Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-23 00:00:00

У жовтні 2010 року до суду із позовною заявою звернувся [PERSON], в якій просив визнати [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою №175 в будинку №23 по вул.Леніна в м.Комсомольську Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що більше шести місяців відповідач та її син не проживають в згаданій квартирі без поважних причин, оплату комунальних послуг не здійснює, однак залишається зареєстрованою за вищевказаною адресою. В судовому засіданні позивач [PERSON] наполягаючи на задоволенні позову пояснив, що відповідачка разом із сином постійно знаходяться на території Російської Федерації, в спірній квартирі не проживають без поважних причин. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, [PERSON] надав аналогічні пояснення. Відповідачка [PERSON] проти задоволення позову заперечувала та пояснила, що з 2000 року разом із своїм сином та співмешканцем проживає у С.Петербургу Російської Федерації, де вона працює барменом, а син починаючи з першого класу навчається у загальноосвітній школі, що підтверджується відповідними довідками (а.с.50,54). Представник Житлово-експлуатаційного підприємства №3 м.Комсомольська [PERSON] проти задоволення клопотання не заперечувала та пояснила, що відповідачка [PERSON] з приводу бронювання згаданого житлового приміщення не зверталася, причини не проживання в ньому не повідомляла. Представник Органу опіки та піклування Комсомольської міської ради [PERSON] наполягав на безпідставності позову (а.с.32). Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши представлені у справі письмові докази, судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.7). Відповідно до акту від 09.04.2010 р., затвердженого ЖЕП №3, відповідач [PERSON] та її син [PERSON] з 01.01.2000 року в квартирі [ADDRESS] не проживають. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Комсомольської міської ради квартира №173 знаходиться у комунальній власності (а.с.53). Допитані в якості свідків сусіди позивача: [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили в судовому засіданні факт непроживання відповідача та її сина в квартирі №175 починаючи з 2000 року. Будучи попередженою про наслідки визнання обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, відповідачка [PERSON] визнала в судовому засіданні, що з 2000 року разом із своїм сином постійно проживають на території Російської Федерації. З приводу бронювання житлового приміщення до ЖЕП №3 не зверталася. На територію України [PERSON] приїздить один раз на півтора року, але спірним житлом не користується, заборгованість по комунальним платежам у повному обсязі не погашає. Згадані обставини в судовому засіданні підтвердив позивач [PERSON] та третя особа [PERSON], тому відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України ці обставини не підлягала доказуванню. За змістом ст.ст.10, 60 ЦПК України, правосуддя у цивільних справах здійснюється на засадах змагальності сторін, тому кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заявила, що її брат [PERSON] чинив їй перешкоди в користуванні квартирою, погрожуючи розправою, але суд не бере згадані твердження до уваги так як будь-яких доказів на їх підтвердження сторонами не надано. З пояснень [PERSON] вбачається, що з цього приводу до правоохоронних органів вона не зверталася, доказів на підтвердження цих обставин не має. Крім того, згадані твердження спростовуються поясненнями самої [PERSON], яка в судовому засіданні визнала, що весь цей час проживає в іншій державі і до України повертатися не збирається. Згідно зі ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, відповідно по положень ст.72 ЖК України провадиться в судовому порядку. Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження факт непроживання відповідача та її неповнолітнього сина у згаданому житловому приміщенні понад встановлені ст.71 ЖК України строки без поважних причин, що відповідно до положень ст.72 ЖК України є підставою визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. З огляду на викладене, суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим і підлягаючим до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved