overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-01 00:00:00

19 жовтня 2010 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що перебуває з відповідачем в шлюбі, який був зареєстрований 27 жовтня 1979 року Новочернещинським сільським ЗАГС Сахновщинського району, про що було зроблено актовий запис № 9. Зазначала, що сім`я розпалася, вони з відповідачем проживають окремо. Збереження сім`ї вважає неможливим. Спору щодо поділу майна на даний час не мають. В судове засідання позивачка не зявилася, подала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач до суду не зявився, письмових заперечень проти позову не подав. Суд, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 224 ЦПК України, розглянув справу в заочному порядку та дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі, який був зареєстрований 27 жовтня 1979 року Новочернещинським сільським ЗАГС Сахновщинського району, про що було зроблено актовий запис № 9 (свідоцтво про одруження серії 1-ВЛ № 480573). Судом встановлено, що причиною розірвання шлюбу стала відсутність взаєморозуміння між сторонами. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені, спільне господарство сторони не ведуть. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Позивачці, за її заявою, після розірвання шлюбу необхідно залишити прізвище [PERSON]. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON], про усунення перешкод в здійсненні права власності на квартиру № 151, що розташоване по вул. І. Франко, № 5, в м. Ізмаїлі Одеської області, та просить зняти його з реєстрації за вказаною квартирою, мотивуючи тим, що у період їхнього шлюбу відповідач був зареєстрований у квартирі, шлюб між ними розірвано, однак у квартирі він не проживає з січня 1999 року, будучи на реєстраційному обліку за зазначеною адресою, він чинить перешкоди у вільному користуванні її житлом. В судовому засіданні позивачка, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, та пояснила, що квартира [ADDRESS] належить їй на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду від 25.04.2006 року, відповідач звернувся до суду про перегляд цього рішення у звязку з ново виявленими обставинами, про що йому було відмовлено ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду від 09.10.2008 року, яке на підставі скарги [PERSON], рішенням Апеляційного суду Одеської області від 23.04.2010 р., йому відмовлено у задоволенні права власності на частину квартири [ADDRESS], тому просить суд зняти з реєстраційного обліку відповідача, який в квартирі не проживає. В судове засідання відповідач [PERSON], не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином що підтверджено зворотнім поштовим повідомленням від 10.11.2010 р., заперечень на позов не надав, тому суд відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за відсутності заперечень до того позивача. Представник третьої особи СГ і РФО Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області до судового засідання не прибув, заяв чи клопотань по справі не надав. Вислухавши позивача, та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.04.2006 року, [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. Згідно рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.02.2000 р., між [PERSON], та [PERSON], шлюб розірвано. Відповідно довідки адресного бюро від 11.11.2010 р., наданої Ізмаїльським МВ ГУМВС України в Одеській області, за вищезазначеною адресою з 29.07.1998 значиться зареєстрованим [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить його зняти з реєстрації за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідач з 1996 року виїхав за межі України, шлюб між ними розірвано, про те, відповідач продовжує бути зареєстрованим у зазначеній квартирі, добровільно знятися з реєстрації не бажає, у звязку з чим, вона вимушена платити завищені комунальні платежі. В судовому засіданні позивач, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просить суд зняти з реєстраційного обліку відповідача, який в квартирі не проживає. В судове засідання відповідач [PERSON], не зявився, викликався телеграмою від 17.11.2010 року, заперечень на позов не надав, тому суд відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за відсутності заперечень до того позивача. Представник третьої особи СГ і РФО Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області до судового засідання не прибув, заяв чи клопотань по справі не надав. Вислухавши позивача, та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що на підставі ордеру № 52 від 14.01.1977 року сторони вселилися у квартиру [ADDRESS]. Згідно рішення Ізмаїльського міськрайонного суду від 18.06.2004 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], розірвано. Відповідно до довідки 27.10.2010 р., адресного бюро Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області за вищевказаною адресою значиться зареєстрованим: [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 71 Житлового Кодексу України житлове приміщення зберігається за особою в разі її відсутності не більше шести місяців. Оскільки відповідач за місцем прописки відсутній більше строку встановленого ст.71 ЖК України, суд вважає за необхідне визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], про усунення перешкод в користуванні квартирою № 2 будинку № 16 по вул. Матроська в м. Ізмаїл, посилаючись на те, що він являється власником 1/6 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що входить до складу квартири №2 загальною площею 55,5 кв.м., на підставі Свідоцтва про право власності за № 3942 від 22 грудня 1993 року. Просить зобовязати відповідачку не чинити йому перешкод у користуванні житлом. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON], позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON], позов визнала, та пояснила, що не заперечує проти того щоб [PERSON], вселився та проживав в будинку, частина якого належить йому на праві власності. Вказаний в позові в якості третьої особи [PERSON], помер 09.10.2010 року згідно свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 245298, виданого 12.10.2010 р., відділом РАЦС по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області. Вислухавши представника позивача, та відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право особистої власності на житло № 3942 від 22.12.1993 року, виданого та зареєстрованого Ізмаїльським КП «МБТІ» 22 грудня 1993 року [PERSON] належить 1/6 частина житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в м. Ізмаїлі Одеської області по вул. Матроська, 16, що входить до складу квартири №2 загальною площею 55,5 кв. м. Позивач як співвласник має право на свій розсуд розпоряджатися належним йому майном. З урахуванням наведених обставин суд вважає можливим позовні вимоги позивача задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-01 00:00:00

[PERSON], звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON], втратившою право на користування житловим будинком № 20-а по вул. Комсомольській в с. Саф`яни Ізмаїльського району Одеської області, мотивуючи тим, що зазначений будинок залишився після смерті 14.11.2008 р., її брата [PERSON], на теперішній час у будинку значиться зареєстрованою відповідачка, яка з 2004 року не проживає у будинку, шлюб між її братом та відповідачкою був розірваний 10.01.2008 р., але добровільно знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою не бажає, з приводу чого вона звернулася до суду. Позивачка [PERSON], в судовому засіданні, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачка [PERSON], не зявилася, у судове засідання викликалась телеграмою від 22.11.2010 р., причину неявки не повідомила, заперечень на позов не надала, тому суд відповідно до ст. 224 ч.1 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за відсутності заперечень до того позивача. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.04.2010 р., № 3 916, виданого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, [PERSON] належить житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по вул. Комсомольській, № 20-а, в селі с. Саф`яни Ізмаїльського району Одеської області, що також підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.04.2010 року. З довідки № 1230 від 29.07.2010 р., виданої Саф`янською сільською радою відповідачка [PERSON], за вищевказаною адресою зареєстрована з 06.03.2000 р., по теперішній час. Зняття відповідачки з реєстрації без її особистої заяви відповідно згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», може бути здійснено на підставі рішення суду про позбавлення [PERSON], права на користування житловим будинком. З урахуванням наведених обставин суд, вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивачки [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягувати з [PERSON] на її користь, аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON], 19.07.02. року народження, в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати від дня предявлення позову і до досягнення [PERSON]. І.С. повноліття, посилаючись на те, батько неповнолітньої [PERSON], рішенням Балтського районного суду Одеської області від 16.09.10., відносно свої неповнолітньої дочки, позбавлений батьківських прав. 08.11.10. розпорядженням Балтської райдержадміністрації № 979/А-2010 її призначено опікуном над неповнолітньою. З того часу дитина проживає біля неї та знаходяться на її утриманні, батько у вихованні дитини та матеріальному забезпеченні участі не приймає. Сторони по справі, відповідно до ст.. 158 п.2 ЦПК України, заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з слідуючих підстав. [PERSON] являється батьком неповнолітньої [PERSON], 19.07.02. року народження. За невиконання батьківських обовязків, рішенням Балтського районного суду Одеської області від 16.09.10., [PERSON] позбавлено батьківських прав. За заявою [PERSON], відповідно до розпорядженням Балтської райдержадміністрації № 979/А-2010 від 08.11.10., її призначено опікуном над неповнолітньою [PERSON], 19.07.02. року народження. З того часу дитина проживає разом з [PERSON] та знаходиться на повному її утриманні. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обовязку щодо утримання дітей. Однак судовим розглядом встановлено, що відповідач неповнолітню дочку матеріально не забезпечує, участі у її вихованні не приймає. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягувати з [PERSON] на її користь, аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON], 19.07.02. року народження, в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати від дня предявлення позову і до досягнення [PERSON]. І.С. повноліття, посилаючись на те, мати неповнолітньої [PERSON], рішенням Балтського районного суду Одеської області від 16.09.10., відносно свої неповнолітньої дочки, позбавлена батьківських прав. 08.11.10. розпорядженням Балтської райдержадміністрації № 979/А-2010 її призначено опікуном над неповнолітньою. З того часу дитина проживає біля неї та знаходяться на її утриманні, мати у вихованні дитини та матеріальному забезпеченні участі не приймає. Сторони по справі, відповідно до ст.. 158 п.2 ЦПК України, заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з слідуючих підстав. [PERSON] являється матірю неповнолітньої [PERSON], 19.07.02. року народження. За невиконання батьківських обовязків, рішенням Балтського районного суду Одеської області від 16.09.10., [PERSON] позбавлено батьківських прав. За заявою [PERSON], відповідно до розпорядженням Балтської райдержадміністрації № 979/А-2010 від 08.11.10., її призначено опікуном над неповнолітньою [PERSON], 19.07.02. року народження. З того часу дитина проживає разом з [PERSON] та знаходиться на повному її утриманні. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обовязку щодо утримання дітей. Однак судовим розглядом встановлено, що відповідач неповнолітню дочку матеріально не забезпечує, участі у її вихованні не приймає. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягувати з [PERSON] на її користь, аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], 18.05.94. року народження, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на те, що дитина знаходиться на повному її утриманні, батько у вихованні сина та матеріальному забезпеченні участі не приймає. Відповідач двічі до судового засідання не зявився з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлений був своєчасно. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Сторони по справі 19.09.92. перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого 18.05.94. народився син [PERSON]. Сімейне життя між сторонами не склалося, сторони разом не проживають, шлюбних відносин не підтримують та відновлювати їх не бажають. Як свідчить довідка виконкому Балтської міської ради Одеської області № 4550 від 29.10.10., неповнолітня дитина проживає разом з матірю та знаходиться її утриманні. Судовим розглядом встановлено, що відповідач неповнолітню дитину матеріально не забезпечує, участі у його вихованні не приймає. Обовязок батьків утримувати дітей, закріплений в ст. 180 Сімейного кодексу України, відповідачем проігнорований. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-01 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт, що він постійно проживав на території України , в місті Харкові, до 20 серпня 1991 року. В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що народився 09.05.1948 року в м. Тбілісі Республіки Грузія. У березні 1986 року він прибув на територію України з Республіки Грузія з батьками до своїх родичів до міста Харкова,де постійно проживав за адресою: [INFO] до 20 серпня 1991 року. Потім, в 1991 році виїхав до Республіки Грузія, а в 2007 році знову приїхав до міста Харкова, де проживає постійно до теперішнього часу. Встановити факт постійного проживання на території України він може тільки через суд, а тому звернувся з заявою до суду. Заявник [PERSON] в судовому засіданні підтримав доводи заяви, просив заяву задовольнити. Представник зацікавленої особи СГІРФО Комінтернівського РВ ХМУ ГУ МВСУ в Харківській області в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає ,що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України « Про громадянство України», особа, що постійно проживала на території України до 18 грудня 1991 року, що стала територією України відповідно до ст..5 Закону України « Про правонаступництво України», має право придбати громадянство України по територіальній ознаці. Судом встановлено, що [PERSON] в період з березня 1986 року по 20 серпня 1991 року проживав в місті Харкові, а потім виїхав в Республіку Грузія. В теперішній час він також постійно проживає на території України в м. Харкові. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт постійного проживання [PERSON] на території України до 20.08.1991 року. Підстав ставити під сумнів показання даних свідків у суду немає. Окрім цього факт постійного проживання на території України засвідчує і імміграційна віза в паспортному документі [PERSON]. Таким чином, суд вважає, що факт постійного проживання [PERSON] на території України з березня 1986 року по 20 серпня 1991 року знайшов підтвердження в судовому засіданні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-01 00:00:00

До суду звернулася позивачка [PERSON] з позовом про збільшення розміру аліментів. В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що з відповідачем по справі [PERSON] перебуває в шлюбі, зареєстрованим Корецьким відділом РАГС 10.02.1998 року, актовий запис №4. Від спільного проживання мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO]. Відповідач участі у вихованні дитини не бере, розмір матеральної допомоги яку він надає не відповідає вимогам дитини. Дитина потребує витрат на продукти харчування, одягу, предметів догляду, тощо. Відповідач працездатний і має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини. Від свого обов»язку відповідач ухиляється. В судовому засіданні позивачка подала позовну заяву про уточнення позовних вимог. В поданій заяві зазначає, що матеріальна допомога (аліменти 300 грн.) не відповідає потребам дитини. Із збільшенням цін та платежів збільшились витрати на продукти харчування, одяг, предмети догляду, побуту, лікування та оздоровлення, шкільні витрати. Крім того, зазначила, що відповідач працює в обласній фізіотерапевтичній лікарні м.Корець, користується земельним паєм та присадибною земельною ділянкою розміром 0,8 га, яка знаходиться за місцем його проживання. Просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 50 % прожиткового мінімуму щомісячно, до досягнення ним повноліття. Відповідач в судове засідання не з»явився, до суду надіслав заяву в якій просить справу розглядати у його відсутність та вказує, що згідний сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 50% прожиткового мінімуму. Суд заслухавши пояснення позивачки, дослідивши, з'ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, вважає, що змінені позовні вимоги підлягають до задоволення повністю. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним. На підставі наведеного, ст.ст.79,80,182, СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-01 00:00:00

До суду надійшла заява головного лікаря Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1 про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку. В судовому засіданні представник лікарні, підтримавши заяву, пояснив, що [PERSON] страждає на органічний параноїчний розлад внаслідок дисцикулярної енцефалопатії II ст., що обумовлює безпосередню небезпеку для себе та оточуючих. Під час обстеження [PERSON] усвідомленої згоди на госпіталізацію в психіатричний стаціонар не дав. 01.12.2010 року [PERSON] оглянутий комісією лікарів-психіатрів ХОПЛ № 1, яка підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію хворого, та його лікування в умовах стаціонару. [PERSON] в судовому засіданні не зміг висловити своєї позиції щодо необхідності лікування. Прокурор не заперечує проти задоволення заяви про примусову госпіталізацію хворого. Заслухавши пояснення представника лікарні, думку прокурора, дослідивши матеріали заяви, суд визнає заяву такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Судом встановлено, що [PERSON] страждає на органічний параноїчний розлад внаслідок дисцикулярної енцефалопатії II ст., що обумовлює його безпосередню небезпеку для .себе та оточуючих. Наведене підтверджується висновком комісії лікарів психіатрів ХОПЛ №1 від 01.12.2010 року, поясненнями представника лікарні, відтак існують підстави визначені ст.14 Закону України „Про психіатричну допомогу, а тому хворий потребує госпіталізації в психіатричний стаціонар в примусовому порядку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-01 00:00:00

Згідно заяви, що надійшла до суду 24.09.2010 року, заявник прохає встановити факт, що він [PERSON] та [PERSON], що померла 04.08.2010 року в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, перебували в родинних відносинах між собою, відповідно, як син та мати. В обґрунтування заяви заявник зазначив, що 04.08.2010 року в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, померла його мати [PERSON]. Батько заявника [PERSON] помер 06.10.1982 року. Заявник не може оформити спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом в звязку з тим, що в його паспорті громадянина України в 2001 році його прізвище було записане як ФАЙГІЛЬОВ, в той час, як прізвище матері в свідоцтві про смерть зазначене як ФАЙГІЛЄВА. На цей час спору про право на спадщину, що відкрилася після смерті матері, немає, встановити родинні відносини в інший спосіб, крім рішення суду, є неможливим. Факт, що потребує встановлення, підтверджується копією свідоцтва про народження заявника, де прізвище його та його батьків є тотожними в написанні російською мовою. В судовому засіданні заявник в повному обсязі підтримав свою заяву та заявив, що вважає, розгляд справи слід провести без участі державного нотаріуса. Заінтересована особа [PERSON] також підтримав заяву та думку заявника і пояснив, що заявник є його рідним братом, а [PERSON], що померла 04.08.2010 року, є їх мати. Враховуючи думку заявника та заінтересованої особи, суд на місці виніс ухвалу про проведення судового засідання без участі державного нотаріуса. На думку суду, вимоги заявника виникли внаслідок помилкового внесення в різні документи, що посвідчують одну і ту ж особу, неправильних записів його прізвища. На підставі пояснень заявника та заінтересованої особи, дослідження та оцінки в сукупності представлених в судове засідання доказів,

Outcome: approved