Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-03 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до КСП Тальянки-Трипілляпро визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що 02 грудня 2009 року між ним та КСП Тальянки-Трипілляукладено договір про наміри, згідно якого ним було придбано нерухоме майно за 60\~300 грн., приміщення складу ангару, 1987 року побудови, яке знаходиться в с.Тальянки Тальнівського району по вул.Радгоспній, 8. Кошти за приміщення були сплачені, тому між ними було підписано акт приймання-передачі вищевказаного обєкту і в даний час позивач користувався в господарських цілях. Після укладення вищевказаного договору та передачі обєктів, йому стало відомо, що його нотаріальне посвідчення неможливе через те, що вищевказані обєкти побудовані господарським способом колишнім колгоспом, проектна документація не розроблялась, але дані обєкти перебувають на балансі КСП Тальянки-Трипілля, тому позивач просить суд визнати за ним право власності на нерухоме майно. До початку попереднього судового засідання представник позивача подав заяву про те, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд справу розглядати без його участі та участі позивача. Представник відповідача арбітражний керуючий (ліквідатор) КСП Тальянки-Трипілля до початку судового засідання подав заяву, про те, що не заперечує проти задоволення позову та просив суд справу слухати у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного: В судовому засіданні встановлено, що згідно договору про наміри від 02.12.2009 року КСП Тальянки-Трипілля, що в подальшому іменується сторона 1, в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) [PERSON] діючого на підставі постанови господарського суду Черкаської області від 02 червня 2009 року по справі № 01/250 з однієї сторони, та фізична особа [PERSON], що в подальшому іменується сторона 2, з другої сторони, уклали даний договір про наступне: п.1.1. Сторона 1 зобовязується за цим договором передати майно згідно укладеного нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, а Сторона 2 зобовязується прийняти згідно укладеного нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу наступне майно: склад для зерна (ангар) 1 шт., який належить КСП Тальянки-Трипіллявартістю 60300,00 грн. Відповідно до п.2.1. договору про наміри від 02.12.2009 р. сторона 2 вносить 100% оплати за майно в розмірі 60300 грн. шляхом перерахування всієї суми на розрахунковий рахунок сторони 1 або внесення в касу підприємства протягом трьох банківських днів з моменту підписання даного Договору. У п.3.1. вказано, що право власності на вказане майно переходить від Сторони 1 до Сторони 2 після оформлення документів вказаних в п.2.2. Договору та підписання нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Згідно ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Як встановлено в судовому засіданні між позивачем і відповідачем було укладено договір про наміри від 02.12.2009 року за яким відповідач зобовязується передати майно позивачу на загальну суму 60300,00 грн. Даний договір нотаріально не посвідчений і не здійснено державну реєстрацію договору. Також слід зазначити, що правила ст. 220 ЦК не поширюються на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК повязується з державною реєстрацією, тому вони є неукладеними і такими, що не породжують для сторін права та обовязки. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову потрібно відмовити, в звязку з тим, що судом встановлено, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу в простій письмовій формі, сторони не виконали вимоги закону про нотаріальне посвідчення і державну реєстрацію договору купівлі-продажу. Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Outcome: dismissed