Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-11 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач, прокурор Піщанського району, просив: визнати протиправними дії з не включення до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), зобов»язати включити до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) визнати права на земельну частку (пай) в земельному пайовому фонді СВАТ «Сад України», [PERSON] Василівани, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В обґрунтування вимог посилався на те, що відповідно до положень Указів президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»№ 666/94 від 10.11.1994 року, «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»№ 720/95 від 8.08.1995 року, «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки»№ 1529/99 від 3.12.1999 року, позивачи, працюючи у вказаному підприємстві, були членами колективного сільськогосподарського підприємства, та мали право на земельну частку (пай). На момент їх звільнення з роботи їм не було видано відповідний сертифікат - свідоцтво про право власності на земельну частку (пай) в земельному фонді СВАТ «Сад України», не було укладено з ними також договору оренди землі. 2009 року вони звернулися до адміністрації СВАТ «Сад України»з заявами, де вимагали включити їх до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) та видати відповідний сертифікат. Їх повідомлено, що вона не мають права на пай. Позивачи вважають, що адміністрацією СВАТ «Сад України»свідомо та грубо порушено їх конституційні права, передбачені ст. 46 Конституції України, а саме право власності на землю, за наступних підстав. Відповідно ч. 2 п. 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»№ 720/95 від 8.08.1995 року паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. У випадку відповідача це 5 травня 1996 року, коли радгосп було перетворено на акціонерне товариство. Відповідно ч. 2 п. 2 цього Указу, право на земельну частку (пай) мають члени сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Тобто у позивачив право на земельну часку виникло ще 5 травня 1996 року. На момент внесення змін до Перехідних положень Земельного кодексу України де вони також працювали в СВАТ «Сад України», були його членами та акціонерами, тобто свого права не втратили. При звільнені їм не було видано сертифікат, не було повідомлено про причини затягування паювання на підприємстві, а також про те, чи включено їх до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). Відповідно ч. 4 п. «а»розд. 1 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки»№ 1529/99 від 3.12.1999 року запроваджено обов'язкове укладення підприємствами, які використовують землю для сільськогосподарських потреб, договорів оренди земельної частки (паю) з власниками цих часток, з виплатою орендної плати у натуральній або грошовій формі. Невиконання цієї вимоги відповідачем призвело до завдання позивачам матеріальної шкоди через неотримання орендної плати, розмір якої встановити неможливо через відсутність будь-яких відомостей про розмір і вартість земельної частки (паю). Відповідач позовних вимог не визнав і стверджував, що позивачи помилаються щодо своїх прав, оскільки у розпаюванні землі під садками та іншими плодоягідними насадженнями є суттєві відзнаки, які різнять його від інших землекористувачів. Заслухавши позивачів, відповідача, дослідивши та перевіривши докази надані сторонами в справі, суд вважає позовні вимоги безпідставними та такими що не підлягають до задоволення. Так, Указом Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени сільськогосподарського підприємства, кооперативу, акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу чи товариства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Право власності на землю закріпляється державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими радами. Державний акт на право колективної власності на землю видається сільськогосподарському підприємству, кооперативу, акціонерному товарстиву із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства та в колективній власності громадян. Чинним законодавством встановлено, що підприємство діє на основі статуту. Статут підприємства визначає порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї. Список громадян, як додаток до державного акту, формується самим підприємством відповідно до статуту, розглядається і затверджується загальними зборами (зборами уповноважених) членів підприємства та підписується головою місцевої ради і головою колективного сільськогосподарського підприємства. Отже, виходячи з вищевикладеного, право громадян - членів недержавного сільськогосподарського підприємства як співвласників колективної власності на землю набувається з дня видачі, в установленому порядку, державного акта на право колективної власності на землю недержавному сільськогосподарському підприємству з обов'язковим додатком, списком громадян - членів зазначеного підприємства. Паювання земель сільськогосподарських акціонерних товариств відбувається згідно з вимогами Земельного кодексу України, Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних часток (паїв)". Статею 4 ч. 2 Земельного кодексу Української РСР в редакції 1990 року передбачено, що не можуть передаватись у колективну та приватну власність землі сільськогосподарських науково-дослідних установ і навчальних закладів та їх дослідних господарств, учбових господарств навчальних закладів, державних сортовипробувальних станцій і сортодільниць, елітно-насінницьких і насінницьких господарств, племінних заводів, племінних радгоспів і конезаводів, господарств по вирощуванню хмелю, ефіроолійних, лікарських рослин, фруктів і винограду. Радгосп «Сад України» був і залишається на даний час підприємством з вирощування фруктів, що підтверджується його членством з 1998 року в корпорації «Вінницясадвинпром». До втрати чинності вказаної норми після втрати чинності Земельним Кодексом УРСР 1.01.2002 року землі підприємства не підлягали розпаюванню та приватизації. З 2002 року підприємством проводилась робота з розпаювання земель, а саме була сформована комісія по підготовці документів та складенню списків членів СВАТ «Сад України», які мають право на земельну частку (пай). Списки осіб, які мають право на земельну частку були затверджені загальними зборами трудового колективу СВАТ «Сад України»19 червня 2009 року. Дозвіл на виготовлення технічної документації з роздержавлення, приватизації та розпаювання земель був наданий підприємству лише 05.06.2009 року, згідно розпорядження голови Піщанської РДА № 175. На час формування та затвердження вказаних списків було внесено зміни до ЗК України, Законом України від 3 квітня 2003 року № 675-УІ, який передбачає, що члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності Земельним кодексом (1.01.2002 року) не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа. Таким чином, позивачі припинивши трудові стосунки з підприємством, втратили права на земельну частку (пай) в земельному пайовому фонді відповідача. В зв»язку із цим, є необґрунтованими вимоги про укладання угод оренди земельних паїв, оскільки право на них позивачами втрачено. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed