Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Побутовик» про стягнення пені та інфляційних нарахувань за договором позики. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 06 липня 2007 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] «Побутовик», в особі директора [PERSON], яка діяла в інтересах товариства згідно статуту, взяла у нього в борг грошові кошти в розмірі 12 310 грн., з кінцевим терміном повернення до 06.01.2008 року, однак вона свої зобовязання не виконала. Рішенням Ківерцівського районного суду від 23.02.2010 року, присуджено до стягнення з [PERSON] «Побутовик» в його користь пеню за період з 07.01.2008 року по 31.05.2009 року та від 28.07.2010 року за період з 01.06.2009 року по 30.04.2010 року Враховуючи, що відповідач добровільно не бажає повертати кошти, просить стягнути з останнього в його користь кошти за неналежне виконання за договором позики від 06.07.2007 року в сумі 16 498, 39 грн., з яких 15 141, 30 грн. пеня, 1080, 212 грн. індекс інфляції, 276, 97 грн. відсотки, та 284, 898 грн. понесених ним судових витрат, з яких 164, 98 грн. державне мито (судовий збір), 120 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги довірителя підтримав в повному обємі з посиланням на зазначені у заяві обставини та просив їх задовольнити. Представники відповідача [PERSON] «Побутовик» - [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні та пояснили, що основний борг буде сплачено за наявності коштів в товаристві, а сплату пені та інфляційних нарахувань товариство не в змозі сплатити у звязку з тяжким матеріальним становищем. Заслухавши пояснення позивача, представників відповідача, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 06.07.2007 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] «Побутовик» в особі його директора - [PERSON] було укладено в письмовій формі договір позики, згідно умов якого позивач по справі [PERSON] надав [PERSON] «Побутовик» грошові кошти в сумі 12 310 грн., які позичальник згідно п. 3.1 договору зобовязувався повернути через 6 місяців (а.с. 7), сторонами даний факт не оспорюється. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Судом встановлено, про що не заперечили в судовому засіданні представники відповідача по справі, що кошти в сумі 12310 грн. були надані позивачем в борг відповідачу, які останній не повернув, порушивши умови договору. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ківецівського районного суду від 23.02.2010 року присуджено до стягнення з [PERSON] «Побутовик» в користь [PERSON] суму основного боргу в розмірі 12 310 грн., пені 12310 грн., 3483,73 грн. - інфляційних нарахувань за 2008 рік пять місяців 2009 року та 781, 04 грн. судових витрат (а.с. 8-9). Дане рішення суду набуло законної сили. Як передбачає ст. 1050 ЦК України у випадку, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, частиною другою якої передбачено, що позичальник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наявність судових рішень про стягнення боргу та передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України грошових сум за інші періоди невиконання боржником зобовязання і відкриття виконавчого провадження за цим рішенням за відсутності реального виконання боржником свого зобовязання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін. Відповідно до ст. 611 ч.1 п.3 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Пунктом 6.2 вищевказаного договору позики передбачено, що в разі порушення позичальником строків виконання грошового зобовязання він сплачує позикодавцеві пеню в розмірі 0,5% від суми договору за кожний день прострочення до моменту виконання зобовязання в повному обсязі. Судом також встановлено, що зобовязання не виконано, борг позивачу не повернуто, а тому суд не знаходить підстав для відмови в захисті його права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, як відповідальності за невиконання грошового зобовязання. Рішенням суду від 23.02.2010 року з відповідача в користь позивача було стягнуто пеню за період з 07.01.2008 року по 31.05.2009 року, рішенням Ківерцівського районного суду від 28.07.2010 року з відповідача в користь позивача було стягнуто пеню за період з 01.06.2009 року по 30.04.2010 року, що становить 20557, 70 грн. ((12310, 00 х 0, 5 % = 61, 55) х 334 дні = 20557, 70 грн.). Приймаючи до уваги важке фінансове становище [PERSON] «Побутовик» про що не заперечує і позивач по справі, суд відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшує розмір неустойки до 12310 грн., яка підлягає до стягнення з відповідача в користь позивача. Крім того в користь позивача слід стягнути інфляційні нарахування за час прострочення з 01.05.2010 року по 31.01.2011 року в сумі 1080, 12 грн. та 3% річних в сумі 276, 97 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які згідно квитанції становлять та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: partial