overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача з яким вона перебувала в шлюбі на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] , який продовжує навчатися в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача , так як самостійно позивачка не може повністю забезпечити йому нормальні умови навчання. В судове засідання позивачка не з»явилася, але надіслала заяву про слухання справи в її відсутність, вимоги підтримала (а.с. 13). Відповідач не з»явився в судове засідання , але належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи (а.с. 17), а тому суд ухвалив розгляд справи провести в його відсутності. Дослідивши матеріали справи , суд приходить до наступного висновку. Позивачка звернулася до суду щодо стягнення аліментів на сина як до досягнення ним повноліття , так і після повноліття до 23 років, так як син навчається. Заява нею подана 22.11.2010 року . Повноліття настало лише 19 грудня 2010 року , тобто на час звернення до суду нею не правомірно ставилася вимога про стягнення аліментів на повнолітнього сина , і в цій частині провадження не повинно було відкриватися , а відкрите підлягало закриттю , проте враховуючи , що на час прийняття рішення син позивачки досягнув повноліття і таке право в неї з»явилося , суд вважає , що вимога підлягає вирішенню. Врахувавши всі обставини справи суд вважає , що позов підлягає задоволенню, так як вона має спільну дитину з відповідачем , яка на даний час знаходиться на її повному утриманні, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, копією свідоцтва про народження дитини , довідкою про склад сім»ї позивачки (а.с. 3,4), син на даний час навчається (а.с.5) , відповідач є батьком дитини і згідно ст. СТ.180, 199 СК України зобов»язаний утримувати неповнолітню дитину до її повноліття, а повнолітню дитину в період навчання , але не більше , ніж до 23 років , відповідач може надавати кошти на утримання дитини , так як він працює , отримує дохід (а.с.7). Визначений позивачкою розмір аліментів є достатнім для утримання сина. Стосовно зазначеної позивачкою нижньої межі аліментів після повноліття , то для даного виду аліментів така межа не передбачена. На підставі вищезазначеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-12 00:00:00

Позивачка свої позовні вимоги мотивує тим,що з 09 червня 2006 року перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON]Від шлюбу мають сина [PERSON],[INFO]. Спільне сімейне життя не склалося,через різні погляди на життя та втрату взаєморозуміння. Тому просить суд розірвати шлюб та в силу того,що відповідач в добровільному порядку на утримання дитини кошти не надає,просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини по ? частині від усих доходів,але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Сторони в судове засідання не зявилися,подали заяви про розгляд справи у їх відсутність,позивачка вимоги підтримала ,відповідач вимоги визнав в повному обсязі. Суд,дослідивши матеріали справи,вважає,що позов підлягає задоволенню з таких підстав: Судом встановлено,що з 09 червня 2006 року знаходяться у шлюбі [PERSON] та [PERSON],який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції,що підтверджується свідоцтвом про шлюб(а.с.6).Від шлюбу мають сина [PERSON] ,[INFO] (а.с.5).Майновий спір відсутній. Подружні стосунки між сторонами припинені у звязку з втратою поваги, порозуміння. Суд приходить до переконання ,що подальше спільне подружнє життя та збереження сімї неможливе,шлюб необхідно розірвати. Витрати по реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦСу покласти на відповідача. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом також встановлено, що відповідач працездатний,але добровільно кошти на утримання дитини не надає. Згідно ст. 182 ч.2 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим,ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,тому суд з урахуванням матеріального становища сторін ,зважає,що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини його доходів,але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 51 грн.00 коп.та 120 грн. 00 коп витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-12 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що згідно кредитного договору від 22.12.2009 року відповідач [PERSON] отримав позику в розмірі 4800 грн. строком на 18 місяців. Поручителями за вказаним кредитним договором виступили [PERSON] та [PERSON] [PERSON] взяті на себе зобовязання не виконав, заборгованість не погашає. Станом на 30.09.2010 р. відповідач має заборгованість в сумі 9334,25 грн., зокрема : кредит - 4800 грн., відсотки за користування кредитом з 22.12.2009 р. по 21.01.2010 р. - 284,05 грн., підвищені відсотки за користування кредитом в період з21.01.2010 р. по 27.08.2010 р. - 4128,26 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь 9334,25 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати понесені у справі. Представник позивача в судове засідання не з»явився, від нього надійшла заява, в якій просить суд слухати справу в його відсутність. Відповідачі були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, але до суду не зявились і не повідомили причини своєї неявки. За згоди представника позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Крім того, згідно ст. 197 ЦПК України вважає за можливе провести розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно кредитного договору (а.