Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-11 00:00:00

11.08.2010 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із позовною заявою до Держави в особі прокуратури Миколаївської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 29.03.2000 року був незаконно затриманий працівниками міліції Очаківського МРВ УМВС України і за постановою старшого слідчого Очаківської міжрайонної прокуратури був поміщений в ізолятор тимчасового тримання. Утримуючи в нелюдських умовах, застосовували фізичне насилля, тим самим добивалися зізнань у вбивстві [PERSON]В, якого він не скоював. Під впливом психологічного та фізичного насильства зізнався у вбивстві та підписував усі документи, що йому давали. Протягом трьох місяців незаконно утримувався під' вартою, а в подальшому до 20.12.2000 року перебував на підписці про невиїзд. Лише через тривалий час, особа, яка скоїла вбивство, була засуджена, вирок набрав чинності 16.07.2009 року. У зв'язку з незаконними діями працівників прокуратури та УМВС він втратив роботу, внаслідок чого суттєво погіршився матеріальний стан сім'ї, були принижені його честь, гідність, репутація в очах односельчан, пережив моральні страждання, були порушені нормальні життєві зв'язки, через перенесений стрес загострилися хронічні хвороби та стало різко погіршуватися здоров'я. Посилаючись на викладене просив стягнути з держави в особі прокуратури Миколаївської області моральну шкоду в сумі 700 000 гри, заподіяну під час проведення відносно нього слідчих дій. 21.09.2010 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із позовною заявою до Держави в особі прокуратури Миколаївської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства. Свої Свої вимоги обгрунтовував тим, що 29.03.2000 року був незаконно затриманий Працівниками міліції Очаківського МРВ УМВС України і за постановою старшого слідчого Очаківської міжрайонної прокуратури був поміщений в ізолятор тимчасового тримання. Утримуючи в нелюдських умовах, застосовували фізичне насилля, тим самим добивалися зізнань у вбивстві [PERSON]В, якого він не скоював. Потім запропонували дати свідчення, що він нібито був свідком того, що вбивство скоїв його вітчим [PERSON]П, Під впливом психологічного та фізичного насильства підписував усі документи, що йому давали. 02.04.2000 року його звільнили з ITT застосувавши підписку про невиїзд. У звязку з незаконними діями працівників прокуратури та УМВС він, являючись студентом денного відділення 3 курсу Миколаївського, сільськогосподарського інституту втратив стипендію, були принижені його честь, гідність, репутація в очах односельчан, пережив моральні страждання, були порушені нормальні життєві зв'язки. Посилаючись на викладене просив стягнути з держави в особі прокуратури Миколаївської області моральну шкоду в сумі 200 000 гри, заподіяну під час проведення відносно нього слідчих дій. Судом позовні заяви [PERSON] та [PERSON] об'єднані в одне провадження. Представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив про задоволення позову. Помічник прокурора позови [PERSON] та [PERSON] визнала частково, не погоджуючись з сумами моральної шкоди. Ухвалою суду від 02.11.2010 року в порядку ст. 33 ЦПК України в якості співвідповідача залучено Головне управління Державного казначейства у Миколаївській області. Представник відповідача [PERSON] управління Державного казначейства у Миколаївській області позов не визнала. Заперечуючи проти позовних вимог зазначила, що позивачами не надано доказів, які б підтверджували ступінь та глибину моральних страждань. Крім того, головне управління, виконуючи свої повноваження , не здійснювало протиправних дій відносно позивачів, його прав та охоронюваних законом інтересів. Просила у позові відмовити у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. Відповідно до п.1 ст. 1 Закону України від 01.12.1994 року № 266/94 ВР Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (далі Закон), шкода завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню, причому завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених п.2 ст. 2 вказаного Закону, виникає у випадку закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину. 29.03.2000 року старшим слідчим Очаківської міжрайонної прокуратури [PERSON] порушено кримінальну справу за фактом смерті [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ст. 94 КК України (1961р.), Постановою від 02.04.2000 року у відношенні [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту, а 03.04.2000 року його притягнуто у якості обвинуваченого. Постановою від 23,06.2000 року міру запобіжного заходу [PERSON] тримання під вартою змінено на підписку про невиїзд. 20.12.2000 року старшим слідчим Очаківської міжрайонної прокуратури [PERSON] винесено постанову про закриття кримінальної справи у відношенні [PERSON] у зв'язку відсутністю фактів, що підтверджували його причетність до скоєного вбивства. Згідно постанови від 02.04.2000 року [PERSON] був звільнений з ізолятору тимчасового: тримання Очаківського МРВ УМВС . Запобіжний захід йому було обрано у вигляді підписки про невиїзд. Відповідно до ч.1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Частиною 3 ст. 13 Закону встановлено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, провадиться ВИХОДЯЧИ з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках згідно ст, 4 Закону, та п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, провадиться за рахунок коштів державного бюджету, а згідно п.9 цієї Постанови суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що дії органів прокуратури щодо порушення кримінальної Справи відносно [PERSON] та [PERSON], обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а в подальшому підписки про невиїзд щодо [PERSON], обрання запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд у відношенні [PERSON] є незаконними. Зазначеними діями позивачам спричинено моральну шкоду. Тому спричинену шкоду має відшкодувати держава в особі Державного казначейства України. Враховуючи мінімальний заробітної плати, встановлений ст. 2 Закону України Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати від 20.10.2009 року № 1646- VI, розмір якої з 01.11.2010 року становить 907 грн. на місяць, враховуючи характер шкоди, обсяг заподіяних страждань, їх тривалості, а також засад розумності, виваженості та справедливості розмір моральної шкоди повинен становити [PERSON] 150 000 грн., [PERSON] -10 000 грн. Таким чином позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2010 рік відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду провадиться за рахунок коштів державного бюджету шляхом списання Державним казначейством України встановленої до відшкодування суми на користь фізичної особи з рахунку державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: partial