Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-22 00:00:00

[PERSON] 19.10.2010 р. звернувся з позовом до суду до відповідача та третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного засудження, та просив стягнути на його користь 87745 грн. втраченого заробітку, 1000 грн. сплаченого штрафу згідно вироку суду, 10000 грн. витрат на правову допомогу, 130 грн. нотаріальних послуг, та 500000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. Крім того, позивач просив зобов"язати прокуратуру Хмельницької області зробити повідомлення в газеті "Подільські Вісті" про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв"язку із відсутністю в його діях складу злочинів та про притягнення до відповідальності конкретних посадових осіб прокуратури області. В підтвердження своїх вимог позивач зазначив, що 05.08.2008 р. виконуючим обов"язки прокурора Хмельницької області Твердохлібом В.В. було порушено кримінальну справу за ч.1 ст.240, ч.3 ст.365 КК України відносно нього. В подальшому, його було відсторонено від посади директора ДП "Хмельницьккурортресурси" та звільнено із займаної посади. 31.12.2008 р. вироком Городоцького районного суду Хмельницької області його було визнано винним та призначено покарання, яке в подальшому було змінено ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області, за якою остаточно, за сукупністю злочинів було призначено покарання у вигляді штрафу в сумі 1000 грн. Даний штраф, як зазначає позивач, ним було сплочено на рахунок, вказаний ДВС м. Хмельницького. Ухвалою Верховного Суду України від 22.04.2010 р. вирок Городоцького районного суду Хмельницької області та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Хмельницької області щодо позивача було скасовано, а справу закрито на підставі п.2 ст. 6 КПК України за відсутністю у діях позивача складу злочинів. За клопотанням представника позивача управління Державного казначейства України у Хмельницькій області було залучено до участі у справі в якості відповідача, яке в подальшому, за повторним клопотанням представника позивача, було замінено на належного відповідача Державне казначейство України. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги зменшив, підтримав і просить їх задовольнити. Так, представник позивача просить стягнути з відповідачів на користь [PERSON] 87745 грн. втраченого заробітку; 1000 грн. сплаченого штрафу; витрати на оформлення довіреності в сумі 130 грн.; витрати на правову допомогу по заявленому позову в сумі 10000 грн.; та моральну шкоду в сумі 258160 грн. Крім того, представник позивача просить зобов"язати прокуратуру Хмельницької області зробити у той же спосіб, яким була викладена неправдива інформація щодо скоєння злочинів [PERSON] , повідомлення в будь-якому номері газети "Подільські Вісті", про спростування даної інформації у зв"язку з відсутністю в його діях складу злочину, але не пізніше одного місяця з дня набрання рішенням законної сили. Представник відповідача прокуратури Хмельницької області позовні вимоги визнала частково, а саме вважає, що задоволенню підлягають вимоги позивача в частині стягнення на його користь моральної шкоди за 20 місяців 17 днів (з дня пред"явлення обвинувачення до дня винесення ухвали ВСУ) в розмірі однієї мінімальної заробітної плати станом на грудень 2010 р. за кожен відповідний місяць цього строку . В решті заявлених позовних вимог вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а отже в іншій частині просить у позові відмовити. Представник відповідача Державного казначейства України в судове засідання 22.12.2010 р. не з"явилась, проте надала суду заяву про слухання справи за її відсутності, підтримала дані нею напередодні в судовому засіданні заперечення, згідно яких Державне казначейство України позов не визнає за його необґрунтованістю, однак в частині відшкодування моральної шкоди та щодо визначення її розміру покладається на думку суду. Крім того, додатково пояснила, що жодним законодавчим актом не передбачено покладення відповідальності на Державне казначейство України за дії інших юридичних осіб. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню на підставі слідуючого. Судом об"єктивно встановлено , що 06.05.2008 р. виконуючим обов"язки Хмельницького міжрайонного природоохоронного прокурора Фоміним К.Ю. за фактом незаконного видобування ДП "Хмельницьккурортресурси" мінеральної лікувально-столової води із Збручанського родовища мінеральних вод типу "Нафтуся" порушено кримінальну справу за ч.1 ст. 240, ч.1 ст. 365 КК України, а 05.08.2008 р. . виконуючим обов"язки прокурора Хмельницької області Твердохлібом В.В. було порушено кримінальну справу щодо [PERSON] за ч.1 ст. 240, ч.3 ст. 365 КК України. Постановою помічника Хмельницького міжрайонного природоохоронного прокурора Максимчука М.В. 11.08.2008 р. [PERSON] відсторонено від посади директора ДП "Хмельницьккурортресурси" та в подальшому звільнено із займаної посади. 31.12.2008 р. вироком Городоцького районного суду Хмельницької області [PERSON] визнано винним в скоєні злочинів, передбачених ч.1 ст. 240, ч.3 ст. 365 КК України та призначено покарання : за ч.1 ст.204 КК України у вигляді штрафу в сумі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян; за ч.3 ст. 365 КК України із застосуванням ст.69 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати організаційно-розпорядчі посади протягом 3 років. На підставі ст. 70 КК України , визначено остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати організаційно-розпорядчі посади протягом 3 років та штрафу в сумі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Згідно ст.75 КК України, [PERSON] було звільнено від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням і встановлено іспитовий строк на 2 роки та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Ухвалою колегії суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області від 18.03.2009 р. даний вирок Городоцького районного суду Хмельницької області в частині призначення міри покарання було змінено та призначено позивачу покарання за ч.2 ст.240 КК України у вигляді штрафу в сумі 850 грн., за ч.3 ст.365 КК України, із застосуванням ст.69 КК України штраф в сумі 850 грн., та остаточно за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, до відбуття призначено штраф в сумі 1000 грн., а в решті вирок залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду України від 22.04.2010 р. вирок Городоцького районного суду Хмельницької області від 31.12.2008 р. та ухвалу колегії суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області від 18.03.2009 р. щодо [PERSON] було скасовано, а справу закрито на підставі п.2 ст. 6 КПК України за відсутністю в його діях складу злочинів. Згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України " Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" визначено, що : відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Ч.2 ст.1 цього ж Закону визначено, що: У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Судом було встановлено, що повністю підтверджується матеріалами кримінальної справи, яка була оглянута в судовому засіданні, що [PERSON] перебував під слідством і судом з дня пред"явлення йому обвинувачення (11.08.2008 р. до дня закриття справи ВСУ 22.04.2010 р.), що в загальному становить 20 місяців 15 днів. Тому суд вважає підставними та такими, що грунтуються на нормах закону вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, однак не погоджується з їх розміром та періодом часу, за який, як вважає позивач та його представник, моральна шкода була йому заподіяна. Позивач (його представник) фактично зазначає, що моральна шкода йому завдається по сьогоднішній день, а тому просить її стягнути фактично по день винесення рішення з розрахунку 10 мінімальних заробітних плат за 28 місяців. Обґрунтовує завдану моральну шкоду, серед іншого, зокрема і погіршенням стану здоров"я, додатковий негативний вплив через душевні та психічні страждання, тощо. Відповідно до абз.7 п.17 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" , затв. спільним наказом Міністерства Юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства Фінансів України, від 04.03.1996 р. № N 6/5/3/41, визначено, що : Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом згідно з частиною 3 ст.13 Закону провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відшкодування моральної шкоди відповідно до частини 1 ст.4 Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Отже, з вищевикладеного вбачається, що до відшкодування підлягає моральна шкода лише за період перебування під слідством чи судом, і період часу до чи після цього, як про те зазначає позивач, судом при обрахуванні розміру моральної шкоди до уваги взятий не може бути. Також, суд бере до уваги і те, що законодавцем фактично встановлена нижня межа розміру відшкодування моральної шкоди, що підлягає до застосування - не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, однак не встановлено максимального обмеження, що, на думку суду, має відповідним чином обрунтовуватись особою, яка претендує на відшкодування даного виду шкоди у відповідних більших розмірах. Ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно абз.2 п.9 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди", визначено, що :У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Ст.2 Закону України "Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати" в редакції від 20.10.2009 р. визначено, що мінімальна заробітна плата з 01.12.2010 р. становить 922 грн. Як вбачається з вимог чинного цивільного законодавства України (ч.1 ст.1176 ЦК України), шкода, завдана позивачеві незаконними діями органу державної влади, відшкодовується державою, незалежно від вини цього органу. У справі державу представляє Державне казначейство України, яке діє на підставі Положення про Державне казначейство України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1232 від 21 грудня 2005 року. Згідно ст.29 Закону України "Про державний бюджет України на 2010 р." відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури а також судів, за вимогою органів державної виконавчої служби України здійснюється безпосередньо Державним казначейством України за попереднім інформуванням Міністерства фінансів України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в якості відшкодування моральної шкоди позивачу підлягає до виплати сума, виходячи із розміру однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом : 20 міс.15 днів. х 922 грн. = 18901 грн. 00 коп. Суд бере до уваги саме нижній розмір відшкодування моральної шкоди з тих підстав, що до [PERSON] було застосовано найбільш м"який вид кримінального покарання штраф, розмір якого не є значним, а також доказів (відповідних квитанцій), що [PERSON] поніс даний вид покарання (тобто сплатив штраф) суду надано не було, відсутні такі докази і в матеріалах самої кримінальної справи, яка була оглянута судом. Крім того, суд не бере до уваги посилання представника позивача на те, що в результаті завданої моральної шкоди у позивача значно погіршився стан здоров"я, оскільки жодних належних доказів про це суду надано не було, а копія витягу із акту МСЕК від 12.05.2008 р. про призначення ІІ групи інвалідності судом до уваги не може бути взята, оскільки це мало місце за декілька місяців до пред"явлення позивачу обвинувачення. Жодних інших доказів, які б свідчили про більшу суттєвість спричинених моральних збитків суду надано не було. В частині позовних вимог про стягнення на користь позивача втраченого заробітку за період з 11.08.2008 р. по 13.07.2010 р. (23 місяці х 3815 грн.) в сумі 87745 грн. 00 коп., суд вважає такі вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. П.1 ч.1 ст 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" визначено, що громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій. В цій частині, суд не бере до уваги пояснення представника відповідача Державного казначейства України, що дані вимоги не є належним чином обґрунтованими через те, що в підтвердження розміру заробітної плати позивачем не було надано контракт №1, укладений із управлінням економіки Хмельницької обласної державної адміністрації від 26.12.2007 р. та виписки з бухгалтерських розрахунків в яких наведений порядок нарахування та виплати заробітної плати, оскільки без цього неможливо встановити середньомісячний заробіток позивача. Контракт №1, укладений із управлінням економіки Хмельницької обласної державної адміністрації від 26.12.2007 р. знаходиться в матеріалах кримінальної справи, що була оглянута судом в судовому засіданні (т.1 а.с.129-130), в зв"язку із чим не міг бути наданий позивачем. А в матеріалах, доданих до позовної заяви, безпосередньо наявна завірена копія штатного розпису станом на 01.04.2008 р., згідно якого заробітна плата (без премій, доплат, тощо), а з врахуванням місячного посадового окладу та надбавки за інтенсивність праці становила 3815 грн. і саме такий розмір заробітної плати суд вважає брати за основу при обрахуванні втраченого заробітку. Той факт, що позивач не має можливості надати будь-яких інших документальних підтверджень з питань визначення його середнього заробітку свідчить лише про те, що до уваги судом фактично береться менша сума, чим могла би бути взята за умови надання позивачем документів про нарахування йому премій, доплат, тощо ( Згідно вимог Постанови КМУ від 08.02.1995 р. №100 Про затвердження порядку Про обчислення середньої заробітної плати). Зі