Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-22 00:00:00

24.02.2010 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини, по якому просить суд розірвати шлюб між позивачем та відповідачем, який був зареєстрований 26.04.1997 року Відділом РАГС ВК ОМР, актовий запис № 377, від якого є неповнолітні діти - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], місце проживання неповнолітніх дітей визначити з батьком - [PERSON]. Позивач позов підтримав, просив суд його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що між сторонами по справі супружні відносини припиненні, між ними втрачено почуття любові та поваги, на примирення позивач не згоден. Відповідач позовні вимоги визнала частково, що до проживання неповнолітніх дітей з батьком категорично заперечувала, відносно розірвання шлюбу не заперечувала, на примирення не згодна. Суд, вислухавши думку, доводи та пояснення позивача та відповідача, заслухавши показання свідків, ознайомившись та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, тому що родина фактично розпалася і її відновлення неможливо, при обставинах, зазначених позивачем, а також той факт, що один із чоловіка й жінки або обоє мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу й це право підлягає судовому захисту. Під час розгляду справи, судом було встановлено, що у сторін відсутні які-небудь почуття один до одного, їх шлюбний союз розпався, сторони категорично заперечували проти надання строку на примирення. Правовідносини між сторонами є цивільно-правовими, стосуються сімейних правовідносин та урегульовані положеннями ст. 161 СК України. Суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка й жінки й збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення. Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. У ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу, суд переконався у дійсному волевиявленні позивача, тому суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про шлюб видане Відділом РАГС ВК ОМР, актовий запис № 377 від 26.04.1996 року (а.с.5). Батьками неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є позивач та відповідач (а.с.6). \~ \~ \~ \~^ З пояснень позивача та відповідача вбачається, що сторони сімейні відносини припинили з 16.02.2010 року, разом не мешкають. Неповнолітні діти залишилась проживати зі своїм батьком - [PERSON] Позивач в уточненому позові посилається на той факт, що його дружина [PERSON], почала вживати алкогольні напої, така пристрасть до алкоголю переросла у хворобливу форму, покидала дітей самих у дома без нагляду, крім того відповідач постійно стала вчиняти сварки, скандали, вела себе аморально у результаті алкогольного сп'яніння. Відповідач за час спільного проживання про дітей мало турбувалась, лупцювала їх та кричала, в розмові з дітьми використовувала нецензурну лайку, а також за період фактично припинених шлюбних відносин відповідач не навідувала свої дітей. Насамперед, суд розглядаючи справу ставився до спору з порозумінням, усвідомлюючи цінності мирного вирішення сімейних проблем, з шанобливим ставленням до матері, до батька, до дитини, до тих, хто поруч, хто очікує на піклування і має на це право. Розглядаючи справу повно, всебічно, об'єктивно та неупереджено, а також, маючи намір з'ясувати усі необхідні обставини по справі та з'ясувати справжнє волевиявлення безпосередньо неповнолітньої дитини, чиї інтереси не можуть бути порушенні та неприйняті до уваги, суд вважав за необхідне дізнатися думку та волю самої дитини - [PERSON] Так, [PERSON] у присутності батька та мати пояснила, що у теперішній час вона проживає з батьком, у будинку її бабусі, у м. Одесі, по вул. Толбухіна, 104, її та брата батько не ображає, добре з ними поводиться, піклується, водить до шкоди, а жити окремо від батька вона не зможе ніде, до мами дитина повертатися не хоче. Чинне законодавство України сприяє трактуванню дитини як рівноправного члена сім'ї стосовно вирішення умов її життя, як того, хто має власну гідність і право на повагу до неї, право на власну думку і право на протест. Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Як вбачається з положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Однією із загальних засад регулювання сімейних відносин є рівність прав та обов'язків жінки та чоловіка. Батьки зобов'язанні піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також батьки зобов'язані поважати дитину. Обов'язок виховувати дитину, ростити дитину - найважливіший обов'язок матері та батька. Повага до дитини має базуватися на визнанні незаперечної істини: дитина - це маленька людина, зі своїм внутрішнім світом, своїми уподобаннями, своїми бажаннями та потребами. Повага до дитини - це повага її прав, визначених Конвенцією про права дитини та іншими законодавчими актами. Права батьків щодо виховання дитини розцінюються як засіб виконання ними своїх обов'язків щодо неї. Право на особисте виховання дитини дає можливість матері, батькові бути нерозлучно з дитиною. Право дитини на власну думку, на її висловлювання зумовлює право дитини критично оцінювати поведінку своїх батьків, відкрито заявляти про свої права і добиватися зміни ситуації, тобто мова йде про право дитини на протест. У дитини є право на власну позицію, на яку батькам слід зважати. Батьки мають право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьківське право - це можливість або комплекс можливостей, наданих матері, батькові щодо дитини, але водночас вони зобов'язані зважати на право дитини мати свою думку, та її право на охорону здоров'я, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Проживання з матір'ю чи батьком - це право, а не обов'язок дитини. Якщо дитина через певні обставини відмовляється проживати з матір'ю чи батьком, силувати її ніхто не має права. Такий примус був би актом неповаги до дитини. Жити разом з батьками - природна потреба і природне право кожної дитини., однак різноманітні життєві ситуації породжують необхідність розлуки з матір'ю, батьком чи одним із них. Відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд при вирішенні спору про місце проживання дитини враховує те, хто із батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, особисті якості батьків, їх стан здоров'я, можливість створення належних умов до виховання та проживання дитини. Оцінювання умов проживання дитини - виключна компетенція суду. Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. На підставі зазначеного, приймаючи до уваги доводи та пояснення обох сторін по справі, розглядаючи справу у межах чинного законодавства, а також найголовніше, приймаючи до уваги волю самої дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved