Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-19 00:00:00

В грудні 2009 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на майно колишнього колгоспного двору та визнання особи такою, що втратила право на майно колишнього колгоспного двору, посилаючись на те, що в 1997 році правлінням колгоспу ім..Орджонікідзе була виділена земельна ділянка по вул.Свободи,17 в м.Марганці на сім'ю з чотирьох осіб - його батька [PERSON], матері [PERSON], сестри [PERSON], та його, [PERSON] Будівництво розпочато в 1877 році, закінчено в 1996 році. З 1977 по 1987 рік головою сімї був [PERSON], але з 1987 році він після розірвання шлюбу він вибув з членів колгоспу і в сімї не проживав. Станом на 1987 рік збудовані стіни та покрівля. В 1991 році на загальних зборах колгоспу земельна ділянка була передана йому в звязку з вибуттям відповідача. В 1991 році він переїхав в спірний будинок та добудовував його. На теперішній час будівля закінчена, але він не може підтвердити наявність права власності. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання за ним права власності на 12 частину житлового будинку по вул..Свободи,17, тому що з 1977 по 1987 роки він будував цей будинок, і збудував на 52%. В судовому засіданні [PERSON] підтримав позовні вимоги та пояснив, що в 1987 році батько покинув сімю, і з цього часу не займався будівництвом. Він пропонував батькові вирішити питання про прийняття будинку в експлуатацію, але він нічого не хотів робити, тому він змушений був звернутися до суду. Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та пояснив, що відповідач в 1987 році вибув з членів колгоспного двору, та не приймав ніякої участі у веденні господарства, а позивач добудував будинок, і за згодою всіх інших членів колгоспного двору має право зареєструвати будівлю на себе. На теперішній час це не є будинок, а є сукупність будівельних матеріалів. Треті особи на боці позивача пояснили, що вони повністю визнають позов, розуміють, що задоволення позову стосується їхніх прав на майно, але мають єдину думку щодо визнання права власності за позивачем. [PERSON]І, пояснила, що жили і зараз живуть по Комарова,6, коли почали будувати новий будинок, діти були малі, але і вони допомагали, бо було велике господарство, і на гроші від господарства вели будівництво. В 1987 році відповідач залишив сімю, більше не приймав ніякої участі в будівництві, не надавав ніякої допомоги, хоча донька навчалася і такої допомоги потребувала. Всі гроші він став витрачати на нову сімю. На 1987 рік готовність була 53%. Після 18987 року все робив син. Вона порадилася з донькою, і вирішили, що вони залишаються за старою адресою, а будинок, який добудував син, піде на його сімю. [PERSON] пояснила, що згодна з матірю, і визнає, що будинок повинен належати братові. [PERSON] пояснила, що вона одружилася з позивачем в 1987 році, після їхнього весілля відповідач залишив родину, і більше не зявлявся. Тому вона з чоловіком стали добудовувати будівлю, щоб було де жити сімї. Вона згодна, щоб власність колгоспного двору була визнана за чоловіком. [PERSON] пояснила, що згодна, щоб все було визнано за батьком. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що з 1987 року він не підтримував стосунки з сімєю, він не розуміє претензій до нього, він все залишив ним. Будинок почали будувати за його гроші та гроші батька, будував він один, діти нічого не будували. Він не був на зборах, коли прийняли рішення про його виключення, тому вважає це рішення неправомірним. Коли він пішов, будинок був збудований на 52%, тому він вважає, що право власності на половину будинку належить йому. Представник Відповідача [PERSON] просив відмовити [PERSON] в позові та задовольнити позов [PERSON], тому що відповідач приймав участь у будівництві, на теперішній час будівля втратила статус колгоспного двору, і як спільне майно, придбане під час шлюбу, будівля повинна бути поділена. Оскільки позов поданій [PERSON], зустрічний позов заявлений до нього, але позивач претендує на половину будівлі як свою частку в спільному майні подружжя. Судом досліджені докази, надані сторонами. Суд приходить до наступного: Та обставина, що на час виділення земельної ділянки по вул..Свободи,17 в м.Марганці сторони були членами колгоспного двору, ніким не оспорюється. На той час сім'я складалася з [PERSON], [PERSON] та їхніх дітей - [PERSON] та [PERSON] В суді також встановлено, що після розлучення в 1987 році [PERSON] залишив родину, і з того часу з ними не проживав, спільне господарство не вів, будівництвом не займався. З 1987 року [PERSON] одружився з [PERSON], яка стала проживати в родині [PERSON]. В подальшому у Позивача народилася донька. На час залишення відповідачем родини готовність спірної будівлі складала 53% (а.