Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-08 00:00:00

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги уточнила та пояснила, що 02 жовтня 2007 року між нею та Рівненською обласною філією АКБ « Укрсоцбанк» уклала кредитний договір на користування 499970,00 грн. зі сплатою 15 % річних. Згідно графіку вона повинна щомісячно сплачувати по 2604 грн. та погашати проценти. 26 грудня було укладено додаткову угоду, і внесені зміни до п. 1.1. в частині сплати 14 % річних. Вказані зобов»язання вона виконувала належним чином. Однак з вересня 2008 року відповідач проводить зачислення платежів на погашення заборгованості по кредиту в рахунок погашення відсотків, які нею погашають своєчасно в розмірі 14 % річних. В подальшому вона взнала, що відповідач в односторонньому порядку збільшив процентну ставку з 31 липня 2008 року . Додаткової угоди щодо збільшення процентної ставки вона не отримувала, і письмової згоди на це не давала. Після збільшення процентної ставки відповідачем, вона сплачувала відсотки по процентам в розмірі 14 % річних. Крім того, у відповідності до п. 2.6.1. договору кредиту від 2 жовтня 2007 року про намір збільшення процентної ставки надається додаткова угода. Також вважає, що п. 2.6.,2.6.3. договору кредиту є нікчемними і не створює для сторін цієї угоди ніяких юридичних наслідків, а тому процентна ставка за кредитним договором повинна залишатися без зміни до повного виконання всіх умов обома сторонами договору. Просить суд визнати недійсними зміну умов кредитного договору № 339-ІЖ від 02 жовтня 2007 року та додаткової угоди № 1 від 26.12.2007 року до договору кредиту № 339-ІЖ від 02 жовтня 2007 року, укладених між АКБ « Укрсоцбанк» в особі Рівненської обласної філії АКБ « Укрсоцбанк» та [PERSON] щодо збільшення процентної ставки з 14 процентів річних до 20 процентів річних, починаючи з 31 липня 2008 року, зобов»язати АКБ соціального розвитку « Укрсоцбанк» в особі ПАТ « Укрсоцбанк» здійснити перерахунок відсоткової ставки за договором кредиту № 339-ІЖ від 02 жовтня 2007 року з врахуванням додаткової угоди № 1 від 26 грудня 2007 року до вказаного договору, укладених між АКБ « Укрсоцбанк» та [PERSON] із 20 процентів річних до 14 процентів річних , починаючи з 31 липня 2008 року при цьому скасувати застосовані штрафні санкції та в подальшому виконувати умови кредитного договору № 339-ІЖ від 02 жовтня 2007 року з врахуванням змін внесених додатковою угодою № 1 від 26 грудня 2007 року та пункти 2.6., 2.6.3. кредитного договору № 339-ІЖ від 02.10.2007 року визнати недійсними. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав і в обґрунтування своєї позиції пояснив, що зміна процентної ставки з 14 % річних до 20 % річних відбулась відповідно до умов п. 2.6.1. кредитного договору від 2.10.2007 року № 339-ІЖ. Крім того , відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів» позивача було повідомлено про зміну відсоткової ставки за кредитом письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Вказане повідомлення було направлено позивачу рекомендованим листом, і відповідачем було отримано повідомлення про вручення поштового рекомендованого листа. Письмової угоди про збільшення процентної ставки не укладалось. Зміна процентної ставки відбулась відповідно до ч. 2 ст. 642, ч. 1 ст. 207 ЦК України, ч. 4 ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів» та п. 2.6.3. кредитного договору. Просить суд відмовити у задоволенню позову за безпідставністю позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.. 10, 60 ЦПК України - сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як слідує з ст.. 11 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З матеріалів справи вбачається, що 2 жовтня 2010 року між [PERSON] та АКБ соціального розвитку « Укрсоцбанк» в особі начальника управління роздрібних продаж Рівненської філії АКБ соціального розвитку « Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту № 339-ІЖ , відповідно до якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в сумі 499970,00 грн. зі сплато ю 15 % відсотків річних з графіком погашення суми основної заборгованості. Відповідно до п. 2.6. вказаного договору - у разі зміни кредитної політики внаслідок рішень законодавчої або виконавчої влади, Національного банку України, а також в разі настання іншої події, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів кредитора та яка не залежить від волі сторін, кредитор має право змінити ( збільшити або зменшити процентну ставку за користуванням кредитом, що визначена цим договором. В період дії договорів поруки, зазначених в п. 1.З.2., 1.3.3. цього Договору, збільшення розміру процентної ставки здійснюється за письмовою згодою поручителя. Згідно п. 2.6.1. договору - про намір змінити розмір процентів кредитор зобов»язаний повідомити позичальника не пізніше, ніж за десять робочих днів до дати початку їх застосування , а також надати для укладення відповідну додаткову угоду. З п. 2.6.2. договору слідує, що у разі, якщо позичальник погодиться зі зміненим розміром процентів, він зобов»язаний протягом строку, зазначеного в п . 2.6.1 цього договору, підписати надану кредитором додаткову угоду про внесення змін до цього договору та повернути її кредитору. Відповідно до умов п. 2.6.3. - у разі, якщо позичальник не погодиться з запропонованими кредитором розмірами процентів, або не буде отримана письмова згода поручителя на збільшення процентної ставки, позичальник зобов»язаний протягом строку, зазначеного в п. 2.6.1. цього договору, повернути кредитору існуючу заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти , комісії та можливі штрафні санкції ( штраф,пеню) в повному обсязі. Після сплати позичальником зазначених сум дія цього договору вважається припиненою. 26 грудня 2007 року між сторонами було укладену додаткову угоду № 1 до договору кредиту № 339-ІЖ від 02 жовтня 2007 року згідно якого відповідач , вніс зміни до основного договору і зменшив процентну ставку зі сплатою річних з 15 % до 14 % річних. В цей же день сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору фінансової поруки № 339-ІЖ від 02 жовтня 2007 року, згідно якого поручителем являється [PERSON] , і повернення кредиту передбачається не пізніше 01 жовтня 2023 року. Судом встановлено, що відповідач з 31 липня 2008 року в односторонньому порядку збільшив процентну ставку [PERSON] з 14 процентів річних до 20 процентів річних. Відповідно до ст.. 55 Закону України « Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами( договором) між клієнтом та банком. Згідно ст.. 627 ЦК України - відповідно до ст.. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контр агента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Суд критично відноситься до твердження представника відповідача про те, що банк на законних підставах у відповідності до п. 7.2. договору кредиту та п. 4 ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів» збільшив процентну ставку річних з 14 % до 20 % річних , та належне повідомлення позивача про збільшення процентної ставки, оскільки в порушення п. 2.6.1. договору споживчого кредиту між сторонами не було укладено додаткової угоди. Судом також встановлено, що починаючи з 31 липня 2008 року позивачка сплачувала відсотки виходячи з 14% річних, тобто вона не вчиняли інших дій щодо прийняття пропозиції про підвищення процентної ставки, а також письмової угоди про збільшення процентної ставки не було. Даний факт підтверджується квитанціями про сплату відсотків позивачем починаючи з 15 жовтня 2008 року. З п. 7.1. договору кредиту від 2 жовтня 2007 чітко вказано, що усі додатки, зміни та\\або доповнення до цього договору мають бути вчинені в письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими на те представниками сторін, з обов»язковим посиланням на цей договір. Таким чином, суд вважає, є неправомірною зміна процентної ставки відповідачем з 14 % річних до 20 % річних. Як слідує з Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин Верховним Судом України неправомірною є зміна процентної ставки, навіть у разі належного повідомлення , якщо договором чітко передбачено підписання в таких випадках додаткової угоди, також необхідно враховувати поведінку сторін після прийняття рішення банком щодо зміни процентної ставки у контексті положень цивільного законодавства про укладення та зміну договору, сплата боржником відсотки за попередньою ставкою та не вчинення ним інших дій щодо прийняття пропозиції, то в такому випадку свідчить про відсутність домовленості, і слід виходити з умов договору. Суд також виходить з контексту ст.. 652 ЦК України та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженого Постановою Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 про те, що банки мають право ініціювати зміну процентної ставки за кредитом лише в разі настання події, незалежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку та банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом в зв»язку з волевиявленням однієї зі сторін. Тобто зміна процентної ставки, виходячи з цього, можлива лише у разі істотної зміни обставин, про те не кожна обставина, передбачена договором може вважатися такою, оскільки сама по істотність передбачає зміну обставин настільки, що якби сторони могли це зробити, вони не уклали б договір або уклали його на інших умовах. Представник відповідача не надала жодних доказів про те, що позивач порушувала кредитну дисципліну, погіршився фінансовий стан позичальника, здійснення поточних коливань процентних ставок по вкладам або кредитам, девальвація національної валюти до долара США, хоча відповідно до п. 2.6. вказаного договору банк має право у разі зміни кредитної політики внаслідок рішень законодавчої або виконавчої влади, Національного банку України, а також в разі настання іншої події, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів кредитора змінювати процентну ставку. Стаття 47 Закону України « Про банки і банківську діяльність» передбачає право комерційних банків самостійно визначати процентні ставки як складової частини кредитної політики банку, а не підстави для її зміни по укладеному кредитному договору. Банки самостійно визначають процентні ставки для надання послуг клієнтам, проте, зазначена в договорі процентна ставка може бути змінена на підставах передбачених законодавством. Що стосується визнання недійсними п.п. 2.6.,2.6.3. договору від 02 жовтня 2007 року № 339-ІЖ то, сторони у відповідності до ст.. 627 ЦК України в добровільному порядку уклали договір в частині вказаних пунктів, погодили це , врахували вимоги ЦК України, і їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Таким чином вказані пункти в договорі не суперечать вимогам Цивільного Кодексу України, Закону України « Про банки і банківську діяльність». У разі збільшення чи зменшення процентної ставки кредитором, то необхідно проводити вказані дії відповідно до вимог чинного законодавства та вищевказаного договору. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині зміни відповідачем процентної ставки з 14 % річних до 20 % річних є обґрунтованими , а тому вони підлягають до задоволення, а також підлягають до задоволення і вимоги про перерахунок процентної ставки починаючи з 31 липня 2008 року, виходячи також з вимог розумності, справедливості. На підставі викладеного та

Outcome: partial