с.7) від 22.12.2009 року відповідач [PERSON] отримав позику в розмірі 4800 грн. строком на 18 місяців. Поручителями за вказаним договором виступили [PERSON] та [PERSON], що підтверджується договорами поруки (а.с.8-9). Станом на 30.09.2010 р. відповідач має заборгованість в сумі 9334,25 грн., зокрема : кредит - 4800 грн., відсотки за користування кредитом з 22.12.2009 р. по 21.01.2010 р. - 284,05 грн., підвищені відсотки за користування кредитом в період з 21.01.2010 р. по 27.08.2010 р. - 4128,26 грн., що підтверджується розрахунком (а.с.3). Відповідно до договору поруки поручитель в разі невиконання боржником умов договору, несе нарівні з останнім солідарну відповідальність за кредитним договором. Правовідносини, що склалися між сторонами є договірними і врегульовані кредитним договором та договором поруки, ст. ст. 526, 530, 536, 625, 553, 554 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, а тому суд вважає за необхідне стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача заборгованість перед банком за кредитним договором в сумі 9334,25 грн. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача 93,34 грн. в рахунок відшкодування витрат на сплату судового збору, 120 грн. в рахунок відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-12 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 24.11.2009 року між нею та відповідачем був укладений договір позики, за яким вона надала відповідачу позику в розмірі 1000 дол. США та 500 євро. В підтвердження укладеного договору позики відповідач надав їй розписку, якою обумовлений термін повернення позики в розмірі 1200 дол. США та 600 євро. не пізніше 25.01.2010 року. Крім того відповідач до повернення вищезазначених коштів, звернувся до нього повторно з проханням передати йому ще 600 дол. США, зобовязуючись повернути кошти в сумі 660 дол. США, що підтверджується розпискою від 10.12.2009 року, в зазначений термін відповідач позику не повернув. Тому просить суд стягнути з відповідача на її користь суму позики, яка в гривневому еквіваленті становить 21458 грн. та судові витрати. Позивачка в судове засідання не з»явилась, від неї надійшла заява, в якій просить суд слухати справу в її відсутність. Відповідач був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, але до суду не зявився і не повідомив причини своєї неявки. За згоди позивачки суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Крім того, згідно ст. 197 ЦПК України вважає за можливе провести розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24.11.2009 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, за яким позивачка надала відповідачу позику в розмірі 1000 дол. США та 500 євро. В підтвердження укладеного договору позики відповідач надав їй розписку, якою обумовлений термін повернення позики в розмірі 1200 дол. США та 600 євро. не пізніше 25.01.2010 року (а.с.5). Крім того, позивачкою було надано позивачу 600 дол. США та він зобовязаний був повернути до 10.01.2010 року 660 дол. США, що підтверджується розпискою від 10.12.2009 року (а.с.6). Доказів повернення коштів відповідачем не надано. На підставі ст.ст. 1048,1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду і свої вимоги мотивує тим, що 19.10.2009 року між АТЗТ «Сумський фарфоровий завод» і [PERSON] було укладено трудовий договір. 22 січня 2010 року в 02-00 годині [PERSON], що працював на посаді транспортувальника цеху випалу на АТЗТ «Сумський фарфоровий завод», перебуваючи в стані алкогольного сп»яніння, штовхнув вагон № 86 з посудом, ставивши його на запасну лінію. В результаті чого були розбиті вироби і матеріали на суму 2560, 36 грн. без ПДВ. Добровільно відшкодувати завдану товариству шкоду відповідач відмовився, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду та судові витрати. Представник позивача в письмовій заяві позов підтримала повністю, просить суд слухати у її відсутність. Відповідач [PERSON] про день та час розгляду справи повідомлений належним їм, до суду не з»явився. Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи зі слідуючого: Судом при розгляді справи встановлено, що 19.10.2009 року між АТЗТ «Сумський фарфоровий завод» і [PERSON] було укладено трудовий договір. 22 січня 2010 року в 02-00 години [PERSON], що працював на посаді транспортувальника цеху випалу на АТЗТ «Сумський фарфоровий завод», перебуваючи в стані алкогольного сп»яніння, штовхнув вагон № 86 з посудом, ставивши його на запасну лінію. В результаті чого були розбиті вироби і матеріали на суму 2560, 36 грн. без ПДВ. Добровільно відшкодувати завдану товариству шкоду відповідач відмовився. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані. Право позивача порушене і підлягає захисту. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати, а саме: 51 грн. судового збору та 120 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-12 00:00:00