с.20), збудовані стіни та покрівля будинку. Відповідачем не надано доказів, що готовність будинку була 75%. За довідкою квартального, з 1987 року будівництвом по Свободі, 17 займався Позивач, його мати, сестра, дружина та донька.(а.с.ІЗ). В 1987 році [PERSON] вибув з членів колгоспу та колгоспного двору, з 07.06.87 року в родині не проживав, про що є запис у домовій книзі. (а.с.14). На теперішній час Право власності на спірний будинок не зареєстровано. Вартість будівлі складає 176997 грн (а.с. 6,22). За трудовою книжкою колгоспника, [PERSON] працював в колгоспі ім..Орджонікідзе, в 1985 році був обраний секретарем партійної організації, звільнився з посади 22.04.87 року. Відповідач в своєму поясненні написав, що виїхав у Кіровоградську область. Надана ним квитанція про сплату в 1989 році страхового внеску не є підтвердженням, що внесок був саме за спірну будівлю, а бо за іншу власність колгоспного двору, також квитанція не має ініціалів, тому неможливо зробити висновок, ким саме сплачені 14 руб 36 коп. [PERSON] також не надано доказів, що будівництво велося за рахунок його батьків. Згідно з вимогами Цивільного кодексу УРСР майно належить членам колгоспного двору на праві сумісної власності. Пояснення відповідача про те, що будівництво вів він не ґрунтується на законі, діти відповідача були повноправними членами колгоспного двору. Відповідачем протягом 1987-1991 років питання про виділ з колгоспного двору, або про поділ не ставилося Працездатний член двору втрачає частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (ст.. 120-126 ЦК УРСР). Таким чином, суд вважає, що [PERSON]Ф,, який з травня 1987 року не брав ніякої участі в веденні господарства, виїхав з міста, може бути визнаний таким, що втратив право на майно колишнього колгоспного двору. Рішення правління колгоспу ім..Орджонікідзе від 21.01.1991 року рекомендувало загальним зборам виділити спірну ділянку [PERSON], і запросити на збори [PERSON]Ф.(а.с.7-9). Суд вважає, що рекомендація правління не була обовязковою для зборів. 06.02.1991 року відбулися загальні збори уповноважених членів колгоспу, які прийшли до висновку про вилучення землі по Свободи.17 у [PERSON] і передачі її [PERSON] в зв'язку з не проживанням в колгоспному дворі (а.с. 10-12). З 26.03.1991 року вступив у силу закон України «Про власність» За Постановою Пленуму Верховного Суду від 22.12.95 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно,я яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. Таким чином, [PERSON] втратив право на частку в майні колишнього колгоспного двору, тому що він добровільно залишив колгосп та свій колгоспний двір. Суд не може вважати підставою для збереження за відповідачем права власності на частку майна колгоспного двору лист його сина від 31.07.1987 року, де він просив переоформити землю на себе, тому що документів немає, і частина батька завжди залишиться. Як встановлено в суді, відповідач не виконав просьбу та не став вирішувати питання про переоформлення ділянки. Це, на думку позивача, надало йому право також не брати на себе зобовязання зберігати частину батька. Не може бути підставою для визнання за [PERSON] права власності на /г частину будинку і з аргументу, що, оскільки це майно вже не належить колгоспному двору, то це є спільною власністю подружжя. На момент розлучення майно відносилося до майна колгоспного двору, і до нього не можуть застосовувати інші норми законодавства, ніж передбачені зазначеними статтями ЦК УРСР. Будівництво після розлучення подружжя [PERSON] велося позивачем, тому правовий статус будівлі також не може бути віднесений до спільної власності подружжя. Крім того, розірвання шлюбу між сторонами в органах РАГС відбулося в 1988 році, з того часу позивач не ставив питання про поділ майна подружжя, і суд вважає, що будь-яки строки для поділу майна подружжя спливли, позивачем не надано будь-яких доказів, що його колишня дружина визнавала за ним право на частку майна після розлучення. На теперішній час будівництво спірної будівлі закінчено. Треті особи, які могли б мати самостійні вимоги до Позивача, просили задовольнити позов, і своїм правом не скористувалися. Тому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, тому що в суді доведено, що він на 01.квітня 1991 року залишався членом колгоспного двору, після цього часу продовжував будівництво, і на теперішній час в звязку з невизначеністю статусу будинку не може оформити право власності.

Outcome: approved