Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 25 січня 2008 року між ним та ПАТ КБ «Приват Банк»було укладено кредитний договір № VIUWGA0000002027, відповідно до якого він отримав кредит в сумі 112150,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16,08 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25 січня 2018 року. Відповідно до п. 1.1. даного договору погашення заборгованості здійснювалося шляхом погашення обовязкових мінімальних платежів в сумі 1724,69 гривень щомісячно згідно графіка погашення кредиту для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотків, винагороди комісії. В жовтні місяці 2008 року Банком в односторонньому порядку, без передбаченого договором повідомлення, без обґрунтування була збільшена відсоткова ставка на 2,04 % річних, тобто до 18,12 %. В січні місяці 2009 року позивач отримав від відповідача повідомлення про наступне одностороннє підвищення розміру відсоткової ставки за кредитним договором до 29,52 % річних, починаючи із 1 лютого 2009 року. Не дивлячись на заперечення позивача на зміну відсоткової ставки позивач підняв її з 1 лютого 2009 року до 29,52 % річних. Вважаючи дії відповідача по запровадженню нової відсоткової ставки в односторонньому порядку, без надання на те його дозволу незаконними, неправомірними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, в тому числі стаття 4, 11, 15, 21 Закону України Про захист прав споживачів», ст.ст. 215, 1056-1 ЦК України позивач просив визнати неправомірними дії відповідача щодо підвищення відсоткової ставки за кредитним договором № VIUWGA0000002027 від 25 січня 2008 року до 29,52 % річних; зобовязати відповідача здійснити коригуючи операцію щодо зниження відсотків за користування кредитом згідно письмового погодження сторонами 16,08 % річних починаючи з 1 лютого 2009 року за кредитним договором № VIUWGA0000002027 від 25 січня 2008 року шляхом надання відповідного протоколу засідання кредитного комітету відповідача про зменшення відсотків; визнати недійсними умови підпункту 2.3.1 та підпункту 2.3.3 пункту 2.3 кредитного договору № VIUWGA0000002027 від 25 січня 2008 року в частині щодо такої події, як право банку «При виникненні кожної з наступних подій, зокрема відмови Позичальника в оформленні (переоформленні) якого-небудь із договорів, договорів іпотеки, поруки, договорів страхування, згідно п. 2.2.7 даного Договору […] б) згідно ст. 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням Позичальникові відповідного повідомлення. У зазначену в повідомленні дату договір вважається розірваним», як такі, що не відповідають вимогам чинного законодавства; стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію спричиненої моральної шкоди в сумі 10 000 гривень . В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та суду пояснили що 25 січня 2008 року між позивачем та ПАТ КБ «Приват Банк»було укладено кредитний договір № VIUWGA0000002027, відповідно до якого він отримав кредит в сумі 112150,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16,08 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25 січня 2018 року. В жовтні 2008 року Банк в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку до 18,12 %. Позивач зазначає, що пропозицію про зміну відсоткової ставки від відповідача не отримував. З 01 лютого 2009 року Банк знову підвищив відсоткову ставку до 29,52 % річних. В звязку з тим, що позивач не надав письмової згоди на запровадження Банком нової відсоткової ставки, вважають, що дії Банку є неправомірними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, в тому числі статтям 4, 11, 15, 21 Закону України Про захист прав споживачів, ст.ст. 215, 1056-1 ЦК України. Неправомірними діями відповідача, позивачу заподіяно моральної шкоди, оскільки він нервував, погіршився його сон, внаслідок дій відповідача його дружина зазнала стресу через, що перервалась вагітність, погіршились його відносини із сестрою [PERSON], яка надала свій будинок в іпотеку. Просили суд визнати неправомірними дії відповідача щодо підвищення відсоткової ставки за кредитним договором № VIUWGA0000002027 від 25 січня 2008 року до 29,52 % річних; зобовязати відповідача здійснити коригуючи операцію щодо зниження відсотків за користування кредитом згідно письмового погодження сторонами 16,08 % річних починаючи з 1 лютого 2009 року за кредитним договором № VIUWGA0000002027 від 25 січня 2008 року шляхом надання відповідного протоколу засідання кредитного комітету відповідача про зменшення відсотків; визнати недійсними умови підпункту 2.3.1 та підпункту 2.3.3 пункту 2.3 кредитного договору № VIUWGA0000002027 від 25 січня 2008 року в частині щодо такої події, як право банку «При виникненні кожної з наступних подій, зокрема відмови Позичальника в оформленні (переоформленні) якого-небудь із договорів, договорів іпотеки, поруки, договорів страхування, згідно п. 2.2.7 даного Договору […] б) згідно ст. 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням Позичальникові відповідного повідомлення. У зазначену в повідомленні дату договір вважається розірваним», як такі, що не відповідають вимогам чинного законодавства; стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію спричиненої моральної шкоди в сумі 10000 гривень та судові витрати. Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на умови договору згідно п. 2.3.1 якого та статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»Банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за кредитним договором. Банком позивачу направлялись відповідні листи-повідомлення про зміну процентної ставки за кредитним договором. Позивач погодився з вказаними змінами і вносив кошти відповідно до збільшених відсотків за користування кредитом. Діями банку відповідачу не заподіяно моральної шкоди, так як банк змінюючи відсоткову ставку в своїй діяльності керувався положення діючого законодавства. Суд розглянувши справу, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 25 січня 2008 року між позивачем [PERSON] та ПАТ КБ «Приват Банк»було укладено кредитний договір № VIUWGA0000002027, відповідно до якого позивач отримав кредит в сумі 112150,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16,08 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25 січня 2018 року. Відповідно до п. 1.1 даного договору погашення заборгованості здійснюється шляхом сплати обовязкових мінімальних платежів в сумі 1724,69 гривень щомісячно згідно графіка погашення кредиту для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотків, винагороди, комісії (а.с. 14-19). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач відповідно до графіка погашення кредиту (а.с.18) заборгованості по сплаті кредиту не допустив до моменту підняття відсоткової ставки, що підтверджується квитанціями про погашення кредиту (а.с. 27-33) та розрахунком заборгованості по кредиту (а.с. 24). Як пояснив представник відповідача, заборгованість по кредиту виникла в звязку з відрахуванням із сум погашення кредиту підвищеної відсоткової ставки за кредитом у розмірі 29,52 % річних. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідачем з 30 жовтня 2008 року відсоткова ставка за даним кредитним договором піднята до 18,12 % на рік, про що в судовому засіданні представник відповідача надав суду ксерокопію листа від 29 вересня 2008 року на імя [PERSON] про підвищення відсоткової ставки за кредитом (а.с. 71). Доказів про направлення [PERSON] даного листа та отримання такого листа [PERSON] представником відповідача не надано. Листом від 25 грудня 2008 року (а.с. 34) ПАТ КБ «Приват Банк»повідомив [PERSON] про зміну відсоткової ставки за кредитним договором, яка з 1 лютого 2009 року складатиме 29,52 % на рік. Згідно реєстру (а.с. 72-73) даний лист [PERSON] був відправлений 9 січня 2009 року. Дане рішення банку про зміну в односторонньому порядку відсоткової ставки за користування кредитними коштами за кредитним договором позивач вважав необґрунтованим та незаконним, про що зазначав у листі відповіді на повідомлення «Приват Банку»від 25 грудня 2008 року про збільшення відсоткової ставки по кредитному договору № VIUWGA0000002027 (а.с. 26). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що підвищення відсоткової ставки за діючим договором відбулося без супроводження інформацією щодо нової реальної вартості кредиту, що є порушенням вимог Правил надання банками України інформації споживачу щодо умов кредитування та сукупної вартості кредиту, затверджених постановою Правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року. Зокрема, пунктом 1.3 зазначених Правил встановлено, що банки зобов'язані забезпечувати виконання цих Правил під час укладення кредитних договорів зі споживачами. Пропозиція щодо збільшення відсоткової ставки за кредитом із наданням позичальнику можливості достроково припинити дію угоди у разі непогодження, рівнозначна переукладанню кредитної угоди, тому ПАТ КБ «Приват Банк»зобов'язаний був разом із листами від 29 вересня 2008 року та 25 грудня 2008 року надати позивачу два розрахунки нової реальної вартості кредиту (відповідно до двох запропонованих відсоткових ставок) згідно вимог, зазначених у вищевказаних Правилах, чого здійснено не було. Зміна відсоткової ставки за договором неможлива без зазначення обґрунтованих підстав для цього. Пункт 3.5 згаданих Правил встановлює, що банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, незалежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв'язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку). В якості аргументації рішення ПАТ «ПриватБанк»в отриманому позивачем листі від 25 грудня 2008 року наводяться фактори згідно Договору. Проте, вони не можуть вважатися такими, що дають відповідачу право змінити відсоткову ставку за кредитом. Зокрема, що стосується зміни облікової ставки НБУ, то в даному випадку повідомлення про збільшення відсоткової ставки за користування кредитом є безпосереднім порушенням суттєвих умов Договору. Порушення банком взятих на себе зобов'язань з метою одержання незаконного прибутку дає правову можливість для порушення питання про розірвання Договору з ініціативи другої (постраждалої) сторони, відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України. На момент укладання Договору позивач виходив з того, що ПАТ КБ «Приват Банк»міг ініціювати зміну відсоткової ставки за кредитом лише протягом 7 календарних днів після виникнення відповідної підстави. Правовою підставою для цього є п. 2.3.1. Договору. Відносно інших факторів, перелічених у п. 2.3.1 Договору, що дають право банку збільшувати процентні ставки слід зазначити, що відповідно до п. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»№ 1023-ХІІ від 12.05.1991 року, у кредитному договорі може бути передбачено, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Проте, перелік подій, які можуть буди розцінені як «інші випадки», не є необмеженим. Тлумачення ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»має відбуватися з урахування положень п. 4 ч. 5 ст. 11 даного закону, згідно з якими встановлення дискримінаційних відносно споживача правил зміни відсоткової ставки є несправедливою умовою договору, тобто такою, яке всупереч принципу добросовісності своїм наслідком вносить істотний дисбаланс договірних прав та зобов'язань на шкоду споживачеві (ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Враховуючи практику укладення договорів кредитування ПАТ КБ «ПриватБанк», коли банк розробляє власну типову (базову) форму договору, умови якої є однаковими для кожного пересічного клієнта, та не змінюються банком за вимогою клієнта, то, згідно визначення ст. 634 Цивільного кодексу України, такий договір є договором приєднання. Відтак, споживач, бажаючи укласти договір, не має можливості впливати на його умови, у тому числі відносно зміни відсоткової ставки за кредитом. За таких обставин положення договору кредитування, що дають ПАТ «ПриватБанк»можливість змінювати відсоткову ставку на власний розсуд, є дискримінаційними у тому значенні, яке вкладено в це поняття Законом України «Про захист прав споживачів». Також слід зазначити, що зміна ставки за кредитом без наведення правила розрахунку вартості кредиту є порушенням прав позивача, як споживача. Частиною пятою п. 3.4 Правил надання банками України інформації споживачу щодо умов кредитування та сукупної вартості кредиту, передбачено, що банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках. У спірному договорі таке правило не наведено ні у вигляді математичної формули, ні у вигляді текстового опису пропорційного впливу можливих факторів. Згідно статті 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчинюється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не впливає із звичаїв ділового обороту. ПАТ КБ «Приват Банк»порушив цю вимогу закону, тому, що зміну вищевказаного договору не провів в такій самій формі, що й договір, що змінився. На час розгляду справи кредитний договір № VIUWGA0000002027 від 25 січня 2008 року є діючим незмінним правочином. Крім того, відсутній інший правочин, згідно з яким позивачу збільшено відсоткову ставку за кредитним договором. Отриманий позивачем лист від відповідача не може розглядатись як зміна до договору. Частиною першою статті 643 Цивільного кодексу України визначено, якщо у пропозиції укласти договір вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку. Як вбачається з матеріалів справи, позивач не отримував листа від 29 вересня 2008 року про підвищення банком відсоткової ставки, відповідачем дана обставина не доведена, згоди на підвищення процентної ставки за кредитним договором позивач не надав, про що заперечив у своєму листі-відповіді на лист банку від 25 грудня 2008 року (а.с. 26). Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України (що набрала чинності 10.01.2009 року) встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а частиною третьою цієї статті визначено, що умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідачем процента ставка по кредитному договору підвищена до 29,52 % на рік з 01.02.2009, тобто після набрання чинності ст. 1056-1 ЦК України, та, оскільки, відповідач не надавав позивачу свою згоду на зміну відсоткової ставки за кредитним договором, відсоткова ставка повинна залишатися без змін до повного виконання всіх умов договору сторонами. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу. З урахуванням викладеного суд вважає, що дії відповідача по підняттю відсоткової ставки за кредитним договором є неправомірними та відповідача слід зобовязати знизити відсотки за користування кредитом до письмово погоджених сторонами 16,8 % річних, починаючи з 1 лютого 2009 року, а також визнати недійсними умови підпункту 2.3.1 та підпункту 2.3.3 пункту 2.3 кредитного договору № VIUWGA0000002027 від 25 січня 2008 року в частині щодо такої події, як право банку «При виникненні кожної з наступних подій, зокрема відмови Позичальника в оформленні (переоформленні) якого-небудь із договорів, договорів іпотеки, поруки, договорів страхування, згідно п. 2.2.7 даного Договору […] б) згідно ст. 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням Позичальникові відповідного повідомлення. У зазначену в повідомленні дату договір вважається розірваним», як такі, що не відповідають вимогам чинного законодавства. Суд вважає, що на підставі ст. 1167 ЦК України позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення. У суду не виникає сумніву, що внаслідок неправомірних дій відповідача по зміні умов договору, надіслання на адресу позивача численних листів з вимогою погашення заборгованості по кредиту та запланованих заходів банком, направлених на погашення кредиту (а.с. 35-42) позивач зазнав моральних страждань, порушився звичайний ритм його життя, погіршились стосунки з родичами. Разом з тим заявлена сума на відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 гривень є завищеною та не відповідає тим моральним стражданням, які переніс позивач, а тому виходячи із принципу розумності та справедливості слід стягнути на відшкодування моральної шкоди 1 000 гривень. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати зі сплати інформаційно-технічного забезпечення судового процесу. На підставі викладеного,

Outcome: approved