Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом , в якому просив визнати за ним право власності на частку в об`єкті незавершеного будівництва гаражного комплексу, з наступними характеристиками: підземний гаражний бокс № [NUMBER] ( друга черга) за будівельним номером, фактичний номер [NUMBER] , загальною площею 18,9 кв.м (за замірами БТ1 18,8 кв.м. ) за адресою [ADDRESS] та визнати за ним майнове (речове) право на отримання в натурі об`єкту інвестування - підземного гаражного боксу № [NUMBER] (друга черга) за будівельним номером, фактичний номер [NUMBER] , загальною площею 18.9 кв.м. (за замірами БТІ 18,8 кв.м), за адресою: [ADDRESS] після введення в експлуатацію гаражного комплексу, відповідно до Договору інвестування будівництва підземних гаражів за № 5-2С (друга черга) від 22.04.2004 р. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 22 .04.2004 р. він уклав з відповідачем Договір інвестування будівництва підземних гаражів за № 5-2С ( друга черга) згідно умов якого він сплатив кошти у розмірі 27 184 грн. 53 коп . , що становить вартість будівництва об"єкту інвестування . За умовами Договору відповідач повинен був після закінчення будівництва у другому кварталі 2004 р. та вводу в експлуатацію гаражного комплексу передати йому - інвестору будівництва вищезазначений гараж , за умови сплати повної вартості об"єкту інвестування . Він , позивач , як інвестор , зі свого боку виконав усі умови Договору , однак відповідач своїх зобов`язань, щодо завершення будівництва усього гаражного комплексу та введення його в експлуатацію не виконав . Передача гаража згідно умов Договору відбулася із затримкою та з порушенням умов зазначеного Договору та вимог діючого законодавства . В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав з вищенаведених підстав та вказав проте, що 13.06.2005 р. був підписаний Акт прийому- передачі гаражного боксу загальною площею 18,9 за адресою: [ADDRESS] , що є підсумком виконання умов Договору інвестування будівництва підземних гаражів за № 5-2С від 22.04.2004 р. , однак відповідач не виконує умови зазначеного Договору в частині введення в експлуатацію вищезазначеного гаражного комплексу та передачі позивачу всіх необхідних документів для оформлення права власності останнього , як інвестора на вищезазначений гараж . Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав , пояснив , що гаражний бокс № [NUMBER] ( друга черга) за будівельним номером, за адресою: [ADDRESS] є предметом незавершеного будівництва і має бути введений в експлуатацію як гаражний комплекс. Будівництво гаражного комплексу не завершено . а саме незавершено будівництво підїздних шляхів та відсутня пожежна сигналізація через відсутність коштів у відповідача. Одночасно в судовому засіданні представник відповідача вказав про те . що відносно ТОВ Науково-виробнича фірма „ Вест " Господарським судом м. Києва розглядається заява про порушення банкрутства. Представник 3-ої особи в судове засідання не заявився, про розгляд повідомлений належним чином , надав заяву , в якій просив слухати справу у відсутності представника та одночасно вказав про визнання позову в повному обсязі. Вислухавши пояснення учасників судового засідання , дослідивши матеріали справи і їх сукупності , суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 22 квітня 2004 р. між позивачем та відповідачем був укладений Договір інвестування будівництва підземних гаражів за № 5-2С ( друга черга) за умовами якого позивач . як інвестор , інвестував свої кошти у розмірі 27 184 грн. 53 коп ., що становить вартість будівництва об"єкту інвестування - підземного гаражного боксу № [NUMBER] за будівельним номером, фактичний номер [NUMBER] , загальною площею 18,9 кв.м (за замірами БТІ 18,8 кв.м. ) за адресою [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.3. вищезазначеного Договору відповідач після закінчення будівництва у 2-му кварталі 2004 р. та вводу у експлуатацію мав передати інвестору (позивачу ) вказаний у Договорі гараж. Згідно довідки Товариства з обмеженою відповідальністю „ Науково-виробнича фірма „ Вест" від 08.11.2004 р. вбачається , що позивач являється інвестором ТОВ НВФ „ Вест" на будівництво підземних гаражів відповідно до договору № 5-2С від 22.04.2004 р. та станом на 08.11.2004 р. інвестором повністю внесені кошти на будівництво підземного гаража № [NUMBER] ( 2-га черга) за адресою: [ADDRESS] у розмірі 27 18-грн 53 коп , а також виконані всі умови з боку інвестора по вищезазначеному договору . Взаєморозрахунки проведени остаточно . 13.06.2005р. між позивачем та 3-ою особою Дочірнім підприємством «Енпол», яке являється генеральною підрядною організацію будівництва був підписаний Акт прийому- передачі № 7 , в якому зазначено про те , що гаражний бокс № [NUMBER] згідно Договору № 5-2С від 22.04.2004 р. передається інвестору будівництва . 13.06.2005 р. між позивачем та Дочірнім підприємством «Енпол» також підписаний Акт № 7 будівельної готовності гаражного боксу , в якому зазначено , що всі будівельні роботи у гаражному боксі № [NUMBER] згідно Договору № 5-2С від 22.04.2004 р. за адресою : [ADDRESS] виконані у повному обсязі згідно СніП та відповідають необхідним критеріям якості. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач, відповідно до умов Договору № 5- 2С від 22.04.2004 р. не здійснив введення гаражного комплексу в експлуатацію та не передав позивачу всіх необхідних документів для оформлення права власності останнього . як інвестора на гараж бокс . Встановлені обставини свідчать, про невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором. Обґрунтованих заперечень щодо заявлених позовних вимог представником відповідача в судовому засіданні надано не було . Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ст. 1 Закону України "Про інвестиційну діяльність" інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Статтею 2 Закону встановлено, що інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій. Відповідно до ст. 5 вищевказаного Закону інвестори - суб`єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових інтелектуальних цінностей в об`єкти інвестування. Статтею 7 цього Закону встановлено, що інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України. Статтею 9 Закону передбачено, що основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов`язань, будь-який інших умов з господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб`єктів інвестиційної діяльності. Умови договорів, укладених між суб`єктами інвестиційної діяльності, згідно із ст.. 18 Закону, чинні на весь строк дії цих договорів і у разі, коли після їх укладення законодавством (крім податкового, митного та валютного законодавства, а також законодавства з питань ліцензування певних видів господарської діяльності) встановлено умови, що погіршують становище суб`єктів або обмежують їх права, якщо вони не дійшли згоди про зміну умов договору. Стаття 19 Закону визначає, що захист інвестицій - це комплекс організаційних, технічних та правових заходів, спрямованих та створення умов, які сприяють збереженню інвестицій, досягненню цілі внесення інвестицій, ефективній діяльності об`єктів інвестування та реінвестування, захисту законних прав та інтересів інвесторів, в тому числі права на отримання прибутку (доходу) від інвестицій. Держава гарантує захист інвестицій незалежно від форм власності. Так, Законом України "Про інвестиційну діяльність" не передбачено механізму передачі майнових прав інвестору на об`єкти інвестицій. Разом з тим, ч. 7 ст. 8 ЦПК України визначено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону). Подібні за змістом відносини врегульовано Законом України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництва житла та операціях з нерухомістю". Згідно із ст. 9 вищевказаного Закону управитель укладає із забудовником договір, за яким замовляє забудовнику збудувати один або декілька об`єктів будівництва, ввести їх в експлуатацію та передати об`єкти інвестування установникам цього фонду та на умовах, визначених цим Законом та Правилами фонду. Відповідно до ст. 10 Закону в договорі має бути передбачене зобов`язання забудовника уступити управителю майнові права на нерухомість, яка є об`єктом будівництва, у разі виникнення обумовленого цим договором ризику невиконання забудовником своїх зобов`язань перед управителем. За кожним об`єктом будівництва забудовник та управитель укладають, зокрема, договір уступки майнових прав на нерухомість, яка є об`єктом будівництва, з відкладальними умовами. Система функціонування Фонду фінансування будівництва передбачає, згідно із ст. 13 Закону, зокрема, передачу управителем довірителям, які повністю проінвестували закріплені за ними об`єкти інвестування, майнових прав на ці об`єкти інвестування за договором про уступку майнових прав. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних справ та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договір - це домовленість щодо встановлення, зміни або припинення зобов`язання як правовідношення. Предметом договору є зобов`язання, з якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту цивільного права є визнання права. Згідно із ст. 12 ЦК України особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Статтею 177 ЦК України передбачено, що об`єктами цивільних прав є речі, в тому числі гроші та цінні папери інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої: діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Стаття 178 ЦК України встановлює, що об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Відповідно до ст. 190 ЦК України майнові права є неспоживною річчю, майнові права визнаються речовими правами. Майновим правом, згідно із ст. 49 Закону України "Про заставу", є право вимоги по зобов`язаннях, в яких він є кредитором, як належних йому на момент укладення договору, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Визначення поняття "майнові права" міститься також в ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", відповідно до якого майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь - які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, в тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування) специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) з права вимоги. Отже, право на отримання Об`єкту будівництва та оформлення його у власність, є майновим правом позивача і може вільно передаватись іншим особам. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таким умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналізуючи встановленні по справі обставини в їх сукупності , дослідженні в судовому засіданні докази, суд дійшов до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 271 грн. 85 коп та на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved