Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «Референт» про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 25 червня 2010 року між ним як фізичною особою та відповідачем було укладено договір безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №01-25/2010 у письмовій формі. На виконання умов договору позивач 25 червня 2010 року перерахував на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 20000 грн згідно меморіального ордеру. 14 липня 2010 року позикодавець перерахував на розрахунковий рахунок позичальника грошові кошти в сумі 24397 грн. Згідно п.3.2 договору остаточною датою повернення позики вважається 30 вересня 2010 року, проте, станом на 01 жовтня 2010 року та на час звернення до суду відповідач не виконав покладені на нього обовязки за договором позики. Грошові кошти позивачеві не повернув. Таким чином на день звернення [PERSON] до суду загальна сума боргу за договором становить 44397 грн. Крім того, відповідач заборгував 713 грн 87 копійки інфляційних втрат та 397 грн 75 копійок трьох відсотків річних за 109 днів прострочки ( з 01 жовтня 2010 року по 17 січня 2011 року). В звязку з викладеним позивач просить суд стягнути із відповідача зазначені вище суми заборгованості та судові витрати, понесені при зверненні ним до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснив, що кошти за договором він вносив особисто на рахунок підприємства. Чому відсутні реквізити особи, яка перераховувала гроші в липні місяці 2010 року, йому невідомо. Пояснив, що по даний час кошти йому не повернуті. Представник відповідача ПП «Референт» - [PERSON], який діє на підставі довіреності, - позовні вимоги не визнав, пояснив, що позивачем, в разі, якщо він дійсно перераховував кошти підприємству, порушено вимоги договору в частині того, що кошти були перераховані після трьох днів з дня його підписання, як це передбачено договором. Крім того, вважає, що позивачем не доведено, що саме він особисто перераховував другу частину коштів в липні місяці, оскільки в квитанціях відсутні реквізити особи, яка здійснювала перерахунок. При цьому він не заперечує, що підприємство отримало всю суму коштів, які перераховувалися через банківську установу на відповідний рахунок. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом установлено, що між [PERSON] та ПП «Референт» 25 червня 2010 року було укладено договір безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №01-25/2010, за яким позикодавець ([PERSON]Ю.) передає у власність позичальника (ПП «Референт») безвідсоткову поворотну фінансову допомогу протягом трьох календарних днів з моменту підписання договору в розмірі 50000 грн, а позичальник зобовязується повернути таку ж суму грошових коштів. Остаточною датою повернення позики вважається 30 вересня 2010 року (а.с.7). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно копії меморіального ордеру від 25 червня 2010 року та квитанції від 14 липня 2010 року (а.с.8), оригінали яких були надані позивачем у судовому засіданні, на виконання умов договору №01-25/2010 від 25 червня 2010 року на розрахунковий рахунок відповідача було перераховано через банківську установу відповідно 20000 грн та 24397 грн. Таким чином, на рахунок відповідача за вказаним договором було перераховано загалом 44397 грн. Суд вважає, що посилання представника відповідача на те, що невідомо, хто саме перераховував кошти в липні місяці 2010 року, є безпідставним, оскільки, згідно наданих банківських розрахункових документів вбачається, що сума коштів в розмірі 24397 грн була перерахована на рахунок відповідача саме за умовами договору, який було укладено між сторонами. Крім того, представником відповідача не заперечується факт отримання підприємством всієї зазначеної вище суми коштів. У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на вказану норму Закону, із відповідача на користь позивача підлягають до стягнення три проценти річних від прострочено суми, що складає 397 грн 75 копійок, та 713 грн 87 копійок інфляційних втрат. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати, повязані з сплатою ним при предявлені позову 102 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи та 445 грн 09 копійок сплаченого державного мита. Крім того, із відповідача на користь держави підлягають стягненню 18 грн недоплачених позивачем при зверненні до суду витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На підставі викладеного та

Outcome: approved