Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-27 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася в суд з позовом до відповідача, [PERSON], третьої особи Львівського відділення ЗАТ «Альфа банк» про повернення коштів за договором позики, стягнення процентів, в позовній заяві вказавши, що 10.03.2009 р. позивачка з ЗАТ «Альфабанк» у м.Львів отримала на прохання [PERSON], яка є її тіткою кредит в сумі 22638,90 грн. За умовами кредитного договору банк надав [PERSON] кредит у сумі 22638,90 грн., а вона зобовязувалась своєчасно та в повному обсязі виплачувати банку проценти за користуванням кредитом у розмірі 0,01% річних та комісію за дії банку, що вчиняються на користь позичальника з метою сприяння останньому у виконанню ним своїх зобовязань за цим договором (комісія за управління кредитом) у розмірі 2% від суми кредиту за кожен місяць користування кредитом. За взаємною домовленістю з відповідачкою кредит мала сплачувати вона з дотриманням всіх вимог кредитного договору. З умовами кредитного договору відповідачка була ознайомлена позивачкою. За вказані кредитні кошти відповідачка придбала будинок в с.Борове Сокальського району, в якому проживає по даний час. Грошові кошти були надані відповідачці терміном на 1 рік до квітня 2010 р. Відповідачка частково виконала зобовязання, в звязку з чим банком [PERSON] було нараховано пеню в сумі 4721,40 грн., з якої нею було сплачено 1100 грн., а решта суми не сплачена. В лютому 2010 р. позивач звернулась до [PERSON] з вимогою повернути їй борг, однак відповідачка сказала, що поверне гроші до 10.04.2010 р. і цього ж дня між ними було укладено договір позики на суму боргу від 10.02.2010 р., відповідно до якого [PERSON] позичила [PERSON] 22638, 90 грн. Даний договір укладено за участю свідків [PERSON] та [PERSON] Відповідно до п.2 договору позичальник зобовязується повернути борг в термін до 10.04.2010 р. 10.04.2010 р. [PERSON] звернулась до [PERSON] з вимогою повернути їй позичені кошти, проте з цього приводу остання повідомила, що грошей повертати не буде. Після цього позивачка неодноразово зверталась до відповідачки з вимогою повернути кошти, однак [PERSON] позики не повернула. В свою чергу [PERSON] звернулася з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання договору позики недійсним, в позовній заяви вказавши, що договір позики від 10.02.2010 р. не відповідає вимогам дійсності правочину, встановлених у ст.203 ЦК України, а саме: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі та правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Волевиявлення [PERSON] не було вільним, в силу застосування до неї насильства. 10.02.2010 р. вона перебувала вдома, [PERSON] разом з своїм родичем, [PERSON], скориставшись відсутністю інших членів сімї, маючи наперед написаний зразок договору, погрожуючи їй фізичною розправою заставили підписати текст самого правочину. Погрози від [PERSON] вона отримує і до сьогоднішнього дня. В даній ситуації крім насильства над [PERSON], має місце викрадення правовстановлюючих документів на майно її чоловіка. Просить суд визнати договір позики грошей від 10.02.2010 р. недійсним та стягнути з відповідача судові витрати та витрати на правову допомогу. [PERSON]Р було подано заяву про зміну позовних вимог, в якій вона зазначила, що в ході розгляду даної справи відповідачка визнала, що позичила у позивачки гроші в сумі 2806 доларів США, що гривневому еквіваленті становить 22638,50 грн. на підтвердження чого між ними було укладено договір позики від 10.02.2010 р., заперечивши факт, що вона надала згоду на отримання [PERSON] вказаних коштів в кредит, який вона погоджувалась сплачувати. В звязку з частковим поверненням коштів [PERSON] відповідно до договору позики від 10.02.2010 р. просить суд стягнути з відповідачки 17753,76 грн. основного боргу за договором позики від 10.02.2010 р., 5000 грн. моральної шкоди та 5000 грн. витрат на правову допомогу. В судовому засіданні позивач, [PERSON], та представник позивача [PERSON] змінені позовні вимоги підтримали, просять їх задовольнити в повному обсязі, в обгрунтування надали пояснення аналогічні наведеним в позовній заяві. Зустрічний позов [PERSON] не визнали та просили суд в позові [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним відмовити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] позов не визнали, просять в позові відмовити. Зустрічний позов підтримали, просять позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, в обгрунтування надали пояснення аналогічні наведеним в позовній заяві. Представник третьої особи ЗАТ «Альфа банк» в судове засідання не прибув, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про, що свідчить судовий виклик із поштовим повідомленням, в якому вказано, що він належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні дали свідчення щодо обставин отримання та повернення коштів позичених [PERSON], в [PERSON], однак суд їх до уваги не приймає, оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші були повернуті позикодавцю. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши всі докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення змінених первинних позовних вимог та у відмові в зустрічному позові з таких підстав. Судом встановлено, що між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №490141480 від 10.03.2009 року на суму 22638,90 грн. з поверненням кредиту до 10.03.2017 р. Як вбачається з копій квитанцій [PERSON] сплачує кредит згідно договору №490141480 від 10.03.2009 р. Також з оглянутої в судовому засіданні копії договору позики від 10.02.2010 р. встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, згідно якого [PERSON] позичила у [PERSON] гроші в сумі 22638, 90 грн. та зобовязуються повернути борг в термін до 10.04.2010 р. Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення умов договору другою стороною та в інших випадках встановлених договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Крім того, відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Судом встановлено істотне порушення умов договору зі сторони [PERSON], оскільки відповідач не сплатила встановлених договором виплат. [PERSON] зверталася з вимогою до відповідачів про сплату позики. Позивач \~просить \~суд \~стягнути \~з \~відповідача \~моральну шкоду в \~сумі 5000\~грн. \~ Однак, дана \~вимога \~ не знайшла \~свого \~підтвердження \~в \~судовому \~засіданні, оскільки \~позивачем \~не \~представлено \~суду \~доказів \~отримання \~нею \~моральної шкоди. \~\~ За змістом ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч.2 ст.1051 ЦК України при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може ґрунтуватись на свідченнях свідків, а може бути підтверджена лише належними та допустимими доказами. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України. Судом встановлено, що договір позики від 10.02.2010 р. укладений між [PERSON] та [PERSON] відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідними для вчинення правочину передбачених ст.203 ЦК України . Підстав для визнання його недійсним не має. Згідно із ч. 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. 57-60 ЦПК України. [PERSON], суду не надано жодного доказу на підтвердження своїх позовних вимог та в обґрунтування своїх заперечень.

Outcome: partial