Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-02 00:00:00

У серпні 2009 року Публічне Акціонерне Товариство Українська страхова компанія „Гарант -Авто звернулося до суду з зазначеним позовом до [PERSON] та ВАТ СТ „Гарантія посилаючись на те, що 20 травня 2008 року з вини [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER] сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль [NUMBER], під керуванням [PERSON] отримав механічні пошкодження. Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 червня 2008 року [PERSON] визнаний винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України та застосовано до нього стягнення у вигляді штрафу у сумі 50грн. На час скоєння ДТП між Публічним Акціонерним Товариством Українська страхова компанія „Гарант -Авто та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу, №19\\1805-08. А між [PERSON] та ВАТ СТ „Гарантія був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Посилаючись на ст.1191 ЦК України просили стягнути з відповідачів страхове відшкодування у сумі 27478 грн. 06 коп. та судові витрати. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 жовтня 2009 року позовні вимоги Публічного Акціонерного Товариства Українська страхова компанія „Гарант -Авто задоволено частково, стягнуто з ВАТ „СТ „Гарантія на користь Публічного Акціонерного Товариства Українська страхова компанія „Гарант -Авто суму збитків, повязаних з виплатою страхового відшкодування в розмірі 1646 грн. 11 коп. та судові витрати, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі Публічне Акціонерне Товариство Українська страхова компанія „Гарант -Авто просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 жовтня 2009 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, використовуючи заяву ВАТ „СТ „Гарантія про припинення зобовязання зарахуванням зустрічних однорідних грошових вимог, повинен був перевірити належність та дійсність обставин, які в ній зазначені. Також апелянт вказує, що суду було надано акт виконаних робіт на суму 27478,06 грн. і платіжне доручення про оплату цього акту, але суд не взяв цього доказу до уваги, а розмір відшкодування визначив відповідно до висновку №2300, який був складений працівником СТ «Гарантія». В запереченнях на апеляційну скаргу ВАТ „СТ „Гарантія просить відхилити апеляційну скаргу Публічного Акціонерного Товариства Українська страхова компанія „Гарант -Авто, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 жовтня 2009 року залишити без змін, як законне та обґрунтоване. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків. Частково задовольняючи позовні вимоги Публічного Акціонерного Товариства Українська страхова компанія „Гарант -Авто і стягуючи з ВАТ „СТ „Гарантія на їх користь суму збитків, повязаних з виплатою страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив з положень ст. ст. 601, 993, 1187 ЦК України та ст. 27 Закону України „Про страхування. Проте, апеляційний суд не може погодитись за таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного. По справі встановлено, що 20 травня 2008 року на автомобільній дорозі Чернігів-Київ сталось зіткнення автомобіля [NUMBER], яким керував [PERSON], та автомобіля [NUMBER], яким керував [PERSON] Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 червня 2008 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України (а.с. 6), а провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України [PERSON] закрито постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 червня 2008 року у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. (а.с. 5). З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля [NUMBER] застрахована ВАТ „СТ „Гарантія, що підтверджується полісом ОСЦПВВНТЗ № ВВ/3196123 від 31.07.2007 року (а.с. 17), а автомобіль [NUMBER] застрахований власником в Чернігівській філії ВАТ „УСК „Дженералі Гарант\\ в подальшому Публічне Акціонерне Товариство Українська страхова компанія „Гарант -Авто\\, що підтверджується полісом № 19/1805-08 від 13.05.2008 року (а.с. 14-16). ПАТУкраїнська страхова компанія „Гарант -Авто сплатила [PERSON], страхове відшкодування в сумі 27478 грн. 06 коп., розмір страхового відшкодування визначений на підставі замовлення-наряду № ЗН-0008018 від 30.05.2008 року складеного ВАТ „Чернігів-Авто. Цей документ містить перелік робіт, що планується виконати та перелік запчастин, що планується використати на суму 27478.06грн. Відповідно до ст.993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Пунктом 9.13 Правил добровільного страхування транспортних засобів /КАСКО/ передбачено, що страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право предявити позов до особи, яка винна у заподіянні збитків, відповідно до чинного законодавства. Згідно до ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України). Відповідно до ст.58 ЦПК України сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Визначаючи розмір страхового відшкодування, апеляційний суд бере до уваги письмовий доказ - висновок спеціаліста №2300 від 05 травня 2009 року, із змісту якого вбачається, що матеріальна шкода , заподіяна автомобілю [NUMBER] складає 18393 грн.02 коп.. \\а.с.45\\. Даний доказ характеризує точність, правильність відображення фактичної суми заподіяної шкоди. Щодо замовлення-наряду № ЗН-0008018 від 30.05.2008 року, апеляційний суд не може його прийняти до уваги, оскільки зазначений доказ містить перелік робіт, що планується виконати та перелік запчастин, що планується використати, а відповідно до ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 9 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено обовязковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих у розмірі 25000 грн. Враховуючи, що оцінена шкода в межах фактичних витрат складає 18393грн.02грн, на підставі ст. 993 ЦК України з ВАТ „СТ „Гарантія необхідно стягнути в порядку регресу на користь позивача ПАТ „Українська страхова компанія „Гарант-Авто18393.02грн. Оскільки ліміт страхового відшкодування 25 000 грн., а фактичні витрати складають 18393.02грн., тобто шкода майну третьої особи заподіяна в межах ліміту відповідальності, то в позові до [PERSON] слід відмовити. Апеляційний суд не може погодитися з висновком суду про припинення зобовязання зарахуванням зустрічних однорідних грошових вимог та стягнення з ВАТ СТ „Гарантія на користь ПАТ „Українська страхова компанія „Гарант-Авто суму страхового відшкодування у розмірі 1646 грн.11 коп., оскільки зарахування, як спосіб припинення зобовязань, можливий лише при наявності умов передбачених ст.601 ЦК України. Проте суд, в порушення зазначеної норми закону, без підтвердження зустрічних грошових вимог, прийшов до помилкового висновку про їх зарахування. Статтею 88 ЦПК України передбачено розподіл судових витрат між сторонами. У разі, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві-пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. Оскільки позовні вимоги позивача задоволено на 67% (18.393.02 грн. х 100 : 27.478.06) , то судовій збір присуджується позивачеві відповідно до задоволених позовних вимог в розмірі 272.69 грн. (407грн. х 100 : 67 \\

Outcome: partial