Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-29 00:00:00

21.09.2010 р. позивач звернулася з позовом у суд до НГВУ „Охтирканафтогаз про визнання права користування житлом у гуртожитку, усунення перешкод та вселення, мотивуючи свої вимоги тим, що починаючи з 2.03.1979 р. перебуває у трудових відносинах із зазначеним підприємством. За місцем роботи згідно ордера отримала ліжко - місце та вселилась у кімнату №47-а по вул. Київська, 94, у м. Охтирка, Сумської обл.. 17.03.1999 р. була зареєстрована за зазначеною адресою. 22.05.2003 р. була зареєстрована у кімнаті №47-а по вул. Київська, 94, у м. Охтирка, Сумської обл. у звязку з переселенням. За час роботи в НГВУ отримала інвалідність 2 гр. На протязі всього часу проживала у зазначеному гуртожитку та несла витрати повязані із цим. У зазначеній кімнаті після неї були зареєстровані інші особи. У липні 2010 р. завідуючий гуртожитком заявив про необхідність виселення із гуртожитку та здачі кімнати адміністрації гуртожитку. При черговому поверненні до гуртожитку виявила, що замок від вхідних дверей кімнати замінений внаслідок чого у неї відсутня можливість доступу в кімнату. Через це вимушена була проживати у [INFO], в будинку померлої матері. 10.08.2010 р. звернулась з листом до керівництва НГВУ „Охтирканафтогаз з проханням усунути перешкоди у користуванні наданою для проживання кімнатою, однак належної відповіді на нього не отримала до цього часу. Адміністрація підприємства в усній формі постійно наполягає на добровільному виселенні та знятті з реєстрації. Тому прохає задовольнити заявлені нею вимоги у повному обсязі. 20.10.2010 р. НГВУ „Охтирканафтогаз звернулось до [PERSON] із зустрічним позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивують тим, що гуртожиток за зазначеною адресою перебуває на балансі підприємства. У 1999 р. [PERSON] було видано ордер за №15 від 5.01.1999 р. на ліжко-місце у кімнаті №47-а гуртожитку по вул. Київська, 94 у м. Охтирка, Сумської обл. У 2003 р. [PERSON] було видано ордер за №9 від 24.01.2003 р. на ліжко-місце у кімнаті №78-а гуртожитку по вул. Київська, 94 у м. Охтирка, Сумської обл.. За даними житлово-ремонтної дільниці НГВУ „Охтирканафтогаз [PERSON] у кімнаті №78-а гуртожитку по вул. Київська, 94 у м. Охтирка, Сумської обл. не проживає з дня реєстрації. Факт не проживання її за зазначеною адресою підтверджують також відповідними довідками. Тому відповідно до підстав передбачених ст. 71 ЖК України прохають вимоги задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримують, зустрічний не визнають. Пояснили, що позивач [PERSON] вселилась у гуртожиток на законних підставах як працівник зазначеного підприємства. Умови її проживання у гуртожитку були не належними. У одну кімнату із нею була вселена та стала проживати із нею на виділеному койко-місці жінка яка є психічно хворою, інколи поводить себе неадекватно. Через це вона була вимушена періодично, тимчасово проживати за місцем проживання матері, так як та хворіла, та у сестри, у знайомих. Також не проживала певний час у гуртожитку через те, що перебувала на стаціонарному лікуванні у медичних закладах у звязку з наявною у неї хронічною хворобою. Плата за користування гуртожитком стягувалась із її заробітної плати підприємством до серпня 2010 р. включно. Проживала постійно з часу вселення до весни 2009 р. Навесні 2009 р. у кімнаті було змінено замок на вхідних дверях. Однак вона зробила дублікат ключів і продовжувала користуватись кімнатою. Керівництвом гуртожитку було викладено вимогу про виселення. Із цього часу їй чиняться перешкоди у користуванні житлом, у кімнату її не допускають. В кімнату було заселено сторонніх осіб. Після цього звернулась до керівника підприємства із цього приводу. Однак будь-якої відповіді на неї так і не отримала. Після цього почала проживати у сестри та у будинку матері, оскільки їй чиняться перешкоди у користуванні ним. Під час перевірки мешканців гуртожитку перебувала на робочому місці. Їй чиняться перешкоди у користуванні кімнатою. Акти про її відсутність за місцем проживання вважає сфальсифікованими. Під час проведення перевірок [PERSON] перебувала на робочому місці. Представник підприємства позовні вимоги не визнає, зустрічний позов підтримує у повному обсязі. Пояснила, що [PERSON] у 1994 р. отримала квартиру у м. Охтирка по вул. Київській 92/38 як член сімї наймача. Однак від приватизації зазначеного житла ухилилась чим свідомо погіршила власні житлові умови. Після смерті матері квартиру успадкувала її сестра, яка також успадкувала домоволодіння у с. Мала Павлівка. Таким чином [PERSON] умисно не набула право власності на житло. Відсутність [PERSON] за місцем реєстрації у гуртожитку підтверджується актами перевірки, показами свідків, листами до підприємства, де остання зазначає інші адреси її мешкання. Питання про вселення нею не ставилось до 2010 р. [PERSON] позитивно характеризується за місцем проживання. Заяву позивач подала тільки тоді, коли було предявлено вимогу про добровільне зняття з реєстрації через не проживання у гуртожитку, дізнавшись про майбутню передачу гуртожитку до комунальної власності та про можливість приватизації кімнати. Поважності причин не проживання у гуртожитку понад встановлений законом строк відповідно до ст. 71 ЖК України не навела. Представники Охтирського МВ УМВС України в Сумській обл. у особі сектору громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб у судове засідання не зявились, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, заслухавши покази свідків, прийшов до наступного. Матеріалами справи встановлено, що гуртожиток, який розташований за адресою: Сумська обл., м. Охтирка, вул. Київська, 94, належить підприємству ВАТ „Укрнафта у особі відокремленого підрозділу НГВУ „Охтирканафтогаз. На період роботи на підприємстві НГВУ „Охтирканафтогаз [PERSON] був виданий ордер № 15 від 5.01.1999 р. на ліжко-місце у кімнаті №47-а гуртожитку по вул. Київська, 94 у м. Охтирка, Сумської обл. У 2003 р. [PERSON] було видано ордер за №9 від 24.01.2003 р. на ліжко-місце у кімнаті №78-а гуртожитку по вул. Київська, 94, у м. Охтирка, Сумської обл. [PERSON] зареєстрована за зазначеною адресою і на даний час. [PERSON] працює в НГВУ „Охтирканафтогаз і є інвалідом 2 групи. За даними житлово-ремонтної дільниці НГВУ „Охтирканафтогаз [PERSON] у кімнаті №78-а гуртожитку по вул. Київська, 94 у м. Охтирка, Сумської обл. не проживає з дня реєстрації 22.05.2003 р.. Згідно з долученими до справи довідкою та актами від 18.05.2009 р., 1.07.2010 р., 19.07.2010 р., 26.07.2010 р., 26.08.2010 р. встановлено, що відповідач за місцем реєстрації не проживає її речі в зазначеній кімнаті гуртожитку відсутні. Допитана як свідок [PERSON], пояснила, що працювала в гуртожитку на посаді завідуючої починаючи з 2007 р., з періодичними переведеннями на іншу роботу на стадіон „Нафтовик. З цього часу [PERSON] у гуртожитку не проживала, хоча декілька разів приходила до чергової кімнати телефонувати. Будь-яких перешкод у користуванні кімнатою їй не чинилось. Особистих речей [PERSON] у зазначеній кімнаті не було. Скарг з боку [PERSON] з цього приводу не надходило. Іншу мешканку кімнати 78-а [PERSON], яка хоча й хворіє, характеризує з позитивного боку. Вона неодноразово бачила [PERSON] як та постійно ходила з роботи та на роботу з будинку, що розташований напроти - по вул. Київській, 92, у м. Охтирка (там знаходиться квартира належна сестрі). Допитаний як свідок [PERSON] пояснив, що працює з вересня 2008 року на посаді начальника ЖРЕД НГВУ „Охтирканафтогаз. Із цього часу ініціюється питання про передачу гуртожитку територіальній громаді міста. Ним було складено списки громадян, які зареєстровані, але не фактично не проживають у ньому. Він неодноразово бачив [PERSON] як та постійно ходила з роботи та на роботу з будинку, що розташований напроти - по вул. Київській, 92, у м. Охтирка. Він приймав участь у перевірках щодо встановлення фактів проживання у гуртожитку про що складались відповідні акти. [PERSON] будь-яких претензій з приводу не можливості проживання в кімнаті не висловлювала. Мешканку кімнати 78-а, яка хоча й хворіє, характеризує з позитивного боку. Особистих речей [PERSON] у зазначеній кімнаті не було. На початку 2009 р. [PERSON] було запропоновано знятись з реєстрації у гуртожитку, однак та відмовилась, оскільки висловила бажання прийняти участь у приватизації кімнати після передачі її у комунальну власність. Вона погрожувала звернутись до прокуратури та суду з приводу наявності перешкод у користуванні житлом. Будь-яких вказівок підлеглим щодо не допуску [PERSON] до гуртожитку не давав. Допитана як свідок [PERSON] показала, що проживає у гуртожитку з 1989 року у кімнаті №77. [PERSON] бачила лише декілька разів, коли та приходила до кімнати. Це було дуже давно, точного часу не памятає. Однак те, що остання користувалась кімнатою, як то ночувала у ній чи користувалась спільною кухнею, підтвердити не може. З мешканкою кімнати №78-а [PERSON] підтримує нормальні стосунки, незважаючи на хворобу вона веде себе адекватно, з сусідами не свариться. Особистих речей [PERSON] у зазначеній кімнаті немає. Допитана як свідок [PERSON] пояснила, що працює з 1997 р., спочатку прибиральницею, а потім, з 2002 р., черговою гуртожитку в НГВУ „Охтирканафтогаз. Приймала участь у перевірці громадян, які зареєстровані, але фактично не проживають у ньому. Внаслідок зазначених перевірок були встановлені факти не проживання у гуртожитку [PERSON]. Зі слів іншої мешканки даної кімнати [PERSON] речей [PERSON] в кімнаті не було. [PERSON] характеризує з позитивного боку. Будь-яких перешкод [PERSON] у користуванні кімнатою не чинилось. Допитана як свідок [PERSON] показала, що вселилась до кімнати гуртожитку за №78А у січні 2003 р., до реєстрації [PERSON] у ній. Жодного дня [PERSON] у зазначеній кімнаті не проживала. Речей до кімнати не заносила. На протязі всього часу вона декілька разів змінювала ключ від вхідних дверей. З [PERSON] бачиться дуже часто у адмінбудівлі НГВУ, але та жодного разу не прохала у неї ключ від вхідних дверей до зазначеної кімнати. Стверджує що [PERSON] неодноразово прохала її повідомляти адміністрацію гуртожитку про те, що та проживає в кімнаті, однак вона відмовила їй. Будь-яких перешкод [PERSON] у користуванні кімнатою не чинилось. Допитана як свідок [PERSON] показала, що з 2004 року проживає у гуртожитку. В кімнаті за № 78А не проживала, як про це стверджувала позивачка, лише була деякий час зареєстрована у ній. Останні 4 роки проживає у гуртожитку, але жодного разу [PERSON] не бачила там. У суду немає підстав ставити під сумнів покази зазначених свідків. Таких доказів суду не надано. З огляду на викладене суд прийшов до висновку про те, що позивач [PERSON] дійсно починаючи з часу реєстрації в кімнаті за №78А гуртожитку не проживала в ній, і наміру такого не мала, оскільки мала можливість проживання в більш комфортних умовах, як у квартирі по вул. Київській 92/38 у м. Охтирка, яка надавалась її померлій матері і в яку вона вселялась як член сімї наймача, та яка згодом була приватизована її сестрою, так і у будинку матері, що у с. Мала Павлівка, по вул. Леніна, 51, яку також як спадщину отримала її сестра [PERSON]. Основною метою її реєстрації у кімнаті гуртожитку був намір постановлення та перебування на квартирному обліку, як працівника підприємства, що потребує поліпшення житлових умов. Даний факт підтверджується також показами допитаного як свідка [PERSON] який показав, що працює головою профспілкового комітету НГВУ „Охтирканафтогаз. За спільним рішенням адміністрації підприємства та профкому працівників підприємства прописували у гуртожитку для подальшого їх постановлення на квартирний облік, хоча переважна більшість зазначених осіб у ньому не проживала. Він вважає що для не допуску [PERSON] до кімнати гуртожитку немає підстав, бо це питання не погоджене з профспілковим комітетом підприємства. [PERSON] близько 2 років тому звернулась до нього із скаргою про не надання ключа від гуртожитку. Вважає дані дії незаконними. У цій частині до показів свідка суд відноситься критично, оскільки право підприємства на звернення до суду з позовом про визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням погодження з профспілковим комітетом підприємства не потребує. Факти не допуску [PERSON] до кімнати гуртожитку спростовуються показами вищезазначених свідків, а сам [PERSON], про що сам зазначив у суді, безпосереднім очевидцем зазначених подій не був. Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що пояснення [PERSON] про те, що вона користувалась кімнатою і проживала, хоча і тимчасово у ній, не відповідають дійсності. Останній адміністрацією гуртожитку робились усні попередження або про вселення та реальне проживання в кімнаті гуртожитку, або про добровільне зняття з реєстрації у ньому. При цьому [PERSON] дізнавшись про можливість передачі гуртожитку у комунальну власність та можливість прийняти участь у приватизації почала вживати певних заходів для збереження реєстрації у кімнаті гуртожитку, як-то звернулась із усною скаргою до голови профкому, однак наміру проживати у ньому не мала, бо на протязі усього часу могла звернутись до іншої мешканки [PERSON] з проханням надати дублікат ключа від вхідних дверей, вселитись та використовувати надане їй ліжко-місце для проживання. Згідно показів свідків будь-яких перешкод їй у цьому не чинилось ані мешканкою кімнати [PERSON], ані адміністрацією гуртожитку. Тому пояснення [PERSON], яка не надала будь-яких інших доказів із цього приводу, про наявність перешкод суд оцінює критично і не бере до уваги. Суд не може розцінювати як поважну причину не проживання [PERSON] на протязі усього часу в гуртожитку через необхідність навчання та стаціонарного лікування, оскільки дані обставини мали тимчасовий характер, а зібраними доказами доведено факти не вселення та не проживання її у гуртожитку взагалі. Крім того, сама позивачка у судовому засіданні зазначила, що за хворою матірю, яка була прикута до ліжка, переважно доглядала її сестра. Посилання позивачки як на поважність не проживання у зазначеному гуртожитку, на не належні умови проживання, зокрема - вночі відсутнє водопостачання, спільний з іншими мешканцями санвузол, інша мешканка кімнати [PERSON] є психічно хворою людиною, суд не може прийняти до уваги, оскільки умови проживання у гуртожитку є належними, будь-яких доказів того, що вона зверталась із скаргами до адміністрації із цього приводу суду не надано. Інша мешканка кімнати [PERSON] дійсно хворіє на психічне захворювання, однак позитивно характеризується за місцем проживання та роботи. Як пояснила у суді сама [PERSON] з увімкненим світлом вона спить тільки тоді, коли ночує сама у кімнаті. Інші висловлювання позивачки про неадекватну поведінку [PERSON] суд розцінює як надумані, обєктивними доказами не підтверджені. Надання позивачкою медичних карток та поштової кореспонденції, де зазначена її реєстрація у кімнаті гуртожитку, як доказ проживання у гуртожитку прийнятий судом взяти не може, оскільки він підтверджує лише її реєстрацію, що сторони у судовому засіданні не оспорюють. Доводи позивачки про те, що на її ліжко-місце були вселені та проживали інші особи також повністю спростовані показами свідків. Допитана як свідок [PERSON] показала, що мешкає [ADDRESS], з 1996 року. Із [PERSON] знайома виключно візуально. ЇЇ сестра у власності має квартиру в цьому будинку, а [PERSON] в ній не проживає, лише бачила, як та декілька разів навідувалась туди. Однак покази даного свідка ніяким чином не підтверджують факт проживання [PERSON] у гуртожитку. Судом встановлено, що після припинення відрахувань із заробітної плати оплати за гуртожиток у липні 2010 р. зверталась з листом до адміністрації підприємства (факт відправлення листа підтвердила у судовому засіданні допитана як свідок [PERSON], однак факт його надходження до підприємства належними доказами встановлений не був). Зазначені дії підприємства суд вважає правомірними, оскільки у нього були законні підстави вважати, що внаслідок постійного багаторічного не проживання у виділеній кімнаті без поважних причин [PERSON] втратила право користування нею. Свідок [PERSON], яка є сестрою позивачки за первинним позовом, показала, що їй відомо що сестрі адміністрація гуртожитку близько 1 року чинить перешкоди у користуванні кімнатою у гуртожитку. Де мешкає сестра їй не відомо. У належній їй квартирі по вул. Київській 92/38, та у домоволодінні в с. Мала Павлівка остання не постійно не проживає, але дублікат ключа вона їй надала. У кімнаті, яка була виділена сестрі, відсутні належні умови проживання, оскільки там також проживає хвора жінка. Суд критично ставиться до показів зазначеного свідка, вважає їх такими, що спрямовані на сприяння сестрі вирішити спір на свою користь, із огляду на родинні стосунки та перебування у власності житла від отримання чистини якого позивачка [PERSON] ухилилась на її користь. Відповідно до ст. 71 ЖК України за наймачем зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Таким чином, вимоги позивачки [PERSON] з огляду на встановлені вище обставини задоволенню не підлягають. Зустрічний позов підприємства підлягає задоволенню в частині визнання особи такою, що втратила право користування приміщенням, бо в суді було беззаперечно доведено факт не вселення та не проживання [PERSON] у кімнаті гуртожитку із часу її виділення та не встановлено поважності причин не проживання в ній на протязі всього часу. Разом із тим, у задоволенні позовних вимог позивачки щодо зобовязання відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Охтирського МВ УМВС України про зняття [PERSON] з реєстраційного обліку, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням є самостійною підставою для зняття такої особи з реєстрації місця проживання відповідним органом виконавчої влади з питань реєстрації, а тому в даному випадку вирішення цього питання взагалі не потребує судового втручання. Питання про судові витрати необхідно вирішити у відповідності до ст. 84, 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст. 71 ЖК України,

Outcome: partial