Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-30 00:00:00

Татарбунарська районна державна адміністрація Одеської області звернулася до суду в інтересах малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] про позбавлення матері батьківських прав, посилаючись на слідуючі обставини. Мати малолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] не виконує обов'язки щодо утримання та виховання дітей, ніде не працює, веде не належний спосіб життя. Представник позивача вказує, що рішенням Татарбунарського районного суду від 19.11.2009 року № 2-1149/2009 року було вирішено відібрати дітей у матері без позбавлення її батьківських прав , після чого дітей було влаштовано до Білгород-Дністровського спеціалізованого будинку дитини. За час перебування дітей в державному закладі [PERSON] лише один раз їх провідала, більше не цікавилась їх долею. Крім того представник позивача зазначає, що відповідачка на роботу не влаштувалась, ремонт в будинку не зробила, не придбала вугілля та продукти харчування, а тому вважає за необхідне позбавити відповідачку її батьківських прав відносно її дітей. В судове засідання представник Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області, комісії з питань захисту прав дітей не з'явився, надіслав заяву в якій просив слухати справу у його відсутності, позов підтримав. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, надіслала заперечення, згідно якого просила в задоволенні позову відмовити, оскільки вона об'єктивно у з'язку з фінансовими труднощами не має можливості забрати своїх дітей з державного закладу, але неодноразово їх навідувала, та намагалась вирішити питання щодо можливості забрати їх : зробила ремонт в будинку, придбала вугілля, продукти харчування, одежу дітям, провела воду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав. З копії рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 19.11.2009 року (а.с.3-4) вбачається, що у [PERSON] було відібрано її малолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] без позбавлення її батьківських прав та передано їх органу опіки та піклування Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області з наступним поміщенням дітей до державної установи. Згідно висновку Татарбунарської райдержадміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав (а.с.5) видно, що Татарбунарська райдержадміністрація, як орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні її малолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] /а.с.7/, матір'ю [PERSON], [INFO] є [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] /а.с.8/, матір'ю [PERSON], [INFO] є [PERSON]. Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини №5 від 10.11.2010 року /а.с.9/ вбачається, що комісія вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. [PERSON] характеризується за місцем проживання негативно (а.с.12). Згідно ст. 19 Конвенції про права дитини держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Відповідно до п.2 ч.1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 р. „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" - позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки батька, з урахуванням її характеру, особи батька, інших конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд не може взяти до уваги акт обстеження умов проживання /а.с.6 / з якого вбачається, що умов для проживання дітей у будинку, де проживає відповідачка, немає, оскільки він складений з порушенням діючого законодавтсав, в ньому відсутня дата проведення обстеження, та інші відомості, які повинні бути зазначені в подібному документі. Відповідачка надала суду лист головного лікара Білгород-Дністровського спеціалізованого будинку дитини, (а.с.20), згідно якого повідомляється, що [PERSON] щомісяця на протязі перебування дітей у державному закладі відвідувала їх, спілкувалась з ними, дарувала подарунки, та заявила намір про їх повернення, у зв'язку з чим готує необхідні документи, за наявності яких вона зможе реалізувати своє бажання повернути дітей. Зазначеним обставинам суд зобов'язаний надати належну оцінку, оскільки вони свідчать про те, що відповідачка вживає заходи для поліпшення матеріально-побутових умов для виховання дітей, цікавилася їх долею. Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві". При цьому визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 Конвенції. Європейським судом зазначалося, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Закон України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року ст. 111 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків". За статтею 112 цього ж закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини...Держава надає батькам... допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей..., захищає права сім'ї". Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили ( ст. 114 цього ж Закону)". Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Отже, відповідне рішення про позбавлення батьківських прав відповідачки має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дітей. Таким чином, оскільки [PERSON] не є хронічним алкоголіком, має постійне місце проживання, заперечує проти позбавлення батьківських прав, та бажає змінити своє ставлення до виховання дітей, суд вважає за можливе відмовити в позові, не застосовуючи позбавлення батьківських прав як крайній захід. Одночасно відповідачку слід попередити про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, з встановленням контролю за виконанням нею своїх батьківських обов'язків.

Outcome: dismissed