Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 11.02.2010р. відповідач [PERSON] під час керування автомобілем [NUMBER], рухаючись вул. Кірова в м. Путивлі та наближаючись до рівнозначного перехрестя з вул. Куйбишева, не надав перевагу в русі його автомобілю fiat dukato державний номер ВМ 2711АВ, який виїжджав на перехрестя справа, внаслідок чого допустив зіткнення транспортних засобів. У результаті ДТП його автомобіль зазнав механічних пошкоджень та потребував ремонту. Вина відповідача у аварії доведена постановою Київського районного суду м. Полтави від 12.03.2010 р. Посилаючись на ці обставини просив стягнути з відповідача 14246,80 грн. вартості відновлювального ремонту автомобіля, 750 грн. вартості експертизи, 300 грн. правової допомоги, а також 10 тис. грн. як компенсацію за спричинену моральну шкоду, оскільки в результаті пошкодження автомобіля він переніс стрес, душевні страждання і через погіршення стану здоровя вимушений був звертатися за медичною допомогою. В поданій суду письмовій заяві позивач позовні вимоги повністю підтримав, просив розглянути справу за його відсутності і проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Оскільки судові повістки про виклик відповідача повернулись з відміткою про його відсутність за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, тому виклик відповідача здійснений в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України, через оголошення у пресі. В судове засідання відповідач не зявився, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Враховуючи зазначене, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, відмовного матеріалу ВДАЇ за № 94 від 12.02.2010 р., суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 12.02.2010 р. (ас. 7) 11 лютого 2010 року [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] та рухаючись вул. Кірова в м. Путивль при наближенні до рівнозначного перехрестя з вул. Куйбишева, в порушенні вимог пунктів 16.12, 16.14 Правил дорожнього руху України, не надав перевагу в русі автомобілю fiat ducato реєстраційний номер ВМ 2711АВ, під керуванням [PERSON], який виїжджав на перехрестя справа, внаслідок чого допустив зіткнення з ним. Відповідач визнаний винним і притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення цього правопорушення постановою Київського районного суду м. Полтави від 12.03.2010р. (а.с. 8). У відповідності до ч. З ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В силу ч. З ст. 386 ЦК України право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди має власник, права якого порушені. На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу КХС № 803457 позивач є власником автомобіля [NUMBER], а відповідач керував автомобілем [NUMBER] на підставі нотаріально посвідченого доручення (відм. мат. а.с. 14,16). Як розяснено в пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Питання про відповідальність за шкоду, заподіяну джерелам підвищеної небезпеки кожного із їх володільців перед іншим з них, вирішується за правилами ст.. 440 ЦК України: шкода, заподіяна одному з володільців з вини іншого - відшкодовується винним; при наявності вини обох володільців - розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня вини кожного. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовуються на загальних підставах, а саме: 1)шкода, завдана одній особі з вини інший особі, відшкодовується винною особою; 2)за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3)за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають значення. З протоколу огляду і перевірки технічного засобу ТС від 11.02.2010 р., фототаблиці до схеми ДТП від 11.02.2010 р. видно, що в результаті аварії автомобіль fiat ducato зазнав механічних ушкоджень у виді деформації передньої частини капоту, переднього бамперу, передньої решітки, порушення кріплення двигуна, пошкодження правої блок фари (відм. мат. а.с. 8,10). У відповідності до звіту № 12-19/02/10 про незалежну оцінку майна (а.с. 9-37), вартість відновлювального ремонту автомобіля fiat ducato складає 14246,80 грн. За правилами ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої якості, полагодити пошкодженні річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За встановлених обставин, наявні у справі докази та їх належна оцінка вказує на наявність підстав для часткового задоволення позову і стягнення з відповідача 14246,80 грн. вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля. Також позивач пережив душевні страждання, поніс турботи по захисту і відновленню своїх прав власника, чим йому було заподіяно моральної шкоди. Визначаючи розмір її грошової компенсації, суд враховує встановлений характер правопорушення допущеного відповідачем, ступень його вини, глибину душевних страждань позивача, вимоги розумності і справедливості, тому вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 2500 грн. моральної шкоди. При цьому суд не бере до уваги надану позивачем медичну довідку (а с. З 8), яка не дає підстав для висновку про наявність причинно-наслідкового звязку між таким станом здоровя та ДТП. Позивачем поніс документально підтверджені судові витрати по оплаті 120 грн. витрат на ІТЗ, 510 грн. витрат, повязаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, 750 грн. оплати висновку спеціаліста (а с. 29, 43, 85-86, ). Крім того, за квитанцією Сумської колегії адвокатів (а с. 39) позивачем сплачено за надання правової допомоги 300 грн., що не перевищує розмірів, визначених п.п.1 п.1 Додатку до постанови КМУ № 590 від 27 квітня 2006 року Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави. Оскільки позов (ціна позову : 14246,80 + 10000 грн ), який підлягав оплаті судовим збором в розмірі 150,97 (142,47 +8,50) грн., задоволений частково на суму 16746,8 грн. або на 69 %, тому з відповідача підлягає стягненню 69 % х (120+750+300+510) грн. = 1159,2 грн. судових витрат. Крім цього, в силу ч. З ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави 150 грн. 97 коп. судового збору, від сплати якого позивач був звільнений на підставі п. 18 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України Про державне мито із змінами (а.с. 6). Виходячи з вищевикладеного, ураховуючи п. 3-4 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди,

Outcome: partial