Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивувала тим, що успадкувала після смерті батька - [PERSON] 1/8 частину двокімнатної квартири [ADDRESS]. !4 частина цієї квартири була отримана нею раніше в порядку приватизації житла, а іншими співвласниками в рівних частках (по 1/8 кожному) є решта спадкоємців за законом - батьки померлого і його дружина, відповідачка по справі. Остання створює перешкоди в користуванні даною квартирою, оскільки відібрала і не повертає ключів від вхідних дверей квартири, забрала документи на оплату платежів та заперечує проти її перебування в квартирі. Зазначала також, що квартира є неподільною річчю, частка відповідачки в ній є незначною і не може бути виділена їй у натурі, а спільне проживання чи користування квартирою неможливе через конфліктні відносини сторін. Після уточнення своїх вимог в судовому засіданні позивачка та її представник просили припинити на підставі ст. 365 КК України право позивачки на 1/8 частку спірної квартири із сплатою грошової компенсації за рахунок коштів, внесених на депозитний рахунок ТУ ДСА в Сумській області, визнавши права власності на цю частку за позивачкою. Також зобовязати відповідачку не чинити перешкод по володінню та користуванню квартирою і надати ключі від вхідних дверей квартири. Треті особи - [PERSON] і [PERSON] про свою участь у справі не заявили, направили суду письмові заяви, в яких позовні вимоги підтримали, просили справу розглянути за їх відсутності (а.с. 14-15). Відповідачка та її представник позов не визнали і обґрунтовували свої заперечення тим, що хоча частка відповідачки в квартирі є незначною і не може бути виділена їй в натурі, однак припинення її права власності завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки та її неповнолітньої дитини, які проживають в спірній квартирі та іншого житла не мають. Доходи відповідачки не дозволять їй наймати житло. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами те, що позивачці належить 5/8 часток квартири [ADDRESS], а по 1/8 цій квартири належить [PERSON], [PERSON] і відповідачці [PERSON]В.(а.с. 5, 7-8, 25). Згідно технічного паспорту на квартиру (а.с. 8-10) вона складається з 2 житлових кімнат площею 9,8 і 15.6 м2, комори, кухні, ванної кімнати, 3 коридорів, веранди і має загальну площу 64,2 м2. За висновком будівельно-технічної експертизи (а.с. 26-52) ринкова вартість домоволодіння складає 61200 грн. Виділ відповідачці [PERSON] 1/8 частини квартири з наданням співвласникам окремих ізольованих приміщень є неможливим. Відповідно до частини першої статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1)частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2)річ є неподільною; 3)спільне володіння і користування майном є неможливим; 4)таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Із змісту зазначеної норми закону випливає, що припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України випадку, але лише в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Пленум Верховного Суду України у пунктах 7, 12 постанови № 20 від 22 грудня 1995 року із наступними змінами Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності роз'яснив, що оскільки за чинним законодавством суд вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном. то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним. Вирішуючи питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю - за дійсною вартістю мийна на час розгляду спору. В спірній квартирі зареєстровані і проживають відповідачка та її неповнолітня дитина, [INFO], що видно із записів в будинковій книзі, довідки квартального (а.с. 59-63,75, 90). Згідно довідок Путивльського БТІ іншого житла за ними не зареєстровано ( а.с. 72-73). Наведене є підставою для висновку про те, що хоча частка відповідачки у спільній власності є незначною і не може бути виділена їй в натурі, однак припинення її права на частку у квартирі завдасть істотної шкоди відповідачці та її неповнолітній дитині, оскільки ця квартира є їхнім постійним місцем проживання, іншого житла вони не мають, а рівень доходів відповідачки (а.с. 74) не дозволить їй придбати нове власне житло. Крім того, з пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що ними фактично обговорювалась лише купівля- продаж цієї квартири, а питання спільного користування цим житлом не ставилось. Доказів щодо неможливості такого спільного користування позивачкою не надано, а її доводи про намір утворити власну сімю і неможливість спільного проживання двох сімей, стосуються майбутнього, а тому носять характер припущення. Твердження представника позивачки про те, що таке припинення не вплине на проживання відповідачки або членів її сімї в квартирі, суд також вважає безпідставним, оскільки право користування цим житлом є складовою її права у спільній власності на квартиру, а право проживання в якості членів сімї [PERSON] ними було втрачено після смерті останнього. Отже, наявні у справі докази та їх належна оцінка вказують на те, що позов в цій частини задоволенню не піддягає. Що стосується решти позовних вимог, то суд знаходить їх обґрунтованими, оскільки поясненнями відповідачки у судовому засіданні, показаннями свідків [PERSON] і [PERSON] знайшло свого підтвердження те, що у здійснення позивачкою права спільної часткової власності, встановленого ст. 358 ЦК України, існують перешкоди з боку відповідачки, яка добровільно не надає ключів від вхідних дверей квартири, заперечуючи проти знаходження в ній позивачки, яка позбавлена можливості потрапити у житло. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд вважає можливим визначити порядок виконання судового рішення в частині надання ключів від квартири шляхом встановлення терміну такої передачі - 10 днів з дня набрання рішенням суду законної сили, враховуючи відсутність у позивачки іншого житла. На підставі викладеного, ураховуючи п. 7, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності ( із наступними змінами ),

Outcome: partial