Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-25 00:00:00

У жовтні 2010 р. прокурор в інтересах малолітнього [PERSON] пред'явив позов до [PERSON] і [PERSON], в якому просив позбавити їх відносно [PERSON] батьківських прав. Свої вимоги прокурор обґрунтовував тим, що [PERSON] з березня 2003 р. по даний час мешкає у [ADDRESS] та перебуває на утриманні й вихованні баби - третьої особи [PERSON], оскільки відповідачі самоусунулися від його виховання та утримання, не цікавляться його навчанням і розвитком. Так, відповідач [PERSON] мешкає в [ADDRESS]; він не працює, характеризується позитивно. Відповідач [PERSON] проживає в [ADDRESS] і має іншу сім'ю, характеризується позитивно. Згідно з висновком органу опіки й піклування, є доцільним позбавлення останніх батьківських прав відносно їхнього сина [PERSON] Оскаржуваним рішенням позов частково задоволено: [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON] і відмовлено у задоволенні вимог про позбавлення [PERSON] відносно нього батьківських прав; останню попереджено про необхідність зміни ставлення до виховання [PERSON] з покладенням на органи опіки Сосницької і Бобровицької райдержадміністрацій контроль за виконанням нею батьківських обов'язків відносно [PERSON] В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати дане рішення і ухвалити рішення, яким не позбавляти його батьківських прав відносно сина [PERSON] Доводи скарги зводяться до того, що на початку 2010 р. він втратив роботу і з цього часу та у зв'язку з цим він припинив надавати матеріальну допомогу на утримання сина й спілкування з ним, а до того він спілкувався з сином і надавав матеріальну допомогу на його утримання. Він також зазначає, що визнати позов у суді І інстанції його умовили його батьки. [PERSON] в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вищевказане рішення місцевого суду і постановити рішення про позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їхнього сина [PERSON] При цьому вона посилається на наступне. [PERSON], якому вона доводиться бабою, проживає з нею в [ADDRESS] з березня 2003 р. по даний час, після того, як відповідач [PERSON] припинила проживання з її сином - відповідачем [PERSON] і створила нову сім'ю і її чоловік заявив, що він не буде опікуватися [PERSON] Після цього [PERSON] півтора роки не цікавилася життям сина [PERSON], а опісля вона бачила сина один раз на рік, коли він разом з дідом приїздив до [ADDRESS], та коли вона сама двічі приїздила до [ADDRESS] до родичів. Остання матеріально не забезпечує сина і не цікавиться його успіхами. Доводи [PERSON] про те, що вона хотіла забрати сина [PERSON] і проживати разом з ним, не відповідають дійсності. Відповідач [PERSON] до моменту втрати роботи щотижня по телефону цікавився життям сина, приїздив до нього, передавав гроші на його утримання від 200 грн. 00 коп. до 800 грн. 00 коп. та возив його на море. Судом не взято до уваги висновок органу опіки й піклування, згідно з яким відповідачів доцільно позбавити батьківських прав. У судовому засіданні [PERSON] і [PERSON] підтримали свої апеляційні скарги, а [PERSON] просила їх відхилити за безпідставністю. Прокурор у запереченні на апеляційну скаргу [PERSON] просить її відхилити, а рішення по справі залишити без змін. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню, а апеляційна скарга [PERSON] - відхиленню, виходячи з наступного. Постановляючи рішення, суд І інстанції виходив з того, що відповідач [PERSON] не заперечував проти позову, т.я. він не має наміру проживати з сином та постійно займатися його вихованням і утриманням, а відповідач [PERSON] має нормальні умови для проживання і має намір проживати разом з сином, якщо він виявить таке бажання. Ці висновки неповністю відповідають нормам матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини. Так, по справі встановлено наступне. Відповідачі [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] Останній після розірвання відповідачами шлюбу між собою, з 2003 р. по даний час мешкає у баби - третьої особи по справі [PERSON] (матері відповідача [PERSON]) в [ADDRESS] у належній їй [ADDRESS], але він зареєстрований у [ADDRESS] - у будинку, що теж належить [PERSON] Над [PERSON] опікунство не встановлено. [PERSON] працює, її середньомісячний нарахований заробіток за грудень 2009 р. - травень 2010 р. становить 861 грн. 39 коп. [PERSON] забезпечує [PERSON] всім необхідним для його нормального розвитку. Відповідач [PERSON] зареєстрований і мешкає один у будинку, що належить його матері, в [ADDRESS]. Згідно з трудовою книжкою він не працює з 13.02.2002 р., але він працює в м. Бровари без оформлення трудового договору, щодня доїжджаючи до місця роботи електричкою. [PERSON] має щомісячний дохід від 2000 грн. 00 коп. до 3000 грн. 00 коп.; за місцем проживання характеризується позитивно. До початку 2010 р. останній спілкувався з сином [PERSON], брав участь у його вихованні та надавав матеріальну допомогу на його утримання, а після втрати роботи і у зв'язку з її втратою він припинив надавати матеріальну допомогу на утримання сина й спілкування з ним. Відповідач [PERSON] зареєстрована і мешкає в [ADDRESS], з співмешканцем та малолітнім сином [PERSON], [INFO], у придбаній ними ? частині садиби, яка знаходиться у задовільному стані; вони мають дрібне підсобне господарство. Згідно з трудовою книжкою вона не працювала з 03.09.2003 р. по 01.07.2005 р., з 07.07.2005 р. по 01.06.2010 р. і з 31.10.2010 р. по 08.12.2010 р., а з цієї дати по даний час вона працює листоношею відділення поштового зв'язку [ADDRESS]. Довідку про доходи [PERSON] суду не надала; за місцем проживання вона характеризується позитивно. Півтора роки, починаючи з березня 2003 р. (після припинення проживання з [PERSON] і створенням нової сім'ї), [PERSON] не цікавилася життям сина [PERSON], а опісля вона бачила його один раз на рік, коли він разом з дідом приїздив до [ADDRESS], та коли вона двічі приїздила до [ADDRESS] до родичів. [PERSON] не бере участі в утриманні сина [PERSON] Наведені обставини жодним з учасників судового розгляду не заперечуються. Згідно з висновками органу опіки та піклування Бобровицької райдержадміністрації від 18.05.2010 р. та Сосницької райдержадміністрації від 09.12.2010 р. № 01-14/1110, відповідачів доцільно позбавити батьківських прав відносно сина [PERSON], оскільки вони тривалий час не беруть участі в його утриманні та вихованні і не цікавляться його життям, у зв'язку з чим [PERSON] проживає з бабою й дідом та перебуває лише на їх утриманні. Допитаний судом І інстанції малолітній [PERSON] пояснив, що він бажає проживати разом з матір'ю. З встановленого випливають наступні висновки. Згідно з ст. 164 СК України, повнолітніх батьків може бути позбавлено батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання обов'язків по вихованню дитини. З наявних у справі доказів неможливо зробити однозначний висновок про ухилення відповідачів від виконання батьківських обов'язків відносно сина [PERSON] Так, відповідачі і їхній син живуть у різних населених пунктах, які знаходяться на значній відстані один від одного, що об'єктивно ускладнює їхню участь у вихованні сина. По справі не встановлено, що відповідачі мають такі доходи, які дозволяють їм утримувати сина, не ставлячи себе у скрутне матеріальне становище. До того ж, [PERSON] не бере участі в утриманні й вихованні сина менш ніж один рік, а [PERSON] хоча й рідко, але спілкується з сином. Пункт 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. приписує, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 171 СК України, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні спору щодо позбавлення батьківських прав. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. У справі нема доказів, що інтереси [PERSON] вимагають позбавлення відповідачів батьківських прав. Це, зокрема, випливає з того, що останні позитивно характеризуються, бажають брати участь в утриманні й вихованні [PERSON], а він не виказав думку про необхідність позбавлення відповідачів батьківських прав. До того ж, [PERSON] висловив бажання проживати з матір'ю. Апеляційний суд не може використати висновки органів опіки про доцільність позбавлення [PERSON] і [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] як доказ, що свідчить про необхідність задоволення позову, оскільки з цих висновків не вбачається, що позбавлення відповідачів батьківських прав відносно сина [PERSON] відповідає інтересам останнього. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» орієнтує суди нижчих ланок на те, що оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, то суд у виняткових випадках при доведеності винної поведінки батьків з урахуванням її характеру, особи батька й матері, а також інших конкретних обставин може відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ними батьківських обов'язків (п. 18). Частиною 4 ст. 174 ЦПК України передбачено, що задоволення позову у разі визнання його відповідачем можливе лише за наявності для цього законних підстав. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання у суді І інстанції відповідачем позову суперечить наведеним вище нормам матеріального права і, крім того, порушує інтереси дитини, оскільки воно суперечить законові і з наявних у справі доказів не вбачається, що позбавлення [PERSON] відносно [PERSON] батьківських прав відповідає інтересам останнього. Виходячи з описаних вище обставин даної конкретної справи, апеляційний суд вважає, що рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав та про попередження її про необхідність зміни ставлення до виховання сина [PERSON] є законним, а в частині задоволення позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] воно підлягає скасуванню з постановленням рішення про відмову в їх задоволенні з попередженням останнього про необхідність зміни ставлення до виховання сина [PERSON]. За змістом Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, МОЗ України, Міносвіти України та Мінпраці України від 26.05.1999 р. № 34/166/131/88 (зареєстрований у Мін'юсті України 17.06.1999 р. за № 387/3680), контроль за виконанням батьківських обов'язків має здійснювати орган опіки за місцем проживання батьків. Тож контроль за виконанням відповідачами батьківських обов'язків відносно сина [PERSON] має бути покладений на Бобровицьку райдержадміністрацію. Отже рішення суду І інстанції в частині покладення на органи опіки Сосницької і Бобровицької райдержадміністрацій контролю за виконанням [PERSON] батьківських обов'язків відносно [PERSON] теж підлягає скасуванню з постановленням в цій частині рішення про покладення контролю за виконанням обома відповідачами батьківських обов'язків відносно їхнього сина на Бобровицьку райдержадміністрацію.

Outcome: dismissed