Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-25 00:00:00

11.01.2010 року ДП «Бердянський морський торговельний порт» звернулось з позовом до [PERSON] про виселення та стягнення заборгованості, який уточнили 18.05.2010 року (а.с.49), вказуючи, що в березні 2003 року до ДП «Бердянський морський торговельний порт» звернувся начальник Бердянського міського управління державної ветеринарної медицини з письмовим клопотанням про надання місця у гуртожитку для тимчасового проживання [PERSON] На підставі договору найму жилого приміщення від 01.10.2003 року підприємство надало відповідачу в тимчасове користування ліжко-місце в кімнаті №307 гуртожитку по вул. Димитрова,42 в м. Бердянську строком на один рік. [PERSON] відмовився реєструватися за місцем проживання, оскільки він зареєстрований у Харківській області, де має власне житло. Після закінчення строку дії зазначеного договору він продовжувався на 2004 та 2005 роки, аз1листопада 2005 року з [PERSON] було укладено новий договір тимчасового найму жилого приміщення в гуртожитку до 1 серпня 2006 року. Враховуючи велику кількість працівників, які перебувають у черзі на отримання житла в гуртожитку, адміністрацією та профспілковою організацією підприємства 27 квітня 2006 року та 19 лютого 2007 року були прийняті рішення про відмову в продовженні строку дії договорів тимчасового проживання в гуртожитку з особами, які не є працівниками порту. Згідно зазначених рішень [PERSON] неодноразово письмово попереджався, що договір найму житла з ним укладатись не буде і що після першого серпня 2006 року він повинен звільнити займану кімнату в гуртожитку. Не зважаючи на попередження у письмовій формі [PERSON] категорично відмовився звільнити займану кімнату і продовжує проживати в гуртожитку без будь-яких правових підстав. У червні 2009 року з'ясувалось, що [PERSON] з 15 березня 2006 року звільнився з управління ветеринарної медицини м. Бердянська, і після цього втратив право проживання в гуртожитку, оскільки жиле приміщення йому надавалось тимчасово як працівникові управління ветеринарної медицини м. Бердянська лише на час роботи в даній установі. Крім цього, [PERSON] несвоєчасно сплачував вартість проживання у гуртожитку та вартість наданих комунальних послуг, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 1401 грн. 88 коп. Оскільки відповідач не є працівником порту, не зареєстрований в спірному гуртожитку, не працює в управління ветеринарної медицини м. Бердянська, має власне житло за місцем реєстрації у Харківській області просили виселити його зі спірного жилого приміщення та стягнути заборгованість в сумі 1401,88 грн. У судовому засіданні представники позивача вимоги підтримали і просили їх задовольнити. Відповідач позов в частині виселення не визнав, оскільки у нього немає іншого житла. Позовні вимоги про стягнення заборгованості визнав. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Листом від 03.03.2003 року управління Державної ветеринарної медицини в м. Бердянську просило виділити [PERSON] ліжко-місце в гуртожитку по вул. Димитрова,42 в м. Бердянську (а.с.7). 09.09.2004 року, 20.06.2005 року управління Державної ветеринарної медицини в м. Бердянську просило продовжити строк договору тимчасового найму [PERSON] житлового приміщення в гуртожитку по вул. Димитрова,42 в м. Бердянську (а.с.9,10). 13.09.2004 року [PERSON] подав заяву про продовження договору найму кімнати в гуртожитку по вул. Димитрова,42 в м. Бердянську (а.с.8). 01.10.2003 року ДП «Бердянський морський торговельний порт» та [PERSON] уклали договір найму жилого приміщення в гуртожитку по вул. Димитрова,42 в м. Бердянську. Строк дії договору до 01.10.2004 року. Дія договору продовжена до 01.06.2005 року (а.с. 12). Між позивачем та відповідачем 01.11.2005 року було укладено новий договір про надання жилої площі в гуртожитку. Строк дії якого закінчився 01.08.2005 року (а.с. 13). 27.04.2006 року та 19.02.2007 року профспілковим комітетом і адміністрацією ДП „Бердянський морський торговий порт прийнято рішенням про попередження всіх осіб сторонніх організацій, що проживають в гуртожитку по вул. Димитрова,42 про те, що з 01.08.2006 року та з 01.08.2007 року строк дії договору на їх проживання продовжуватись не буде (а.с.16,17). 31.05.2006 року, 30.06.2006 року, 01.08.2006 року, 04.04.2007 року [PERSON] був попереджений про закінчення з 01.08.2006 року, 15.08.2006 року, 01.08.2007 року дії договору житлового найму спірного жилого приміщення (а.с. 19,20). Згідно частин 1-3 статті 132 ЖК України сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Відповідно до вимог ст.ст. 127 - 129 ЖК України, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та відповідного профспілкового комітету. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку видається спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідач вселився та проживає в гуртожитку без дотримання порядку, встановленого ст.ст. 127-129 ЖК України і відмовляється звільнити кімнату в гуртожитку по вул. Димитрова, 42 (а.с. 15), тому позовні вимоги підлягають задоволенню і він підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 19 ЗУ „Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм (їх сім'ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей. Згідно ст. 1 ЗУ „Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які на законних підставах тривалий час (не менше п'яти років) зареєстровані та фактично проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, та не мають іншого власного житла. Цей закон не поширюється на осіб, які мешкають у гуртожитку без законних підстав (без офіційної реєстрації місця проживання). Сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, які є об'єктами права державної чи комунальної власності, та гуртожитки, які перебувають у повному господарському віданні чи в оперативному управлінні підприємств, установ, організацій з управління житловим фондом незалежно від форми власності. Суд вважає, що дія ст. 1 ЗУ „Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків не поширюється на [PERSON], оскільки він відмовився від реєстрації в спірному жилому приміщенні, про що свідчить заява від 27.02.2006 року (а.с. 14), не був і не є в ньому зареєстрованим, що підтверджується довідкою №96/09 від 09.12.2009 року (а.с.28). Згідно ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія і інші послуги) нараховується окрім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Стаття 20 ЗУ „ Про житлово-комунальні послуги передбачає, що споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 38-39 «Зразкового положення про гуртожитки» користувач зобов'язаний своєчасно вносити оплату за користування житловою площею і комунальні послуги. Заборгованість [PERSON] за користування спірним житловим приміщенням підтверджується довідкою (а.с.53-56), тому вона підлягає стягненню з відповідача в сумі 1401,88 грн. Судовий збір та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи підлягає стягненню з відповідача на підставі ст. 79, 88 ЦПК України.

Outcome: approved