Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-13 00:00:00

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 10 липня 2006 року між сторонами було укладено кредитний договір № DNHDAN02002505, відповідно до умов якого позивач КБ ПриватБанкнадав кредит у розмірі 24382 доларів США на придбання автомобіля, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 10,56 % річних. Кредитні кошти було отримано відповідачем та придбано за них автомобіль. Крім цього, з метою забезпечення виконання кредитного договору, між сторонами 10 липня 2006 року було укладено договір застави автотранспорту, згідно умов якого в забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором відповідач надав у рухоме майно, а саме - автомобіль марки GREAT WALLмодель HOWER, рік випуску 2006, тип ТЗ: легковий універсал-В, реєстраційний номер: АЕ1996ВА. Згідно до розрахунку, заборгованість відповідача станом на 20 квітня 2010 року складає 17467,01 доларів США. У звязку з чим позивач просить звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки GREAT WALLмодель HOWER, рік випуску 2006, тип ТЗ: легковий універсал-В, реєстраційний номер: АЕ1996ВА, шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанкз наданням позивачеві всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу вказаного майна в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 10 липня 2006 року. В обгрунтування своїх зустрічних позовних вимог відповідач [PERSON] посилається на те, що 17 квітня 2008 року він уклав з Відповідачем - ПАТ КБ ПриватБанккредитний договір № № DNHDAN02002505. Як визначено у п.1.1, 1.2 договору № № DNHDAN02002505 Кредитор - ПАТ КБ ПриватБанкзобов'язався видати Позичальнику кредитні кошти у розмірі 24382 доларів США. Розмір кредиту визначений виключно у доларах США. Вважає, що грошовою одиницею України є гривня (ст.99 Конституції України). Зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривнях (ч.І ст.524 ЦК). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч.1 ст.203 ЦК). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного Кодексу (ч.І ст.215 ЦК). Також вважає, що у суду є всі підстави для визнання договору недійсним на підставі ч.І ст.215 ЦК. Тому посилаючись на викладене просить суд визнати кредитний договір № DNHDAN02002505 від 17 липня 2006 року, укладений між Публічним акціонерним товариством комерційним банком ПриватБанкта [PERSON] недійсним. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов КБ ПриватБанкзадовольнити у повному обсязі. При цьому пояснив, що відповідач сплачував внески на погашення кредиту своєчасно згідно графіку, але заборгованість виникла через те, що з зазначених платежів були факти списання сум на обовязкове страхування предмета застави, а не на погашення суми кредиту та відсотків. Зазначені списання було здійснено у звязку з тим, що відповідач не здійнюва страхування автомобіля самостійно. При цьому стверджує, що попередження відповідачеві направлялися. Заборгованість склалася сааме з цих Сум, які списувалися з тіла кредиту банком самостійно. Тому вважає, що позов підлягає повному задоволенню. Зустрічний позов не визнав у повному обсязі та просив у його задоволенні відмовити як необгрунтованому. Відповідач в судовому засіданні позов ПАТ КБ ПриватБанк до нього не визнав у повному обсязі та просив у задоволенні позову відмовити. Свої зустрічні позовні вимоги до КБ ПриватБанкпідтримав повністю та просив зустрічний позов задовольнити з викладених у ньому підстав. При цьому пояснив, що банк жодного разу не повідомляв про необхідність укладення договору страхування. Він постійно згідно графіків здійснював платежі. Стверджує, що по схемі Каскожодного разу не страхував, тому що хотів укласти договір з іншою компанією, так як запропонована банком компанія не користувалася репутацією, вона певний строк була позбавлена ліцензії за невиплати по внескам, тому він хотів укласти договір страхування з іншою компанією. При цьому жодного разу банк не надавав йому договору про страхування, а в 2009 році страхова компанія навіть була позбавлена ліцензії. Він неодноразово звертався до банку з пропозицією укладення мирової угоди щодо погашення заборгованості, але відповіді не надавали. Крім того, банком було збільшено суми щомісячних платежів, але він постійно сплачував та сплачує всі суми, які йому називають в касі банку при оплаті щомісячних внесків. Вважає, що дії банку щодо розподілу його внесків є непрозорими, так як банк не надає йому жодної інформації з приводу стану його кредитної справи, та згоден на збільшення щомісячного внеску для того, щоб погасити утворену заборгованість. Також стверджує, що з банку не було жодних повідомлень як про необхідність страхування автомобіля, так і про те, що суми сплачені на погашення кредиту та відсотків, використовуються не за призначенням. Тому просить в задоволенні позову про звернення стягнення відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши в судовому засіданні наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ст.589 ЦК України передбачає, що у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. Згідно ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.1056 ЦК України позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку надання. В судовому засіданні встановлено, що 10 липня 2006 року між сторонами було укладено кредитний договір № DNHDAN02002505, відповідно до умов якого позивач ПАТ КБ ПриватБанкнадав кредит у розмірі 24382 доларів США на придбання автомобіля, а також у розмірі 10336 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п. п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,88 % на місяць на суму заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09 липня 2013 року. Позичальник повинен сплачувати банку щомісячний платіж в сумі 474,69 доларів США в період з 15 по 20 число кожного місяця. П.2.1.3 кредитного договору передбачено, що відповідно до даного Договору позичальник звертається до банку про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів відповідно до договорів страхування, укладених згідно п.2.27 даного договору, і доручає Банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів згідно договорів страхування (а.с.9-12). Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано доказів виникнення заборгованості по кредиту з вини відповідача. З розрахунку суми заборгованості вбачається, що відповідач вчасно здійснює оплату зафіксованої в кредитному договорі суми на погашення відсотків. При цьому сума заборгованості 1472,76 доларів США виникла лише у серпні 2007 року, тобто в наступному місяці після закінчення терміну дії договору страхування. Укладеного між позивачем та страховою компанією Інгосстрах. В судовому засіданні стороною позивача не надано жодних доказів того, що відповідач був додатково повідомлений про необхідність сплачувати додаткові внески на погашення кредиту, а також про обовязок відповідача звертатися за наданням йому обумовленої в п.1.1 кредитного договору суми 10336 доларів США на сплату страхових платежів. Також з боку позивача не надано жодних доказів того, що ПАТ КБ ПриватБанкбудь-яким чином повідомляло позивача про причини використання коштів, спрямованих останнім на погашення кредиту не за цільовим призначенням без згоди позичальника, та причини виникнення заборгованості. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що з боку відповідача відсутні будь-які умисні дії по несвоєчасній сплаті щомісячних внесків на погашення заборгованості по кредиту та порушення умов договору. Крім того, кінцевий строк виконання зобовязань за договором 09 липня 2013 року, позивач продовжує своєчасно сплачувати обумовлені в договору внески та навіть у більших сумах, тому суд не вбачає підстав задоволення позову та звернення стягнення на майно. У звязку з чим суд приходить до висновку, що в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанкдо [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення необхідно відмовити. Щодо позовних \~вимог [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанкпро визнання недійсним кредитного договору та договору застави, суд приходить до наступного. Ст.99 Конституції України закріплено, що грошовою одиницею України є гривня. Згідно ст.192 ЦК України \~законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні \~у випадках і в порядку, встановлених законом. Положення вказаної статті не визнано такими, що не відповідають Конституції України, тобто є чинними на момент розгляду справи. \~ \~ Відповідно до ст.ст.47, 49 Закону України Про банки \~і банківську діяльністьоперації банків із розміщення залучених коштів здійснюються від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції \~здійснюються на підставі \~банківської \~ліцензії. \~ Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно \~до пункту 2 ст.5 Декрету КМУ Про систему валютного регулювання \~і валютного контролю. \~ \~ На час укладення кредитного договору з [PERSON] у ПАТ КБ ПриватБанкбули \~у наявності ліцензія та дозвіл на право \~здійснення операцій, визначених \~пунктами 1-4 ч.2, ч.4 ст. 47 Закону України Про банки \~і банківську діяльність, \~видані Національним банком України за № 22 від 01 грудня 2001 року та № \~22-2 від 29.07.2003 року з додатком про перелік операцій, які має право здійснювати \~ЗАТ КБ ПриватБанк\~щодо операцій з валютними цінностями. Таким чином, дії ПАТ КБ ПриватБанк щодо кредитування в іноземній валюті були правомірними та здійснювалися на основі чинного законодавства. Позицію [PERSON] щодо неправомірності \~дій банку про стягнення \~грошових коштів на погашення кредиту в іноземній валюті \~суд \~не може прийняти до уваги, оскільки ПАТ КБ Приватбанкне позбавлений права \~на здійснення операцій з іноземною валютою. \~ Національний банк \~України \~листом \~від 07.12.2009 року № 13-210/7871-22612 \~Про правомірність укладення \~кредитних договорів в іноземній валютірозяснив, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії \~та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями \~мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті, так як \~законодавець не визначив межі термінів \~і сум надання/одержання кредитів в іноземній валюті, операції з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребують індивідуальної \~ліцензії. Вказана у дозволі валютна операція \~відповідає характеру \~укладеної ПАТ КБ ПриватБанкз [PERSON] кредитної угоди, в якій валютою \~кредитування є саме іноземна валюта, а тому зустрічні вимоги відповідача [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанкпро визнання недійсним кредитного договору задоволенню не підлягають, оскільки є необгрунтованими та не відповідають чинному законодавству. Також суд не вважає обґрунтованими посилання позивача за зустрічним позовом на законодавство України, що регулює права споживачів, так як він добровільно укладав кредитний договір на отримання грошових коштів у іноземній валюті, не використав своє право, передбачене ст.1056 ЦК України на відмову від одержання кредиту частково або повністю, прийняв вказані грошові кошти та погоджувався взяти на себе всі ризики, повязані з укладенням та виконанням вказаного договору. Крім того, згідно ст.88 ЦПК України підлягає до стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 8 грн. 50 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved