Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-18 00:00:00

У серпні 2010 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» в особі Центрального регіонального департаменту Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» звернулось в суд із позовом, яким просили, стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №11183923000 від 16.07.2007 року в сумі 524 711 грн. 03 коп. та понесені судові витрати. 21.03.2011 року позивач подав до суду в порядку ст. 27, 31 ЦПК України, заяву про збільшення розміру позовних вимог, в зв»язку з чим просили стягнути із відповідачів солідарно на користь банку заборгованість за кредитним договором №11183923000 від 16.07.2007 року в розмірі - 72663 долари США 94 центи , що за курсом НБУ (станом на 11.03.2011 року) відносно гривні еквівалентно 576 595 грн. 60 коп. та 500 грн. штрафу ( а.с 157). Вимоги обґрунтовано тим, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» , правонаступником якого по всіх правах та зобов»язаннях є Публічне акціонерне товариство »УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] було укладено 16 липня 2007 року договір про надання споживчого кредиту №11183923000, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит в іноземній валюті в сумі 66 624 долари США 00 центів , що за курсом НБУ на день укладання договору становило 336 451 грн. 20 коп., а в свою чергу позичальник зобов»язався прийняти, належним чином використати і повернути банку кредит та сплатити проценти , комісії в порядку і на умовах, визначених договором. З метою забезпечення виконання зобов»язання за вищевказаним договором також було укладено договір поруки №11183923000-П від 16.07.2007 року із відповідачем [PERSON], яка згідно п.1.4. договору несе солідарну відповідальність . Проте, позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував, тому станом на 05.07.2010 року утворилась заборгованість в сумі 524211 грн. 03 коп., що надалі було збільшено станом на 11.03.2011 року до 72663 долари США 94 центи( по курсу НБУ відносно гривні еквівалент 576 595 грн. 60 коп.), в тому числі: по кредиту у розмірі- 61864 долари США 92 центи( за курсом НБУ відносно гривні еквівалент 490904, 33 грн.); по відсоткам - 9604 долари США 27 центи(по курсу НБУ відносно гривні еквівалент 76210TO_NOW" width="120" align="0"/> Відповідач [PERSON] в суді позов не визнав повністю, подав зустрічний позов до ПАТ « УкрСиббанк» про визнання недійсним окремих положень кредитної угоди , та який ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.10.2010 року об»єднаний з первісним ( а.с. 32). Згідно вимог по зустрічному позову, просив, визнати пункт 1.1. Кредитної угоди №11183923000 від 16.07.2007 року щодо ціни недійсним. Новою ціною Кредитної угоди встановити розмір 336 451, 20 грн.; різницю, яка сформувалась між збільшеним курсом та курсом долара США на 16.07.2007 року, при здійсненні оплат зарахувати на рахунок погашення основної суми кредиту по курсу НБУ на момент сплати , при цьому встановити , що на 01.06.2010 року сума боргу становить 295 989, 71 грн.; затвердити новий графік погашення кредитної угоди від 16.07.2007 року; анулювати всі штрафні санкції нараховані банком під час дії кредитної угоди; встановити єдиною відсотковою ставкою за користування споживчим кредитом 12,5 % річних ; стягнути з банку штрафи передбачені ст. 23 п.1 підпункту 7 та 11 Закону » Про захист прав споживачів « на користь державного бюджету України ( а.с. 49- 55). Вимоги мотивував тим, що банк в порушення умов договору та Законів України поклав на нього , як позичальника відповідальність за валютні ризики , які банк має нести сам, тому що неналежним чином відобразив дану можливість в договорі споживчого кредитування ; банк не надав повної та достовірної інформації про сукупну вартість кредиту , що є однією з ключових претензій до банку , так як сукупна вартість кредиту є значною та невід»ємною частиною ціни кредитного договору . Додатковим підтвердженням обов»язковості вказувати у договорі кредитування сукупну вартість кредиту є офіційний лист -відповідь Нацбанку України від 16.11.2010 року №40-515/5474-20215 . Крім того, банк незаконно підвищив відсоткову ставку по кредиту ; у договорі відсутній будь-який графік платежів з урахуванням відсотків і комісій, а також нечіткі та двозначні положення про ціну кредитного договору. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, повідомлялась неодноразово через [PERSON] Представник банку в суді зустрічний позов не визнала, вказала на його безпідставність , оскільки при укладанні договору сторони погодили всі істотні умови, про що свідчить підпис позичальника на ньому . Згідно п.9.13 Договору [PERSON] підтвердив, що всі умови договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього , що він отримав від банку перед підписанням кредитного договору інформаційний лист згідно до вимог п.2 ст. 11 Закону « Про захист прав споживачів». Позичальник отримав кредит в доларах , тому має повертати його в доларах, та відповідно до п.1.3.1, п.9.2 Договору сторони погодили можливість зміни процентної ставки, а тому в односторонньому порядку вона не змінювалась. Відповідач сплачував в 2009 -2010 роках підвищені відсотки , тим самим прийняв їх зміну . Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», у зв'язку з приведенням своєї діяльності у відповідність до норм Закону України «Про акціонерні товариства», змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». Встановлено, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого по всіх правах та зобов'язаннях виступає Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] 16 липня 2007 року було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11183923000. Відповідно до п.1.1. Кредитного договору банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті 66 624,00 долари США , що дорівнює еквіваленту 336 451, 20 грн. Зазначене підтверджено заявою на видачу готівки №61 від 16.07.2007 року ( а.с. 70) та розрахунком та меморіальним валютним ордером ( а.с. 222 ). Позичальник, відповідно до п. 1.2.2. кредитного договору №11183923000 взяв на себе зобов'язання щодо повернення кредиту в повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені в Графіку погашення кредиту - Додаток №1 до Кредитного договору , але в будь-якому випадку не пізніше 15.07.2028 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту , встановлений на підставі додаткової угоди сторін або вказаного банком терміну (достроково), відповідно до умов розділу 11 цього договору на підставі будь-якого з п.п.2.3, 4.9., 5.3., 5.5., 5.6, 5.8, 5.10, 7.4., 9.2., 9.14. Відповідно до п. 1.3.1 кредитного договору №11183923000 встановлено, що за користування кредитними коштами протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 12,50 % річних. По закінченню строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п.9.2 даного договору. Договір про надання споживчого кредиту № 11183923000 забезпечувався договором поруки №11183923000-П від 16.07.2007 року з [PERSON]. Відповідно до п.1.1 договору поруки поручитель зобов'язується перед Кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобов'язань перед кредитором , що виникли з Кредитного договору №11183923000, укладеного між кредитором та позичальником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Пунктом 1.3 договору поруки встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Згідно із п. 1.4 договору поруки відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Згідно ст.ст.553, 554 ЦК України, п.п.1.3., 1.4, 1.5 договору поруки, поручитель відповідає перед Банком за порушення зобов'язання позичальником, у тому ж обсязі, що і позичальник, в тому числі: за повернення основної суми боргу, відсотків за використання кредитних,коштів, за сплату пені і інших штрафних санкцій, передбачених в кредитному договорі. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Причини невиконання позичальником своїх зобов'язань по кредитному договору ніяким чином не можуть вплинути на виконання поручителем зобов'язань по договору поруки. Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші ,тощо), або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Нормами ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином та у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов 'язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути повернутий позичальником банку у визначеному у кредитному договорі порядку та у встановлений строк, з відповідною сплатою за його користування. Проте, позичальник [PERSON] порушив умови кредитного договору щодо щомісячного погашення заборгованості, чим допускає прострочення повернення чергових частин кредиту протягом тривалого часу. Відповідно до ст.ст. 1048, 1050 ЦК України в разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики. Згідно розділу 7 п. 7.3 договору у випадку порушення позичальником вимог п.п.2.3, 4.9, 5.3., 5.5., 5.6., 5.8, 5.10, 7.4., 9.2.,9.14 договору банк набуває право вимоги дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку встановленому розділом 11 цього договору. Згідно п.7.6. позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф (неустойку) в сумі 500 грн. за порушення своїх зобов»язань (в тому числі і за порушення термінів виконання зобов»язань),встановлених п.п.4.3., 4.4., 4.5., 4.7. В зв'язку з тим, що позичальник та поручитель, не виконують належним чином свої обов'язки щодо своєчасного та повного погашення кредиту та плати за кредит, банк направив позичальнику та поручителю листи з вимогою про сплату заборгованості по сплаті кредиту за № 139/3 -22-015-730 від 08.09.2010 р. та 139/3 -22-015-735 від 08.09.2010 р. Однак, прострочена заборгованість в розмірі 1175,38 доларів США не була погашена. Загальна заборгованість відповідачів по Кредитному договору станом на 11.03.2011 року становить - 72663 долари США 94 центи( по курсу НБУ відносно гривні еквівалент 576 595 грн. 60 коп.), в тому числі: по кредиту у розмірі- 61864 долари США 92 центи( за курсом НБУ відносно гривні еквівалент 490904, 33 грн.); по відсоткам - 9604 долари США 27 центи(по курсу НБУ відносно гривні еквівалент 76210,84 грн.); по пені за несвоєчасне погашення кредиту - 532 долар США 34 центи (по курсу НБУ відносно гривні еквівалент 4224, 15 грн.); по пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам -662 долари США 41 цент (по курсу НБУ відносно гривні еквівалент 5256, 28 грн.), та згідно п. 7.6 договору штраф в розмірі 500 грн.( розрахунок надається). Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення із відповідачів заборгованості за договором кредиту є правомірними та мають бути задоволені в повному обсязі. Щодо відмови у задоволенні зустрічного позову , то слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Згідно п. 8 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 9 листопада 2009 року, відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких із заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Утім, усі умови - істотні звичайні і випадкові після укладення договору стають однаково обов'язковими для сторін і у сукупності утворюють зміст договору. Відповідно до умов кредитування кредитного договору кредит відповідачу [PERSON] надавався в іноземній валюті. Згідно зі ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору та визначенні його умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства , тощо. За таких обставин підстав вважати, що передбачені кредитним договором умови суперечать чинному законодавству України не має. Твердження відповідача про те, що банк немає права здійснювати кредитні операції в іноземній валюті є не обґрунтованим та таким, що не відповідають дійсності , виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 47,49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року №2121-111, які визначають, що операції банків розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Стаття 2 вищезазначеного закону визначає банківський кредит як будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Спеціальне законодавство у сфері банківської діяльності не містить приписів, які б забороняли банкам надавати кредити в іноземній валюті або регламентували умови кредитування в іноземній валюті. Чинне законодавство України чітко визначає правомочність банків на підставі банківської ліцензії надавати кредити та бути суб'єктом кредитних зобов'язань. Згідно ч.1 ст. 19 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року №2121-111 банк має право здійснювати банківську діяльність тільки після отримання банківської ліцензії. Відповідно до ч.2 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» (надалі Декрету) генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Тобто, операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями. АКІБ«УкрСиббанк» має банківську ліцензію № 75 від 28 жовтня 1991 року, зареєстровану НБУ на право здійснювати банківські операції, визначені ч.1 та п.п. 5-11 ч.2 с.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року та дозвіл на право здійснення операцій визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною 4 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року згідно з додатком до цього дозволу, яким передбачено право банку на здійснення операцій з валютними цінностями , в тому числі на залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. Пунктом «в» ч.1 с.5 Декрету передбачає вимогу щодо отримання індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення операцій щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак, на даний час законодавством не встановлено терміни і суми кредитів в іноземній валюті як критерії їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування. Відповідно до п.1.4 Положення НБУ №483 від 14.10.2004 року використання іноземної валюти як засобу платежу (валютна операція) - використання будь-яких зобов'язань або оплати товарів, що придбаваються. Пунктом 1.5 вищезазначеного Положення визначено, що використання іноземної валюти як засобу платежу на території України без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк. Виходячи з викладеного, надання та одержання кредиту в іноземній валюті та сплати процентів за цим кредитом не потребує наявності індивідуальної ліцензії. Суд не погоджується з твердженням відповідача про те, що 16.07.2007року, укладаючи вищезазначений договір банк не повідомив споживача про умови, передбачені ч.2 ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів» , в тому числі про орієнтовану сукупну вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору, оскільки при підписанні самого договору сторони погодили всі істотні його умови , відповідач своїм підписом на договорі підтвердив це. Так згідно п.9.13 договору [PERSON] підтвердив, що всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього, що він отримав від банку перед підписання кредитного договору інформаційний лист відповідно до вимог п.2.ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 11, ст. 15 і 23 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі ненадання зазначеної інформації банк несе відповідальність, встановлену ст. 15 і 23 цього Закону, а споживач має право розірвати договір у випадках передбачених цими нормами. Вказаним Законом не передбачено відповідальності та наслідків невиконання Закону у вигляді зміни умов договору у разі ненадання інформації про сукупну вартість кредиту чи визнання недійсним умов п. 1.1. договору щодо надання кредиту у іноземній валюті, як того вимагає [PERSON] Відповідно із умовами вказано договору сторони визначили всі платежі, які здійснюються за договором на користь банку, договір не містить зобов'язання позичальника здійснювати платежі на користь третіх осіб та не вимагає їх від позичальника [PERSON] Відповідно із умовами ст.ст. 1048,1054 ЦК України, встановлено, що банк зобов'язується надати грошові кошти у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором. Розмір процентів встановлюється договором. Пункт 4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» містить перелік умов, які зазначаються у договорі про надання споживчого кредиту. Банк повністю виконав вимоги законодавства при укладенні договору. Пунктами 1.1. та 1.3.1. договору встановлено суму кредиту та розмір процентів, які позичальник повинен сплатити банку. Так, відповідно до п. 1.1. договору банк зобов'язується надати грошові кошти у розмірі та на умовах, встановлених договором (відповідно пункту 1.1. договору в іноземній валюті в сумі 66624 доларів США. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 336451,20 грн. за курсом НБУ, на день укладення договору). Відповідно до п.1.3. договору позичальник повинен сплатити проценти у розмірі 12,5 % річних за використання кредитних коштів. При цьому, зважаючи на закріплений Конституцією України принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (ч. 1 ст. 58), всі рішення банку у будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку після 10 січня 2009 року є неправомірними (рішення Конституційного суду України від 09.02.1999 р. №1-рп/99 «У справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів)»; належним повідомленням боржника щодо підвищення процентної ставки за кредитом є спосіб, визначений сторонами у договорі. Банк має довести, що він повідомив боржника належним чином. Для підтвердження доведення цього факту суд, на нашу думку, може використовувати положення ЦПК України, що стосуються процедури направлення повісток і повідомлень (так званий локальний предмет доказування); неправомірною є зміна процентної ставки, навіть у разі належного повідомлення, якщо договором чітко передбачено підписання в таких випадках додаткової угоди; потрібно також враховувати поведінку сторін після прийняття рішення банком щодо зміни процентної ставки у контексті положень цивільного законодавства про укладення та зміну договору, зокрема:а) якщо боржник сплачує відсотки за новою ставкою, то пропозицію слід вважати прийнятою і правочин вчиненим, враховуючи ч.ч. 2, 3 ст. 205, ч. 2 ст. 642 ЦК України (навіть за відсутності доказів належного повідомлення боржника), так як фактичні дії вказують на прийняття пропозиції. Судом було з"ясовано та підтверджено викладеними поясненнями в зустрічному позові ( а.с. 53), що [PERSON] після підвищення відсотків за користування кредитом в два рази (до 25% річних) сплачував їх на протязі 2009 -2010 років, тобто тим самим він вважав прийнятою пропозицію банку щодо зміни відсотків та правочин вчиненим, враховуючи ч.ч. 2, 3 ст. 205, ч. 2 ст. 642 ЦК УкраїниTO_NOW" width="120" align="0"/> В порядку передбаченому п. 1.3.1. та 9.2. договору банк має право змінити розмір процентів. Розділ 7 договору передбачає розмір пені, яку позичальник повинен сплатити банку за несвоєчасне погашення кредиту та процентів. Умовами договору передбачені всі платежі, які позичальник повинен сплатити на користь банку, та не містять умов про платежі на користь третіх осіб та банк не вимагає їх сплати від позичальника, тому його права не порушені. Крім того, згідно з положеннями ЗУ «Про захист прав споживачів» орієнтовна сукупна вартість кредиту повідомляється перед укладенням договору. Банк виконав усі вимоги вказаного закону, а також повідомив у інформаційному листі про можливі валютні ризики при кредитуванні у іноземній валюті, що позичальник підтвердив своїм підписом у договорі. Факт отримання інформаційного листа підтверджується пунктом 9.13. договору. Отже, з урахуванням викладеного можна зробити висновок, що застосування ЗУ «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей Закон не може застосовуватися, а підлягає застосуванню спеціальне законодавство в системі кредитування. Перед укладенням договору [PERSON] було роз'яснено всі умови кредитування, і у разі незгоди він мав право відмовитися від отримання кредиту в АТ «УкрСиббанк». Однак, [PERSON] обрав валюту кредитування , саме у доларах США, погодився з усіма умовами кредитування, підписав договір про надання споживчого кредиту № 11183923000, та отримав кредит у сумі 66624 долари США, що підтверджується заявкою на отримання кредиту, меморіальним ордером та заявкою на видачу готівки. За вказаних вище підстав у задоволенні вимог за зустрічним позовом необхідно відмовити повністю. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають до стягнення з кожного з відповідачів судові витрати позивача, понесені у зв'язку з розглядом справи . На користь банку підлягає до стягнення з кожного з відповідачів по 850 грн. судового збору та по 60 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Судові витрати по зустрічному позову вважати по фактично понесеним .

Outcome: approved