Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-13 00:00:00

У грудні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що у березні 2008 року між ним і відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, згідно з яким він передав останньому грошові кошти в розмірі 62000 грн., які відповідач зобовязувався повернути йому 01 березня 2010 року. У зазначений строк [PERSON] своїх зобовязань за договором позики не виконав, на підтвердження укладення між ними договору позики написав 16 березня 2010 року розписку про отримання ним коштів у вказаній вище сумі. Починаючи з 02 березня 2010 року, він постійно вимагав від відповідача повернути йому суму позики, проте до сьогоднішнього дня [PERSON] кошти йому не повернув. У ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Сума процентів за договором позики за період з 01 квітня 2008 року по 21 жовтня 2010 року становить 17083 грн. 80 коп. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За період з 01 квітня по 30 вересня 2010 року сума інфляційних втрат, враховуючи індекси інфляції у цей період, складає 2542 грн. Просив стягнути з [PERSON] на його користь суму позики в розмірі 62000 грн., проценти за договором позики в розмірі 17083 грн. 80 коп. та інфляційні втрати в розмірі 2542 грн. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, просив суд задовольнити позов. Проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечував. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутності суду не надавав. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що у березні 2008 році позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 62000 грн., які останній зобовязувався повернути до 01 березня 2010 року. 16 березня 2010 року на підтвердження одержання зазначеної суми коштів відповідач [PERSON] написав позивачу [PERSON] розписку, у якій вказав про одержання ним від позивача у березні 2008 року коштів у розмірі 62000 грн., які повинен був повернути йому до 01 березня 2010 року. У ст. 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем), у строк та в порядку, що встановлені договором. Всупереч зазначеним вимогам закону відповідач [PERSON] своїх зобовязань належним чином не виконав, суму позики позивачу [PERSON] не повернув. У ч. 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, у ч. 2 якої встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Враховуючи встановлені Національним банком України індекси інфляції, суму позики, за період з 01 квітня по 30 вересня 2010 року сума інфляційних нарахувань становить 2542 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи з наведеного, враховуючи облікові ставки Національного банку України, суд погоджується з наданим позивачем розрахунком процентів і вважає, що [PERSON] має право на стягнення з [PERSON] процентів від суми позики в розмірі 17083 грн. 80 коп.за період з 01 квітня 2008 року по 21 жовтня 2010 року. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що доказів повернення [PERSON] суму позики [PERSON] судом не здобуто, суд дійшов, що позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. При подачі позову до суду [PERSON] оплатив лише витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн., від сплати судового збору позивач звільнений. На підставі ст. ст. 526, 530, 610, 625, 1046 1050 ЦК України,

Outcome: approved