Позивачка просить суд розірвати шлюб, який зареєстрований з відповідачем, залишити на її утриманні та виховані малолітню доньку [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини. Як зазначила позивачка в своїй позовній заяві, 21 квітня 2007 року виконавчим комітетом Новогуйвинської селищної ради Житомирського району був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем. Від спільного шлюбного життя з відповідачем 11 грудня 2008 року у них народилася дочка [PERSON]. Сімейне життя з відповідачем у неї не склалося через несумісність характерів, непорозуміння, відсутності поваги та спільних поглядів на життя. З ініціативи відповідача між ними постійно виникають сварки. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. Вважає, що за таких обставин збереження сім'ї стало неможливим. На примирення з відповідачем не погоджується. Також просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ЗО відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, так як їй одній важко утримувати малолітню дитину. Позивачка у судове засідання не з'явилася, але надіслала до суду письмову заяву в якій просила суд задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, а також просила проводити розгляд справи за її відсутності, а у разі неявки у судове засідання відповідача не заперечувала про заочний розгляд справи. Відповідач до суду не з'явився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про дату, годину та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. З урахуванням того, що в справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд визнає за можливе провести заочний розгляд справи. З'ясувавши всі обставини справи та перевіривши надані су докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Свисг;._-і М.В. про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що подружжя [PERSON] шлюбних стосунків на підтримує, позивачка на примирення не погоджується, а тому збереження) сім'ї за таких обставин є неможливим. Суд вважає, що малолітню дочку сторін у справі [PERSON], [INFO] слід залишити на вихованні та утриманні позивачки. Сторони у справі мають спільну малолітню дитину, яка перебуває, на вихованні і утриманні позивачки та потребує матеріальної допомоги. Наявність порушення відповідачем своїх обов'язків, як батька, утримувати свою малолітню дитину є підставою для повного задоволеннях позову в частині стягнення з відповідача аліментів. Встановлені факти відповідають сімейним правовідносинам. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів з відповідача [PERSON] В обгрунтування позовних вимог [PERSON] вказала, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 05.02.1993 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з матір»ю. У звязку з тим, що відносини між подружжям унеможливлюють подальше спільне проживання, відповідач зловживає спиртними напоями, в стані алкогольного спяніння вчиняє сварки та скандали, матеріальної допомоги для належного утримання дитини добровільно не надає, позивачка просить суд розірвати шлюб та, змінивши позовні вимоги, стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 03 листопада 2010 року до повноліття дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину та просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] позов визнав частково. Не заперечує проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі ј частини від його заробітку, мотивуючи це скрутним матеріальним становищем, оскільки з січня 2011 року не працює, на даний час перебуває на обліку в Рівненському міському центрі зайнятості як безробітний. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення, позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають до задоволення частково. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Беручи до уваги, що визнання відповідачем позовних вимог про розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд за наявності для того законних підстав приходить до висновку про можливість задоволення даних позовних вимог у повному обсязі. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України передбачений порядок присудження коштів на утримання дитини, згідно якого аліменти присуджуються у частці від доходу її матері (батька) і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи матеріальне становище батька дитини [PERSON], який на даний час є безробітним, позивачки, яка працює, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивачки, визначивши їх сплату у єдиній частці від доходу відповідача до досягнення дитиною повноліття в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою про стягнення аліментів по тих підставах, що від сумісного життя із відповідачем є малолітня дочка [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання малолітньої дочки, у зв'язку з чим, позивачка просить стягнути аліменти на її утримання. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги і просила задовольнити їх, стягнувши з відповідача аліменти на утримання [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітків щомісячно, до досягнення повноліття. Відповідач в судове засідання зявився, позов визнав. Вивчивши матеріали справи, заслуховуючи пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає спільно із позивачкою. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання малолітньої дочки. В даний час позивачка, не має можливості належним чином її забезпечити. Відповідно до вимог ст.ст. 180, 183 Сімейного Кодексу України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-12 00:00:00

