Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом (а.с.2-6), мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до умов кредитного договору № 014/0029/85/88409 від 18.02.2008 року, укладеного між ВАТ «[PERSON] Аваль» в особі Одеської обласної дирекції «[PERSON] Аваль» та [PERSON] - [PERSON] надав останньому кредит у розмірі 133 860 доларів СІЛА строком на 240 місяців з 18.02.2008 року по 18.02.2028 рік на придбання земельної ділянки зі сплатою 14.25 відсотків річних з погашенням кредиту та відсотків за кредитом щомісячно згідно з Графіком погашення кредиту та відсотків за кредитом щомісячними фіксованими платежами, що є додатком № 1 до кредитного договору. У порушення вимог п.1.3.3. кредитного договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту та відсотків нарахованих за користування кредитом відповідач належним чином не виконав, а саме: не здійснював щомісячно 18-го числа кожного місяця часткове погашення кредиту та не сплачував відсотки за користування кредитом відповідно до графіку, навіть після надіслання повідомлення, у відповідності до пп. 9.1., 11.8. кредитного договору - не повернув позивачу, позичальнику кредитні кошти та відсотки за користування цими коштами. В звязку з чим у нього, тобто відповідача [PERSON] перед позивачем, тобто Банком станом на 18.11.2009 року виникла заборгованість по кредитному договору у розмірі 159 906, 72 долара США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 18.11.2009 року (1 долар США дорівнює 7.9903 грн.) складає 1 277 702 грн., у тому числі: - заборгованість за кредитом - 132 586.80 доларів США що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 18.11.2009 року (1 долар США дорівнює 7.9903 грн.) складає 1 059 408.31 грн.; - заборгованість по відсоткам - 1 604.66 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 18.11.2009 року (1 долар США дорівнює 7.9903 грн.) складає 12 821.71 грн.; - заборгованість за простроченими відсотками - 14 106.43 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 18.11.2009 року (1 долар США дорівнює 7.9903 грн.) складає 112 714.61 грн. Справа № 2-ц-912/2010 Головуючий у першій інстанції [PERSON] Категорія ЦП: 26 - заборгованість за пенею -11 608.83 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 18.11.2009 року (1 долар США дорівнює 7.9903 грн.) складає 92 758.04 грн. Станом на час розгляду справи, позивач розмір позовних вимог не збільшував і не уточнював. В якості забезпечення виконання зобовязань за вищеназваним кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 014/0029/85/88409 від 18.02.2008 року. Згідно п.п. 2.2 зазначеного договору, відповідач [PERSON] на добровільних засадах взяв на себе зобовязання відповідати по зобовязанням відповідача [PERSON], які виникають з умов кредитного договору 014/0029/85/88409 від 18.02.2008 року. Позивач просить позов задовольнити у повному обсязі та стягнути солідарно з відповідачів суму кредитного боргу. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, які просив задовольнити у повному обсязі та надав пояснення з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON], не заперечуючи факту укладання кредитного договору та отримання коштів за цим договором, не відмовляючись від взятих на себе зобовязань - позов не визнав, подав зустрічний позов до ПАТ «[PERSON] Аваль» про розірвання кредитного договору та визнання права власності за відповідачем (банком) на земельну ділянку, яка є предметом іпотеки та заяву про доповнення до зустрічного позову (а.с.73-74, 167). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі доручення № 5354 від 04.10.2010 року (а.с.118), в обґрунтування вимог зустрічного позову зазначив, що кредит позивачем був отриманий у розмірі 131 800 доларів СІНА, що менше на 1 977 доларів США від суми на яку посилається банк, а тому позивач вправі оскаржувати кредитний договір на тій підставі, що грошові кошти були отримані в меншому розмірі, ніж вказано в договорі. В звязку з цим, відповідачем (тобто банком) не вірно здійснені розрахунки щомісячного платежу та відсотків. Банк не вправі був видавати кредит у іноземній валюті, оскільки грошовою одиницею України є гривня. Зазначений кредитний договір не забезпечувався порукою оскільки договір поруки не укладався, боржник поручителя не знає, в екземплярі кредитного договору виданого на руки боржнику в п. 1.3.4 - поручитель не значиться, кредитний договір забезпечувався лише договором іпотеки. Відповідно до договору іпотеки, предметом іпотеки є земельна ділянка, власником якої є позивач за зустрічним позовом. Враховуючи, що банк розпочав процедуру стягнення на предмет іпотеки шляхом надіслання на адресу боржника [PERSON] попередження від 29.05.2009 року за № 15-29/18-1612 в якому зазначив, що банк «вимушений вжити заходів щодо примусового стягнення боргу за рахунок Вашого власного майна», «банком буде звернене стягнення на предмет забезпечувального обтяження», посилаючись на п.5.5., 5.5.1. зазначеного договору, позивач вважає, що у разі невиконання ним (позивачем [PERSON]П.) умов кредитного договору, він має право передати у власність відповідача (тобто банку) для задоволення його вимог предмет іпотеки (земельну ділянку) (а.с.73-74, 167). Відповідач [PERSON], про час та місце судового розгляду справи сповіщався відповідно до вимог чинного законодавства, повідомлений належним чином про що в справі є відповідні докази (а.с.70, 127, 148, 149). До суду не прибув, причини неявки не повідомив. Будь-яких заяв, пояснень, заперечень на первісний позов до суду не надсилав, хоча ухвалу про відкриття провадження по справі за первісним позовом разом з копією позовної заяви і доданими до неї документами отримував (а.с.бО).Ухвала про прийняття зустрічної заяви та обєднання її в одне провадження з первісним позовом разом з копією зустрічної позовної заяви та доданими до неї документами також надсилалась відповідачу [PERSON] (а.с.123, 127). Заяв про підтримання вимог зустрічного позову від відповідача до суду не надходило. Представник відповідача за зустрічним позовом заперечував доводи позивача за зустрічним позовом, оскільки такі вимоги є безпідставними та такими, що не відповідають вимогам законодавства (а.с.129-137). Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов висновку за наступних підстав. Між сторонами виникли правовідносини, що випливають з кредитного договору. Судом встановлено, що 12 лютого 2008 року відповідач звернувся до Таїровського відділення ООД «[PERSON] Аваль» з заявою про видачу кредиту на суму 133\~860 доларів США та 18.12.2008 року між позивачем [PERSON] акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» в особі Таїровського відділення Одеської обласної дирекції ВАТ [PERSON] Аваль» (надалі перейменоване в Публічне акціонерне товариство « [PERSON] Аваль») та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/0029/85/88409, за яким позивач надав відповідачу кредит в сумі 133\~777 доларів США (п. 1.1.1 договору) на придбання земельної ділянки загальною площею 0.100 та за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Фонтанка, вул.Чумацька, № 51 в розмірі 131 800 доларів США та на оплату комісії за надання кредиту в розмірі 1 977 доларів США (п.1.1.2) строком на 240 місяців (п.1.1.7.) з 18.02.2008 року до 18 лютого 2020 року (п.1.1.5, п. 1.1.6), зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14.25 % річних п.1.2.1.). Відповідач [PERSON], позичальник за договором, зобовязався сплатити позичальнику комісію за надання кредиту у розмірі 1 977 доларів США (п. 1.3.1) та щомісячно, до 18 числа кожного календарного місяця (п. 1.3,3.), починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, здійснювати часткове погашення кредиту у розмірі ануїтетного платежу 1 687 доларів США та відповідно сплачувати проценти за користування кредитом (п.1.3.2, 1.3.3). Додатком до кредитного договору є графік погашення кредиту та інших платежів (а.с.29-32). Відповідно до п.2.1, 6.2 зазначеного договору кредитор, позивач по справі повністю та в строк виконав зобовязання по кредитному договору, видавши готівкою через касу Таїровського відділення Одеської обласної дирекції ПАТ «[PERSON] Аваль» позичальнику, відповідачу по справі, кошти в сумі 131 800 доларів США (а.с.17). Викладене - сторонами не заперечувалось та було підтверджено в судовому засіданні. Відповідач взяті на себе зобовязання за умовами кредитного договору, а саме п. 1.3.3. щодо своєчасного повернення кредитних коштів - не виконує та не сплачує відсотки за користування кредитом. Останній платіж ним було здійснено - у січні 2009 року, що вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.9), копіями квитанцій (а.с.100-103) та підтверджено самим відповідачем. 2 червня 2009 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було проведено зустріч з приводу заборгованості по кредитному договору, на якій відповідач пояснив, що коштів на погашення кредиту у нього не має, можливості вирішення цієї ситуації він, відповідач поки не вбачає (а.с.137). Позивач надсилав відповідачу [PERSON] 29.052009 року за вих. № 15-29/18-1611 попередження про необхідність погашення простроченої заборгованості за кредитним договором, за № 15-29/18-1612 претензію вимогу про наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором № 014/0029/85/88409 від 18.02.2008 року та попереджував про наслідки невиконання боргових зобовязань (а.с.44-45). 19 серпня 2009 року за № 5-2/3448 на адресу відповідача, позивач надсилав вимогу про виконання грошових зобовязань за кредитним договором, запропонувавши відповідачу в тридцятиденний термін звернутися до відділення банку з метою досягнення згоди про врегулювання заборгованості за кредитним договором (а.с.47) Названу вимогу відповідач [PERSON] отримав 15.10.2009 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення рекомендованого листа (а.