Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення невиплаченої заробітної плати з тих підстав, що з 04.07.2006 року по 30.04.2009 року ( підстава трудовий договір № 104 від 04.07.2006 р.) вона перебувала у трудових відносинах з підприємцем [PERSON], та виконувала обов'язки продавця в магазині «Шедевр», який належить приватному підприємцю [PERSON] і знаходиться по вул. Незалежності, 9 в смт. Обертин Тлумацького району Івано-Франківської області. 29.04.09р. її було звільнено з займаної посади за власним бажанням при відсутності навіть заяви про звільнення, а також без видачі довідки про розмір заробітної плати, компенсації за дні невикористаної відпустки. Вважає дії відповідача незаконними, оскільки у відповідності з ч. 1 ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ЗУ «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата, - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може проводитися оплата за виконану працівником місячну, годинну норму праці. Крім того перевіркою територіальної державної інспекції праці у Івано-Франківській 'області від 09.11.09р. № 01-04/1235 встановлено порушення підприємцем [PERSON] вимог трудового законодавства, а саме ст. 49 КЗпП, ст. 24 Закону України «Про відпустки», ст. ЗО Закону України «Про оплату праці» та складено протокол про його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41 КУпАП. В той же час, фактичну тривалість її робочого часу встановити неможливо, оскільки табельний облік робочого часу, книгу нарахування заробітної плати та відомості на виплату заробітної плати [PERSON] не вів. В судовому заіданні позивачка [PERSON] позов підтримала з підстав наведених у позовній заяві, додатково пояснила, що хоч у трудовому договорі було визначено час її роботи з 10 год. 00 хв. по 14 год. 00 хв, фактично вона працювала згідно графіка роботи магазину з 09 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв. щоденно з одним вихідним днем, - неділею. Просить позов задоволити, стягнути з [PERSON] невиплачену заробітну плату в розмірі мінімальної заробітної плати за весь період роботи в сумі 9873 грн. та середній заробіток за період затримки виплати розрахункових в сумі 659 грн. 78 коп. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, але як видно із заперечення на позов та пояснень даних ними в судовому засіданні 19.05.2010 року, позов не визнають, вказали, що позивачка дійсно працювала у належному йому магазині «Шедевр», який знаходиться по вул. Незалежності, 9 в смт. Обертин Тлумацького району з 04.07.2006 року і звільнена з займаної посади 29.04.2009 року за власним бажанням. Трудові відносини між ним та позивачкою ґрунтувалися на трудовому договорі від 04.07.2006 № 104, в який не вносилося жодних змін з часу його укладення, і відповідних пропозицій зі сторони позивачки не надходило. Згідно з цим Договором позивачка виконувала обов'язки продавця з 10.00 год. до 14.00 год., за що він зобов'язувався оплачувати їй заробітну плату у розмірі 0,5 ставки. Позивачка доводить факт праці понаднормово довідкою, виданою виконкомом Обертинської селищної ради. Табельний облік робочого часу він не вів, оскільки проживає в м. Тлумач, а магазин знаходиться в смт. Обертин, але викликає великий сумнів, що Обертинська селищна рада, як колегіальний орган місцевого самоврядування проводила облік робочого часу працівників у його магазині. У вищезгаданій довідці вказано, що позивачка працювала в магазині "Шедевр" згідно графіка роботи, але селищна-рада не встановлює графік роботи торговому закладу, а тільки встановлює граничний час роботи, про що і може видати довідку. Крім того залишається невстановленим період протягом якого позивачка працювала понаднормово. Документом, який регулює час виконання робіт, розмір заробітної плати та інші відносини між працівником та роботодавцем, є трудовий договір, і без внесення змін до нього доплачувати працівнику за необумовлені години роботи, самовільно змінювати графік роботи, підстав немає. Також наголосив, що причиною звільнення позивачки з роботи була допущена нею недостача в особливо великих розмірах, а не її власне бажання. Зазначив, що на сьогоднішній день діє рішення Тлумацького районного суду, яке набрало законної сили про стягнення з позивачки в його користь 17000 грн., але позивачка ухиляється від виконання даного рішення суду. Також відповідач звернув увагу на термін позовної давності і зазначив, що навіть за наявності підстав для задоволення позову позовні вимоги за 2006 рік та за частину 2007 року є безпідставними. Також відповідач наголосив на тому, що за весь час роботи позивачки у його магазині він постійно здавав звіти у ДПІ, центр зайнятості та пенсійний фонд і ніяких претензій до нього не було. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі суд приходить до висновку, що в задоволенні позову про стягнення невиплаченої заробітної плати слід відмовити, виходячи з наступного. Як видно із Трудового договору № 104 від 04.07.2006 року [PERSON] була оформлена продавцем у магазин «Шедевр», який належить ПП [PERSON] з наступними умовами праці : оплата праці 05 ставки - 188 грн.; робочий час з 10 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв.;вихідні дні - субота і неділя; тривалість щорічної відпустки 24 календарних дні. Із п. 17 даного трудового договору та виписки із трудової книжки серія АЕ № 775526 заведеної на ім'я [PERSON] видно, що договір сторонами розірваний 29.04.2009 року. Згідно ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Посилання позивачки, що вона працювала понадурочно та вихідні дні є необгрунтованими, та не доведеними. На підставі ст.ст. 116, 117, 232 КзпП України,

Outcome: dismissed