слів представника позивача інших бухгалтерських документів на підприємстві не збереглось, оскільки вони були знищенні, а головний бухгалтер підприємства перебуває у розшуку. Представниками відповідачів будь-яких доказів, які б спростовували саме такий розмір заробітної плати, що взятий позивачем до розрахунку і визнається судом - надано не було. Тому суд вважає за можливе стягнути на користь [PERSON] втрачений заробіток за період з 11.08.2008 р. по 13.07.2010 р. в сумі - 87745 грн. 00 коп. Щодо вимог позивача зобов"язати прокуратуру Хмельницької області зробити у той же спосіб, яким була викладена неправдива інформація щодо скоєння злочинів [PERSON] , повідомлення в будь-якому номері газети "Подільські Вісті", про спростування даної інформації у зв"язку з відсутністю в його діях складу злочину, але не пізніше одного місяця з дня набрання рішенням законної сили суд вважає їх необґрунтованими , та такими, що не можуть бути предметом розгляду в даному судовому засіданні з наступних підстав. Абз.3 ст.11 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" визначено, що : Якщо відомості про засудження або притягнення громадянина до кримінальної відповідальності, застосування до нього як запобіжного заходу взяття під варту чи накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт були поширені в засобах масової інформації, то на вимогу цього громадянина, а в разі його смерті на вимогу його родичів чи органу дізнання, слідчого, прокурора або суду засоби масової інформації протягом одного місяця роблять повідомлення про рішення, що реабілітує громадянина, відповідно до чинного законодавства України. Згідно абз.3 п.24 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" , затв. спільним наказом Міністерства Юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства Фінансів України, від 04.03.1996 р. № N 6/5/3/41, визначено, що : У тому разі, коли редакція газети, журналу або іншого друкованого видання не опублікує таке повідомлення, зазначені особи можуть звернутися з подібною вимогою до районного (міського) суду. Такі ж норми містяться і у ст.37 Закону України " Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні ". Як було встановлено в судовому засіданні, [PERSON] до засобу масової інформації з такими вимогами не зветрався, а отже подання позову в цій частині є передчасним. В зв"язку із чим позивачу слід ро"зяснити його право на звернення до відповідного засобу масової інформації з вимогою про спростування інформації про його засудження, а в разі відмови у цьому у нього фактично виникне право звернення до суду з цих питань. В частині стягнення на користь [PERSON] витрат, понесених ним в зв"язку із наданням правової допомоги в сумі 10000 грн. з підстав, передбачених Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", суд вважає такі вимоги помилковими, оскільки дані витрати, як вказує позивач (його представник) не були ним понесені під час розгляду вищезгаданої кримінальної справи , а отже такі вимоги є безпідставними. Якщо ж вважати дані витрати в сумі 10000 грн., пов"язані із наданням правової допомоги, понесеними по даній справі, то в порядку ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд також приходить до висновку про неможливість їх відшкодування, оскільки вони жодним чином не підтверджені документально, оскільки сторона не надала належні докази про це суду (відсутня відповідна квитанція про їх сплату, тощо). Не підлягають відшкодуванню і витрати в сумі 130 грн., які зі слів представника позивача пов"язані із оформленням представництва (довіреності) від 04.10.2010 р., оскільки це суперечить матеріалам справи, в якій крім довіреності на представництво інтересів позивача наявний і договір про надання правової допомоги від 02.09.2010 р. (тобто укладений раніше) між позивачем і особою, яка представляє його інтереси адвокатом [PERSON] Для суду є незрозумілим з якою метою слід було витрачати кошти на оформлення довіреності (якою, до речі, надаються права представнику на представництво інтересів не лише в судах, а й у інших установах, тощо), якщо наявність укладеного ( за часом раніше) договору з адвокатом (витягу з нього) згідно ч.4 ст.42 ЦПК України є достатнім для посвідчення повноважень адвоката як представника у судовому засіданні. А тому у суду виникають об"єктивні сумніви щодо підстав, які слугували для видачі відповідіної довіреності, а також того, що видавалась вона саме з метою представництва інтересів позивача в даному процесі.

Outcome: partial