Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить визнати договір купівлі-продажу квартири № 22, по вул. Гайдара, буд. № 37 в м. Одесі за № 606/98 від 21.03.1998 року дійсним. Також позивачка просить визнати за нею право власності на ? частини вказаної квартири після смерті її чоловіка [PERSON], що помер 24.12.2010 року. При цьому вона посилається на те, що вказана квартира була набута нею з чоловіком в шлюбі та не реєструвалася нотаріально через придбання її на Одеській новій біржі. Позивачка в судове засідання не зявилась, надала заяву в якій позов визнала та просила справу розглядати за її відсутністю. Відповідачка в судове засідання не зявилась, надала заяву в якій позов визнала та просила справу розглядати за її відсутністю. Представник третьої особи Сьомої Одеської Державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, надав заяву в якій просить справу розглядати за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 01.03.1986 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 01.03.1986 року виданого Малиновським районним відділенням ЗАГС. 21.03.1998 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири № 22, по вул. Гайдара, буд. № 37 в м. Одесі за № 606/98. Вказане підтверджується копією договору купівлі-продажу № 606/98 від 21.03.1998 року укладеного на Одеській новій біржі. Також вказаний договір було зареєстровано у КП ОМБТІ та РОНвід 31.03.1998 року. Між сторонами по договору було виконано всі умови договору, тобто [PERSON], [PERSON] сплачено обумовлено вартість квартири а відповідачка звільнила квартиру та знялася з реєстрації. Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомості стало обовязковим починаючи з 1 січня 2004 року у звязку із вступом в силу нового Цивільного Кодексу України, на підставі якого видано Інструкцію Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами Українизатверджену Наказом Мінюсту України № 20/5 від 03.03.2004 р., яка використовується нотаріусами при вчинені дій з посвідчення відповідного правочину. Таким чином, виникла ситуація в якій позивачка не може реалізувати своє законне право, а саме прийняти спадщину яка відкрилася після смерті [PERSON], який помер 24.12.2010 року. Вказане підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] від 25.12.2010 року та копією відповіді сьомої Одеської державної нотаріальної контори від 01.03.2011 року за № 910/02-14. Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 15 Закону України № 1956-XII Про товарну біржувід 10.12.1991 р., угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, та угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином, на час укладення біржового Договору купівлі продажу нерухомого майна № 606/98, а саме 21.03.1998 р., - було додержано вимоги законодавства щодо форми договору. Окрім того, 31 березня 1998 року зазначений договір, як підставу виникнення права власності на зазначену квартиру, було належним чином зареєстровано в КП ОМБТІ та РОН. Відповідно до ч.2 ст. 220 Цивільного Кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Таким чином, суд вважає можливим визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири № 22, по вул. Гайдара, буд. № 37 в м. Одесі за № 606/98 від 21.03.1998 року укладений на Одеській новій біржі між [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Також суд вважає за можливе визнати право власності на ? частини вказаної квартири за позивачкою, так як вона є спадкоємцем першої черги як дружина померлого та своєчасно звернулась до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Під час звернення до нотаріальної контори їй було відмовлено у визнанні за нею права власності через те, що договір купівлі-продажу вказаної квартири не був посвідчений нотаріально та запропоновано звернутися до суду. На момент відкриття спадщини та після смерті [PERSON] позивачка постійно мешкає в зазначеній квартирі, сплачує комунальні послуги, користуються спадковим майном як власністю. [PERSON] прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Відповідачка [PERSON], право власності не оскаржує. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно до ч. 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з ч. 2, 3 ст 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статях 1261 1265 цього Кодексу, Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, позивачка є спадкоємцем першої черги за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом року, встановленого статтею 1270 Цивільного Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Відповідачка [PERSON] не заперечувала проти визнання права власності за [PERSON]. У судовому засіданні доведено, що позивачка фактично прийняла спадкове майно, у зв'язку з чим, суд визнає за нею право приватної власності на квартиру № 22, по вул. Гайдара, буд. № 37 в м. Одесі.

Outcome: approved