Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-12 00:00:00

У липні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом про виселення відповідачів з квартири [ADDRESS]. Посилались на те, що 10.06.2005 року відповідач [PERSON] уклав з банком кредитний договір, відповідно до умов якого [PERSON] був наданий кредит у сумі 150 000 грн. на купівлю квартири, а також 24 000 грн. на сплату страхових платежів, строком до 10 червня 2025 року. В забезпечення виконання умов цього кредитного договору відповідач [PERSON] уклав договір іпотеки, яким надав в іпотеку банку двокімнатну квартиру [ADDRESS], яке належала йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу. В рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на заставлене майно, а саме спірну квартиру. На вимогу позивача відповідачі відмовились її звільнити. Просили виселити відповідачів з спірної квартири. У судове засідання представник позивача не з»явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив задовольнити позовні вимоги . Відповідачі у судове засідання не з»явились будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили. Оскільки сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін, що не з»явились. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. 10 червня 2005 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позивач видав відповідачеві [PERSON] кредит у сумі у сумі 150 000 грн. на купівлю квартири, а також 24 000 грн. на сплату страхових платежів, строком до 10 червня 2025 року. В рахунок забезпечення виконання умов кредитного договору 10 червня 2005 року між банком та [PERSON] був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку банку належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] в м Полтаві. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31 березня 2009 року в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором було звернуте стягнення на заставлене майно, а саме спірну квартиру та виселено [PERSON] з квартири. Оскільки рішення про виселення [PERSON] вже було ухвалене та набрало законної сили , ухвалою суду від 13 грудня 2010 року провадження в цивільній справі за вказаними позовними вимогами закрите. Матеріали справи містять акт державного виконавця від 3 листопада 2009 року, з якого вбачається, що в спірній квартирі проживають відповідачі, [PERSON] та [PERSON] Згідно змісту узагальнення Верховного Суду України щодо судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин вбачається, що відповідно до ч. 4 ст. ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. Разом з тим, ч. 1 ст. 40 цього ж Закону зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У ч. 2 і 3 цієї ж ст. 40 законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. З ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Матеріали справи не містять доказів про те, що позивач виконав вимоги ч. З ст. 109 ЖК України та ч. 2 і 3 ст. 40 ЗУ « Про іпотеку» та направляв відповідачам [PERSON] та [PERSON] вимогу про добровільне звільнення спірної квартири, а тому позовні вимоги про їх виселення не можуть бути задоволені судом.

Outcome: dismissed