01 жовтня 2010 року між позивачкою та відповідачкою укладено договір, згідно якого [PERSON] купила, а [PERSON] продала домоволодіння №78 по вул. 3. Космодемянської в с. Сунки Смілянського району. За умовами договору позивачка сплатила відповідачці гроші в сумі 8 000 грн., а вона передала технічну документацію та ключі від будинку і зобовязалася до 01 листопада 2010 року посвідчити договір купівлі-продажу у нотаріуса. Посилаючись на ці обставини і те, що відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення договору, позивачка звернулася в суд і просить визнати договір купівлі-продажу домоволодіння і земельної ділянки, дійсним та визнати за нею право власності на спірне майно. Відповідачка проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно ст. 220 ЦК України якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може такий договір визнати дійсним. Доказом того, що між сторонами відбулася угода купівлі продажу домоволодіння є розписка про те, що [PERSON] отримала від [PERSON] гроші в сумі 8 000 грн. за домоволодіння №78 по вул. 3. Космодемянської в с. Сунки Смілянського району. За таких обставин за позивачкою слід визнати право власності на спірне майно. На підставі наведеного, ст.ст. 220, 334 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-12 00:00:00

20 жовтня 2010 року між позивачем та [PERSON], який діяв в інтересах [PERSON], укладено договір, згідно якого [PERSON] купив належну [PERSON] земельну ділянку площею 1,9573 га, що призначена для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в адмінмежах Залевківської сільської ради Смілянського району. За умовами договору позивач сплатив [PERSON] гроші в сумі 19 000 грн., а він зобовязався по першій вимозі зявитися до нотаріуса для посвідчення договору купівлі-продажу. Посилаючись на ці обставини і те, що відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору, позивач звернувся в суд і просить визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки, дійсним та визнати за ним право власності на спірне майно. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, надавши суду письмові заяви в яких вказують, що позов визнають повністю і просять справу розглядати в свою відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно ст. 220 ЦК України якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може такий договір визнати дійсним. Доказом того, що між сторонами відбулася угода купівлі продажу земельної ділянки є розписка про те, що [PERSON], який діяв в інтересах [PERSON], отримав від [PERSON] гроші в сумі 19 000 грн. за земельну ділянку площею 1,9573 га, що призначена для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в адмінмежах Залевківської сільської ради Смілянського району. За таких обставин за позивачем слід визнати право власності на спірне майно. На підставі наведеного, ст.ст. 220, 334 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-12 00:00:00

25 жовтня 2010 року між позивачем та [PERSON], який діяв в інтересах [PERSON], укладено договір, згідно якого [PERSON] купив належну [PERSON] земельну ділянку площею 1,9578 га, що призначена для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в адмінмежах Залевківської сільської ради Смілянського району. За умовами договору позивач сплатив [PERSON] гроші в сумі 21 000 грн., а він зобовязався 15 листопада 2010 року посвідчити договір купівлі-продажу у нотаріуса. Посилаючись на ці обставини і те, що відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору, позивач звернувся в суд і просить визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки, дійсним та визнати за ним право власності на спірне майно. Відповідачі в судове засідання не зявилися, надавши суду письмові заяви в яких вказують, що позов визнають повністю і просять справу розглядати в свою відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно ст. 220 ЦК України якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може такий договір визнати дійсним. Доказом того, що між сторонами відбулася угода купівлі продажу земельної ділянки є розписка про те, що [PERSON], який діяв в інтересах [PERSON], отримав від [PERSON] гроші в сумі 21 000 грн. за земельну ділянку площею 1,9578 га, що призначена для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в адмінмежах Залевківської сільської ради Смілянського району. За таких обставин за позивачем слід визнати право власності на спірне майно. На підставі наведеного, ст.ст. 220, 334 ЦК України,

Outcome: approved