с.50). В якості забезпечення кредитного договору між кредитором, позивачем по справі та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки № 014/0029/85/88409 від 18.02.2008 року, відповідно до п.2.2. якого поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед Банком відповідати по борговим зобовязанням боржника [PERSON], що зазначені в п. 1.3. цього договору, які виникають з умов кредитного договору № 014/0029/85/88409 від 08.02.2008 року, а саме повернути кредит в розмірі, зазначеному в п.1.3. даного договору, сплатити проценти за його користування,комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмір, строки та у випадках, передбачених зазначеним кредитним договором (а.с.34-37). Оскільки відповідач [PERSON] не виконував належним чином взяті на себе зобовязання за вказаним кредитним договором, претензія-вимога про необхідність погашення кредитної заборгованості надсилались позивачем по справі і поручителю [PERSON], відповідачу по справі за № 15-29/18-1613 та № 15-29/18-1614 від 29.05.2009 року, за №5-2/3448 від 19.08.2009 (а.с.46, 47, 49). В порядку забезпечення кредитного договору між позивачем [PERSON] акціонернимтовариством «[PERSON] Аваль» в особі Таїровського відділення Одеської обласної дирекції ВАТ «[PERSON] Аваль» (надалі перейменоване в Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль») та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки від 18.02.2008 року, за яким відповідач [PERSON] (іпотекодавець) передав в іпотеку позивачу ПАТ «[PERSON] Аваль» (іпотекодержателю) земельну ділянку розміром 0.100 га за адресою: вул. Чумацька № 51 с. Фонтанка Комінтернівський район Одеська область (а.с.38-43). Відповідачі по справі, взяті на себе зобовязання за кредитним договором №014/0029/85/88409 від 18.02.2008 року не виконують та станом на 18.11.2009 року їх, заборгованість перед позивачем становить всього 159 906.72 долара США, що в еквіваленті покурсу НБУ станом на 18.11.2009 року (1 долар СІНА дорівнює 7.9903 грн.) складає 1 227 702.67 грн. (а.с.9), у тому числі: - заборгованість за кредитом - 132 586.80 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 18.11.2009 року (1 долар США дорівнює 7.9903 грн.) складає 1 059 408.31 грн.; - заборгованість по відсоткам - 1 604.66 доларів США, що в еквіваленті по курсуНБУ станом на 18.11.2009 року (1 долар США дорівнює 7.9903 грн.) складає 12 821.71 грн.; - заборгованість за простроченими відсотками - 14 106.43 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 18.11.2009 року (1 долар США дорівнює 7.9903 грн.) складає 112 714.61 грн. - заборгованість за пенею - 11 608.83 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 18.11.2009 року (1 долар США дорівнює 7.9903 грн.) складає 92 758.04 грн. В судовому засіданні за участю сторін, присутніх під час розгляду справи, судом було перевірено правильність складання розрахунку заборгованості по зобовязаннях, що виникають з умов зазначеного кредитного договору (а.с.9) та суд дійшов до висновку, що розрахунки заборгованості за відсотками, простроченими відсотками, пенею здійснені вірно. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений строк відповідно до договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобовязаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1054 ЦК України). Стаття 1049 ЦК України закріплює обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановленні договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобовязання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він ;обовязаний сплатити грошову суму відповідно до статі 625 цього Кодексу. Крім цього, згідно з п.3.1 Договору поруки від 18.02.2008 року, укладеного між позивачем і відповідачем [PERSON] передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання Боржником ([PERSON].) взятих на себе зобовязань по Кредитному договору, поручитель ([PERSON]М.) і Боржник ([PERSON]П.) несуть солідарну відповідальність перед Банком до виконання боргових зобов'язань в повному обсязі, що зідповідає вимогам ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснював, що неодноразово звертався до банку з заявами про надання кредитних канікул за вказаним кредитним договором, про передачу у власність банку предмету іпотеки. Проте отримував відповіді від банку з розясненнями про неможливість надання «Кредитних канікул» та пропозиції про вирішення усіх питань повязаних з кредитом згідно діючого кредитного договору (а.с.164-166). На протязі всього строку дії кредитного договору додаткові угоди до нього не укладались, що свідчить про те, що рішення про надання кредитних канікул, відстрочку виплати платежів по кредиту або відсотків - позивачем не приймалось. В судовому засіданні відповідач не заперечував факту укладення договорів, факту отримання ним коштів, не відмовлявся від взятих на себе зобовязань, проте пояснив, що зобовязання не виконує в звязку з важким матеріальним становищем, відсутністю постійної роботи, а від так і коштів, будь-яких інших доходів не має, та як наслідок він є неплатоспроможним. Судом такі доводи відповідача не приймаються до уваги, так як ст. 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Грошовим зобовязанням вважається зобовязання, змістом якого є сплата боржником грошей. Правила даної статті розповсюджуються на будь-які грошові зобовязання. Частина 1 статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов'язання у звязку із неможливістю його виконання (ст. 607 ЦК). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобовязаний відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки, передбачені зазначеною статтею. Приймаючи до уваги викладене та на підставі досліджених доказів, враховуючи невиконання умов договору без поважних на те причин, суд приходить до висновку, що первісний позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Зустрічний позов - задоволенню не підлягає. Щодо зустрічних позовних вимог в частині розірвання кредитного договору, суд виходить з наступного. Частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України унормовано, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 цієї статті встановлено, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. При цьому сторона, яка ставить питання про розірвання чи зміну договору, має довести наявність порушення договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною. Відповідно до приписів статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доводи позивача за зустрічним позовом, що кредит був виданий у розмірі 131 800 доларів США, що менше обумовленої суми на 1 977 доларів США і суми вказаної в п. 1.1.1. договору спростовуються матеріалами справи та кредитним договором. За наявною в матеріалах справи заявою, позивач [PERSON], 12.02.2008 року звернувся до відповідача з проханням про видачу йому кредиту у розмірі 133 860 доларів США строком на 240 місяців (а.с.10). 18 лютого 2010 року між сторонами було укладено кредитний договір № 014/0029/85/88409. Так в п. 1.1.1. цього кредитного договору значиться сума кредиту - 133 777 доларів США. В п.1.1.2. договору визначено цільове використання кредиту, а саме: 131 800 доларів СІЛА - на придбання земельної ділянки, 1 977 доларів США - оплата комісії за надання кредиту (а.с. 18-33). Посилання представника позивача, що оплату комісії за надання кредиту у розмірі 1 977 доларів США було здійснено позивачем за власні кошти - належними доказами не підтверджено, не встановлено таких і в судовому засіданні. Навпаки, позивач підтвердив, що кредитний договір укладав, особисто підписував, що свідчить про згоду позивача з усіма умовами укладеного договору. Крім того, під час дослідження в судовому засіданні кредитного договору, позивач [PERSON] визнав, що суму комісії було сплачено з суми отриманого кредиту. Таким чином, відповідач (банк) взяті на себе зобовязання згідно з умовами договору виконав повністю. Доводи позивача, що відповідач (банк) не вправі був видавати кредит в іноземній валюті, так як грошовою одиницею України є гривня є безпідставними. Як встановлено в судовому засіданні позивач особисто звернувся з заявою, написаною власноручно до позивача про видачу кредиту в іноземній валюті - доларах США (а.с.10) та отримав через касу банку кошти в розмірі 131 800 доларів США (а.с. 17). Дійсно, статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет КМУ). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. При цьому згідно зі статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Відповідно до статті 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього ж Декрету. Пунктом 2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене постановою Правління НБУ N 275 від 17.07.2001 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 року за N 730/5921), регламентовано, що за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. З вищенаведеного вбачається, що банк на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банком кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. На підтвердження правомірності здійснення кредитних операцій у валюті, позивачем за сервісним позовом (відповідачем за зустрічним позовом) надано: генеральну ліцензію та письмовий дозвіл Національного банку України (а.с.158-162), що не суперечить вимогам чинного законодавства України. Доводи позивача, що договір поруки не укладався, оскільки в екземплярі кредитного договору виданого йому, в п. 1.3.4 «Укладення договору поруки» зазначено «не укладається» ас.82-87), поручителя він взагалі не знає, не відповідають доказам наявним у справі. Так, в п. 1.3.4 «Укладення договору поруки, П.І.П. поручителя» кредитного договору, доданого до позовної заяви - поручителем вказано [PERSON] (а.с.19). З договору поруки № 014/0029/85/88409 від 18.02.2008 року вбачається, що договір укладено аж ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON], який згідно п. 2.2 договору на добровільних засадах взяв на себе зобовязання перед Банком відповідати по Торговим зобовязанням боржника [PERSON]. В пункті 7 цього договору є особистий підпис поручителя [PERSON]М та зазначено: «Договір мною прочитаний, його умови та правові наслідки підписання мені зрозумілі та я з ними згоден. Підпис під цим договором зроблено власноручно та добровільно» (а.с.34-37). Письмовими поясненнями, даними позивачем [PERSON] 02.06.2009 року на імя заступника директора з питань безпеки та правового захисту ПАТ «[PERSON] Аваль» також спростовуються вищезазначені доводи позивача (а.с.137). В судовому засіданні було досліджено оригінал кредитної справи № 15-29/65-30 Таїровського відділення Одеської обласної дирекції «[PERSON] Аваль» заведеної відносно [PERSON] 12.02.2008 року по програмі «Земельна ділянка в кредит» справа прошита, пронумерована та засвідчена печаткою у кількості 122 аркуші) та встановлено, що в оригіналі кредитного договору укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] в п.1.3.4. також не мітиться інформація про поручителя. Між тим в зазначеній кредитній справі є в наявності оригінал договору поруки укладеного між банком та поручителем [PERSON], заява-анкета поручителя для кредиту під заставу, підписана власноручно поручителем, копія ідентифікаційного коду, копія паспорту, оригінал довідки про доходи. Відповідачу [PERSON] судом надсилалась копія позовної заяви з доданими до неї документами, проте від відповідача до суду жодних заперечень щодо не укладання ним договору поруки - не надійшло, а тому суд розцінює поведінку відповідача як визнання ним взятих на себе зобовязань за договором поруки. Представник позивача за первісним позовом пояснив, що при підготовці проекту кредитного договору не було внесено відомостей про поручителя, проте такий договір укладався та поручителем оскаржений він не був. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для розірвання спірного кредитного договору з огляду на те, що наведені позивачем підстави не можуть бути визнані істотними для розірвання договору в контексті статті 651 Цивільного кодексу України. Вимоги позивача за зустрічним позовом про визнання за відповідачем (тобто банком) права власності на земельну ділянку площею 0.100 га, розташовану за адресою: вул. Чумацька, № 51, с. Фонтанка, Комінтернівський р-н Одеська область - задоволенню не підлягають з таких підстав. Положеннями ч.1 ст. 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Одним із видів застави нерухомого майна є іпотека (частина перша статті 575 ЦК України). У відповідності до п. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання. Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателю на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Отже, наведеними вище нормами законодавства не виключається можливість звернення стягнення в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду. У цих нормах задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття ним права власності на предмет іпотеки ототожнюється передусім із способом звернення стягнення, який, поряд з іншими, може застосовуватися, якщо його передбачено договором. В пункті 5.5.1. договору іпотеки є застереження, що у відповідності до ст. 36 Закону про «Іпотеку» цей договір є змішаними договором, який одночасно містить умови договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який надає іпотекодержателю право на власний розсуд задовольнити свої вимоги шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про Іпотеку» (а.с.41). Таким чином, з аналізу вище наведених норм слідує, що задоволення вимог іпотекодержателя за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині - це право іпотекодержателя (тобто банку), а не його обовязок, проте ні в якому разі не право іпотекодавця. Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України та ст.ст. З, 4, 11 ЦПК України право на обрання способу захисту належить позивачеві, а суд зобовязаний розглянути справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів. Позивачем за первісним позовом (іпотекодержателем) не заявлялись вимоги про визнання права власності на предмет іпотеки. Тому вимоги позивача за зустрічним позовом про визнання права власності на предмет іпотеки (земельну ділянку) - за відповідачем (банком) є необгрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, однак, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті, а згідно ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту положень ст.ст.79, 88 ЦПК України, сторона, проти якої постановлено судове рішення, має відшкодувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати: судовий збір в розмірі 1 700 гривен та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120.00 грн., які були сплачені позивачем при подачі первісної позовної заяви, що підтверджується платіжними дорученнями № 586.27, № 586.100 від 28.12.2009 року (а.с.7,8).

Outcome: approved