Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувшись до суду з позовом, просить визнати недійсним договір купівлі- продажу від 21 вересня 2008 року укладений між ним та [PERSON] та стягнути з [PERSON] на його користь 27 804 (двадцять сім тисяч вісімсот чотири гривні) 00 коп. В рахунок повернення коштів, одержаних на виконання даного договору, а також судові витрати. В обгрунтування позовних вимог вказує, що 21 вересня 2008 року між ним [PERSON]А та [PERSON] - Фізичною особою підприємцем, з метою здійснення дочкою [PERSON] підприємницької діяльності, був укладений письмовий договір купівлі-продажу Торгового відділу № 15, Торгівельного комплексу № 1, що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Замкова, 34, який розташований на території Рівненського речового ринку (надалі по тексту - Договір). Договором було визначено, що розрахунок за Торговий відділ Позивач буде здійснювати частково, згідно встановленого п. 4. Договору графіку. Таким, чином, «21» вересня 2008 року - Позивач здійснив першу оплату у сумі еквівалентній 300 (триста) доларів США, а «01» жовтня 2008 року - суму в розмірі 3 000 (три тисячі) доларів США. В жовтні місяці 2008 року, зі згоди Відповідача, Позивач розпочав здійснювати певні ремонтні роботи в даному Торговому відділі та звернувся до Відповідача з проханням надати йому необхідні правовстановлюючі документи на вищевказаний Торговий відділ. Позивач вказує, що Відповідач не має жодних правовстановлюючих документів на Торговий відділ № 15, крім того Торговий відділ № 15, знаходився в суборенді у Відповідача, при чому без права передачі в наступну суборенду (згідно п. 2. 3.1. Договору оренди та надання послуг від «01» серпня 2008 року). Внаслідок вищевикладених обставин, подальше використання Позивачем, Торгівельного відділу № 15 за його призначенням стало неможливим і відповідно подальший розрахунок з Відповідачем Позивачем був припинений. У звязку з цим, Позивач запропонував Відповідачу за взаємною згодою припинити дію укладеного Договору купівлі-продажу і повернути сплачені йому гроші однак, Відповідач відмовився. В судовому засіданні Позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задоволити. Представник відповідача позов не визнав, просив у ньому відмовити за безпідставністю, посилаючись на те, що предметом договору є не передача права власності, а передача права володіння торговим місцем, ним було отримано згоду у керівництва ринку. Заслухавши пояснення Позивача, Відповідача, свідка [PERSON], заслухавши звуко запис судового процесу по цивільній справі № 2-5287/09 (за позовом [PERSON] до [PERSON], про визнання недійсним договору купівлі-продажу та повернення сплачених коштів з підстав передбачених ст. 230 ЦК Укараїни) з поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], а також, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 вересня 2008 року між ним [PERSON]А та [PERSON] - Фізичною особою підприємцем, з метою здійснення дочкою [PERSON] підприємницької діяльності, був укладений письмовий договір купівлі-продажу Торгового відділу № 15, Торгівельного комплексу № 1, що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Замкова, 34, який розташований на території Рівненського речового ринку (надалі по тексту - Договір). Договором було визначено, що розрахунок за Торговий відділ Позивач буде здійснювати частково, згідно встановленого п. 4. Договору графіку. «21» вересня 2008 року - Позивач здійснив першу оплату у сумі еквівалентній 300 (триста) доларів США, а «01» жовтня 2008 року - суму в розмірі 3 000 (три тисячі) доларів США. Судом встановлено, що Торговий відділ № 15, знаходиться в суборенді у Відповідача без права передачі в наступну суборенду (згідно п. 2. 3.1. Договору оренди та надання послуг від «01» серпня 2008 року). Також, судом встановлено, що у Відповідача відсутні правовстановлюючі документи на Торгівельний відділ № 15 Відповідно до ч.І. ст.6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений агтами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Згідно 4.4-5. ст.12 ЦК України, особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом, та зробити це на основі добросовісності, що передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, та розумності, що передбачає адекватну оцінку особою цінності певного майнового права, доцільність своїх дій, наслідків здійснення або нездійснення цивільного права. Частинами 1-4 ст.13 ЦК України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ч.І. ст. 202 ЦК України правочином є дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно ч.І. ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Відповідно до ч.1.ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.2. ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю- продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Стаття 658 ЦК України вказує, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Згіідно ст. 659 ЦК України продавець зобов'язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо). Статтею 774 ЦК України, передбачено, що передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом Відповідно до ч.2. ст. 662 ЦК України, продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що Продавцем в Договорі купівлі-продажу виступив Відповіда4 ([PERSON]М.), як приватний підприємець. Відповідно до ст. 50 ЦК України, фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізи4них осіб-підприємців - ФОП - [PERSON] здійснює єдиний види діяльності: «52.62.0. Роздрібна торгівля з лотків та на ринках» і такого виду підприємницької діяльності: як продаж ( ЗДЭ4Э в оренду ) обєктів нерухомості - не зазначено. Судом встановлено, що укладений з відповіда4ем Договір супере4ить вимогам 4.5.ст.203 ЦК України де передба4ено, що право4ин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Судом встановлено, що Позива4 не міг користуватися Торгівельним приміщенням, яке фактично належало ЗАТ «Речовий ринок», яке в свою чергу здавало його в оренду ФОП - [PERSON] (згідно Договору оренди та надання послуг від «01» серпня 2009 року), а остання - Відповідачу, без подальшого права суборенди.(п.2.3.1. вищезазна4еного договору оренди). Суд не приймає до уваги ствердження Відповіда4а про те, що згідно укладеного договору було передано право володіння торговим місцем, а не право власності, оскільки [PERSON] як орендар торгового місця, відповідно до умов договору оренди та надання послуг торгового місця № 15 від 01 серпня 2008 року (п.1.1., 2.3.1.), мав право використовувати торгову площц, що орендується виклю4но за її цільовим призначенням, тобто для обладнання торгового місця та організації торгівлі непродовольчою групою товарів без права її передачі в суборенду 4И користування третім особам, що й підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON] Судом не приймається видана [PERSON] Довідка №30 від 12 травня 2009 року про надання дозволу на переда4у права володіння відділом № 15 іншому орендарю та Довідка №1 від 30 червня 2009 року видана ПП [PERSON] [PERSON] оскільки, дані Довідки не створюють ніяких юридичних наслідків для набуття чи переходу права власності. Таким чином, будь яких прав щодо передаяі права володіння, користування чи розпорядження майна, переданого йому у строкове платне користування, [PERSON] не мав. Судом встановлено, що [PERSON] передав [PERSON] на виконання вищевказаного договору купівлі-продажу 3300 доларів США. Таким 4ином [PERSON] зобовязаний повернути [PERSON] 3300 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день подання позову, 08.09.2010, з розрахунку гривня до долара США у розмірі 7,88 грн.\\ долар США становить 26004, 00 (двадцять шість тися4 4отири гривні) 00 коп. враховуючи викладене, суд вважає, що з [PERSON] слід стягнути 26004, 00 (двадцять шість ири гривні) 00 коп. в рахунок повернення коштів, одержаних на виконання договору купівлі- >ргового відділу № 15, в рахунок відшкодування державного мита 278, 04 (двісті сімдесят вісім 4 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судової справи 120 (сто ривень) 00 коп., та витрати на послуги адвоката 1 800 (одна тисяча вісімсот гривень) 00 коп. а підставі ст.ст. 15, 30, 62, 88, 218, 256 ЦПК України,

Outcome: approved