Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-27 00:00:00

Позивач згідно уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача на його користь 4177,92 грн. за затримку розрахунку при звільненні, 7070,00 грн. недоплачених при звільненні сум на оздоровлення при наданні щорічної відпустки, 24117,00 грн. недоплачених при звільненні 30 % надбавки за вислугу років за 2002-2009 роки, 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 3 % річних в розмірі 271,51 грн. та інфляційні збитки в розмірі 1308,11 грн. Свої вимоги мотивує тим, що з 1970 року по 2002 рік проходив службу в збройних силах України, з 01.11.2002 по 04.09.2009 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, був звільнений на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, однак в день звільнення не отримав від відповідача всіх сум по заробітній платі. Так, 08.09.2009 року йому на картковий рахунок надійшло 1500,00 грн. заборгованості по заробітній платі та 08.12.2009 року йому з затримкою в 101 добу на картковий рахунок надійшло ще 3113,19 грн. заборгованості з виплати заробітної плати. Також йому не була виплачена допомога на оздоровлення за період роботи з 2003 року по 2009 рік та всупереч ст. 57 Закону України «Про освіту» йому не виплачувалась надбавка за вислугу років за період 2002 - 2009 року в розмірі 30 %. Ввважає, що такими діями відповідач завдав йому моральної шкоди та на підставі ст. 625 ЦПК України повинен сплатити 3% річних та інфляційні збитки. Пояснив, що між ним та відповідачем укладався контракт, примірник якого у нього відсутній. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вважає що підстави для задоволення позову відсутні та крім того просить відмовити в задоволенні позову так як позивачем був пропущений тримісячний строк звернення до суду. Суд, заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 1970 року по 2002 рік позивач проходив службу в збройних силах України, з 01.11.2002 року по 04.09.2009 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, був звільнений на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. В день звільнення позивач не отримав від відповідача всіх сум по заробітній платі, а саме 08.09.2009 року йому на картковий рахунок надійшло 1500,00 грн. заборгованості по заробітній платі та 08.12.2009 року йому на картковий рахунок надійшло ще 3113,19 грн. заборгованості з виплати заробітної плати. Зазначені обставини визнаються відповідачем та підтверджуються копією трудової книжки (а.с.3), копією військового квитка (а.с. 4), довідкою про заборгованість по заробітній платі (а.с. 5), чеком (а.с. 7) та випискою по рахунку (а.с. 8-9). Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В той же час відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Заборгованість по заробітній платі позивачу була виплачена 08.12.2009 року, а до суду він звернувся 29.11.2010 року, тобто з пропуском тримісячного строку звернення до суду. Клопотання про поновлення строку звернення до суду позивачем не заявлялося та позивачем не наведено ніяких підстав для поновлення зазначеного строку, а тому суд в завдоволенні позовних вимог про стягнення виплат за затримку розрахунку при звільненні вважає необхідним відмовити в звязку з пропуском строку позовної давності. Згідно п.1 ст. 57 Закону України „Про освіту держава забезпечує науково-педагогічним та педагогічним працівникам виплату надбавок за вислугу років щомісячно у відсотках до посадового окладу (ставки заробітної плати) при наявності стажу педагогічної роботи понад 20 років у розмірі 30 % та забезпечує виплату допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу при наданні щорічної відпустки. Відповідач є вищим навчальним закладом, що знаходиться у приватній власності (а.с. 26), а тому зазначені норми застосуванню не підлягають. Крім того позивачем не надано доказів про наявність у нього стажу педагогічної роботи понад 20 років. Також як вбачається з пояснень позивача між сторонами укладався контракт, тобто позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем на договірних засадах, однак ніяких доказів щодо умов виплати заробітної плати позивачем не надано. Згідно ст. 20 Закону України „Про оплату праці оплата праці за контрактом визначається за угодою сторін на підставі чинного законодавства, умов колективного договору і пов'язана з виконанням умов контракту. Відповідно до пунктів 5.4.1 та 5.4.3 колективного договору матеріальна допомога наддається за наявності фінансової можливості за узгодженням з профкомом (а.с.27-28). Доказів того, що відповідач мав фінансову можливість надання матеріальної допомоги позивачем не надано. В той же час зі звітів про використання кошторису за 2006-2009 роки (а.с. 30-37) вбачається, що протягом 2006-2009 років така допомога працівникам Відкритого міжнародного університету розвитку людини „Україна не виплачувалася. Тому в задоволенні позовних вимог про виплату 30 % надбавки за вислугу років та щорічної допомоги необхідно відмовити за необґрунтованістю. В задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних збитків також слід відмовити за необґрунтованістю, оскільки ст. 625 ЦПК України застосуванню до виниклих між сторонами правовідносин не підлягає. Доказів завдання моральної шкоди позивачем також не надано, а тому підстави для стягнення моральної шкоди відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed