так як обставини , визнані сторонами які бер\\ть \\часть у справі, не підлягають доказуванню. За таких обставин позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обеязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, від якого вони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Тривалий час вони з відповідачем мешкають окремо, та не можуть найти спільної мови. Подальше збереження родини, з урахуванням їх з відповідачем відносин, вважає неможливим, через що просить суд шлюб розірвати. В судове засідання позивачка не з'явилась, надала суду письмову заяву, у якій зазначила, що підтримує позов, й просить суд провести розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги позивача визнає у повному обсязі, та просить суд провести розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду, з урахуванням наданих суду доказів, було встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 13.09.2008р. Дніпровським відділом РАЦС Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, 13.09.2008 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб, актовий запис № 623, про що свідчить також відповідний штамп у паспорті громадянина України, позивачки [PERSON] Як вбачається з письмових пояснень позивачки, спільне життя з відповідачем не склалося через те, що, на протязі тривалого часу вони з відповідачем не можуть найти спільної мови, мешкають окремо. Вважає, що шлюб розпався, й подальше збереження родини є не можливим. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановивши, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, а саме позивачки [PERSON];

Outcome: approved