Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-17 00:00:00

У лютому 2010 року позивачка звернулася з вищезазначеним позовом, в якому, уточненням позовних вимог, просила суд: стягнути з ТОВ «Діалогбанк»на користь позивачки за договором №03/10/1 банківського вкладу від 03 жовтня 2008 року суму вкладу у розмірі 90 000 євро; стягнути з ТОВ «Діалогбанк»на користь позивачки суму відсотків за договором у розмірі 23 400 євро; стягнути з ТОВ «Діалогбанк»на користь позивачки моральну шкоду у розмірі 10 000 євро; стягнути з ТОВ «Діалогбанк»на користь позивачки витрати на правову допомогу у розмірі 3 500 грн; стягнути з ТОВ «Діалогбанк»витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, відмовившись в усній формі від позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, на задоволенні позову наполягав. Представник відповідача позовні вимоги визнав, частково пояснюючи про існування депозитного вкладу, але неможливість його виплатити, у зв’язку з введенням мораторію на виконання вимог кредиторів та заперечуючи проти задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти: 03 жовтня 2008 року між [PERSON] (дівоче - Герієва) [PERSON] та ТОВ «Діалогбанк», в особі Голови [PERSON], було укладено Договір банківського вкладу № 03/10/1. За вказаним Договором вкладник (позивач по справі) передав банку (відповідач по справі) на зберігання грошові кошти в сумі 90 000 євро на строк з 03 жовтня 2008 року по 08 жовтня 2009 року. Вид банківського вкладу визначений Договором як строковий. А саме п. 1.4 Договору визначає строк банківського вкладу в 370 днів. 25 листопада 2008 року на виконання умов Договору між сторонами було укладено додаткову угоду № 1, згідно якої було внесено зміни до Договору щодо прізвища вкладника, яке було змінено в результаті укладення шлюбу, а саме з Герієвої на [PERSON]. Судом встановлено, що після спливу строку дії Договору банківського вкладу, а саме після 08 жовтня 2009 року позивачка звернулася до відповідача з вимогою про повернення суми вкладу. На час звернення до адміністрації банку позивачка не знала про наявність мораторію на задоволення вимог кредиторів і, тим більше, не була повідомлена про нього адміністрацією банку. Лише після письмового звернення до відповідача з вимогою видати грошові кошти за договором банківського вкладу, TOB «Діалогбанк»повідомив про введення мораторію стосовно відповідача на строк з 16.10.2009 року до 15.01.2010 року. Вказана відповідь була надіслана на адресу позивачки 27.10.2009 року. Згідно п. 3.1.4. Договору банківського вкладу, банк зобов'язується повернути вкладнику вклад в строки та в порядку, встановленому договором та чинним законодавством. Пунктом 3.4.1. Договору встановлюється право вкладника вимагати в строк та в порядку, передбаченому цим договором та чинним законодавством України виплати Банком процентів на вклад та повернення суми вкладу. З огляду на вищезазначене, позивачка знову звернулася до відповідача з заявами про видачу вкладів за Договором № 03/10/1. На вказані звернення на адресу позивачки з боку банку надійшли відповіді від 20 січня 2010 року та 18 лютого 2010 року, де останній було повідомлено про введення в банку тимчасової адміністрації на строк з 16.10.2009 року до 15.04.2010 року. Вказану тимчасову адміністрацію, як зазначалось відповідачем, було введено згідно Постанови Правління Національного Банку України № 603 від 15 жовтня 2009 року. Відмова банку також обґрунтовувалась тяжким фінансовим становищем ТОВ «Діалогбанк»та неможливістю здійснювати розрахунки. Окрім того, було повідомлено, що вимоги вкладників, в тому числі і позивачки, будуть виконані відповідно до черговості задоволення вимог кредиторів і що вимогу останньої взято на облік за відповідним позабалансовим рахунком 20 січня 2010 року. Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Конституції України, Цивільного кодексу України (2003 року), Закону України «Про захист прав споживачів», умовами укладеного між ними договору. Відповідно до преамбули ЗУ «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт та надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів»захист прав споживачів здійснюється судом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу приписів ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Частина 2 цієї ж статті передбачає, що за договором банківського вкладу , незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. В судовому засіданні представником ТОВ «Діалогбанк»було надано довідку по фактично нарахованих відсотках за термін дії договору №03/10/1 з 03.10.2008 року по 08.10.2009 року. Згідно даної довідки, станом на 10 січня 2011 року нараховані відсотки складають 10 911, 15 євро. Таким чином, оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, та вирішуючи вимоги позивача до відповідача про повернення коштів та відсотків за договором банківського вкладу, суд вважає дані вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Що стосується заявлених вимог щодо відшкодування витрат на правову допомогу, суд вважає їх безпідставними, оскільки не надано належних доказів, які б підтверджували дані витрати, а тому суд приходить до висновку, що позивачу у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат та враховуючи результат розгляду справи, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ТОВ «Діалогбанк»на користь [PERSON] суму у розмірі 120 грн., в рахунок відшкодування оплати ІТЗ; крім того, суд вважає за необхідне стягнути з ТОВ «Діалогбанк»на користь держави суму у розмірі 1700 грн., в рахунок оплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial