Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-27 00:00:00

У січні 2011 року представник ПАТ « Всеукраїнський [PERSON]» звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовом в якому просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] - 13657,95 грн. кредитної заборгованості та судові витрати, вказуючи на те, що 05 листопада 2007 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір № 317/2007/Б, відповідно до якого [PERSON] отримала споживчий кредит в розмірі 15000 грн., які зобовязалась повернути до 05 листопада 2010 року, шляхом внесення обовязкових, щомісячних платежів, відповідно до встановленого графіку. У позові також зазначається, що [PERSON] в порушення умов договору, свої зобовязання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за його користування не виконала і фактично припинила внесення платежів, спрямованих на погашення кредиту, внаслідок чого на момент звернення позивача до суду заборгованість [PERSON] перед банком становить - 13657,95 грн. Крім того зазначено, що для забезпечення повного та належного виконання [PERSON] зобовязань по кредитному договору, 05 листопада 2007 року між [PERSON] та ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» укладено договір поруки № 317/2007/Б/П-1, відповідно до якого [PERSON] виступив поручителем по зобовязанням [PERSON] перед банком. В судове засідання представник позивача не зявилась і звернулась до суду з заявою в якій просила розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримала повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, у заяві просила суд розглянути справу за її відсутністю на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги визнала повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від [PERSON] до суду не надходило. Відповідно до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів ( постановляє заочне рішення ). Згідно ст. 224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши письмові докази та зваживши доводи представника позивача, суд дійшов до висновку, про те, що позов ПАТ « Всеукраїнський [PERSON]» підлягає задоволенню за таких підстав. Суд встановив, що зобовязальні відносини між сторонами ґрунтуються на кредитному договорі № 317/2007/Б, укладеного 05 листопада 207 року між ПАТ « Всеукраїнський [PERSON]» і [PERSON], згідно з яким банк надав відповідачу споживчий кредит в розмірі - 15 000 грн., які остання зобовязалась повернути до 05 листопада 2010 року, у розмірі та строки, встановлених графіком погашення кредиту ( а.с. 4-7 ). Також суд встановив, що для забезпечення повного і належного виконання [PERSON] договірних зобов'язань за кредитним договором, 05.11.2007 року між ПАТ « Всеукраїнський [PERSON] », [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки № 317/2007/Б/П-1, згідно з яким останній виступив поручителем по всім зобовязанням [PERSON] перед банком. Відповідно до положень ст. 509, 526, 530 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник ) зобовязана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обовязку. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобовязанні встановлений строк ( термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України умовами кредитного договору є обов'язок кредитодавця надати грошові кошти позичальнику, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. В порушення умов кредитного договору, встановлених п.п. 2.4 п.2 « Порядок виконання боргових зобовязань … « та пп. 3.3 п.3 « Позичальник зобовязаний », [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконала і обовязкові щомісячні платежі, відповідно до графіку не вносила, у звязку з чим банком ініційовано питання про примусове стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості, яка на момент звернення позивача до суду становить - 13657,95 грн. і складається з основної суми заборгованості по кредиту в розмірі - 8779,55 грн., заборгованості по відсотках в розмірі - 2898,74 грн., а також штрафних санкцій в розмірі - 1976,66 грн. за несвоєчасне внесення платежів. Наведені обставини підтверджуються, оголошеними та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами і фактично ніким не оспороюється. Згідно ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів юридичних осіб є примусове виконання зобовязання в натурі, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобовязання та полягає в зобовязанні вчинити певну дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи плату основного боргу, процентів, неустойки та відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як встановлено в судовому засіданні зобов'язання щодо погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором його поручителем [PERSON] не виконано, чим порушуються майнові права позивача. За змістом ст.ст. 610, 611, 612, 623, 625 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вище викладене, а також приймаючи до уваги, що [PERSON] в порушення умов кредитного договору не виконала свої зобов'язання по поверненню кредитних коштів, сплаті відсотки за користування ними, комісійних витрат та штрафних санкцій за порушення грошового зобовязання, у зв'язку з чим у банку виникло право вимагати повернення кредиту та стягнення заборгованості у примусовому порядку, в тому числі з [PERSON], який зобов'язався відповідати перед установою банку солідарно за виконання [PERSON] у повному обсязі усіх її зобовязань, які виникли з кредитного договору, в зв'язку з чим суд вважає, що позовні вимоги ПАТ« Всеукраїнський [PERSON] » до [PERSON] та [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, заборгованості по відсотках, штрафних санкцій та судових витрат відповідає способам захисту цивільних прав, характеру та змісту цивільно-правових відносин, не суперечать закону і не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 22, 509, 510, 525, 526, 530, 533, 546 - 550, 553 - 555, 610 - 612, 623 - 625, 627, 1048, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved