Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-28 00:00:00

В грудні 2010 року позивач [PERSON] звернулася до Новомиргород ського районного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, вказуючи на те, що з 17 квітня 1999 року по 07 грудня 2009 року вона проживала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. На даний час шлюб між ними розірвано. Від спільного проживання сторони мають: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO]. Діти сторін проживають разом з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач не дивлячись на свій обов'язок не надає матеріальної допомоги на утримання дітей в добровільному порядку. В зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду. Просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти в розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Позивач в судовому засіданні позов підтримала повністю і просила суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, проте направив до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позов визнає повністю та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 зазначеного Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У судовому засіданні достовірно встановлено, що 17 квітня 1999 року по 07 грудня 2009 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, на даний час шлюб між ними розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про одруження за актовим записом № 1 від 17.04.1999 року, виданого Капітанівською селищною радою Новомиргородського району Кіровоградської області та копією свідоцтва про розірвання шлюбу за актовим записом № 99 від 07.12.2009 року, виданого відділом РАЦС Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області. Від спільного проживання сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження за актовим записом № 23 від 06.12.2001 р., виданого Капітанівською селищною радою Новомиргородського району Кіровоградської області; сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження за актовим записом № 15 від 13.07.2007 р., виданого виконкомом Капітанівської селищної ради Новомиргородського району Кіровоградської області; дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження за актовим записом № 18 від 14.06.2004 р., виданого Капітанівською селищною радою Новомиргородського району Кіровоградської області. В даний час діти сторін проживають разом з позивачем та знаходиться на її повному утриманні, що підтверджується довідкою про склад сімї за № 599 від 15.11.2010 року виданої виконкомом Капітанівської селищної ради Новомиргородського району Кіровоградської області. Крім вище зазначеного, у судовому засіданні встановлено, що у відповідності до довідки ВДВС Новомиргородського районного управління юстиції за № 698 від 19.11.2010 року виконавчі документи стосовно примусового стягнення аліментів з відповідача у відділі ДВС Новомиргородського районного управління юстиції не перебувають. За змістом ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. У судовому засіданні встановлено, що відповідач не дивлячись на свій обовязок участі у вихованні дітей в повній мірі не приймає, матеріальної допомоги на їх утримання в достатній мірі не надає, у звязку з чим з відповідача необхідно стягнути аліменти в примусовому порядку у розмірі у якому просить позивач. Згідно з ч.1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, при цьому він не може бути меншим за розміром, передбаченого ч.2 ст. 182 СК України, тобто меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до положень ч.1 ст. 183 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку ( доходу ) її матері, батька або в твердій грошовій сумі ( ст. 184 СК України ) і виплачується щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд відповідно до ст. 182 СК України враховує: стан здоровя та матеріальне становище відповідача, відсутність у нього аліментів на інших дітей, а також інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява [PERSON] надійшла до суду і зареєстрована 03 грудня 2010 року. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. У звязку з цим, суд вважає, що аліменти повинні стягуватися з [PERSON] з дня предявлення позову, а саме з 03 грудня 2010 року. Крім того, відповідно до вимог ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України Про державне мито, ст.ст.81, 88 ЦПК України, судовий збір у розмір 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Враховуючи викладене,

Outcome: approved