Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-08 00:00:00

ТОВ «ДПФ» 20 березня 2009 року звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди та витрат. Позивач в своєму позові, а його представник в судовому засіданні посилався на те, що 12 жовтня 2008 року відповідач здійснив таємне викрадення ноутбуку в магазині позивача, була порушена кримінальна справа, відносно позивача винесено вирок суду, з вини відповідача позивачу вказаним злочином завдано значну матеріальну шкоду. По кримінальній справі шкода не стягнута, виконавчий лист не виписувався до державної виконавчої служби. В добровільному порядку відповідач не погоджується виплачувати будь-яку шкоду, вважає такі дії відповідача неправильними і просив стягнути з [PERSON] на користь позивача матеріальну шкоду і витрати., задовольнивши позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим розгляд справи без цього відповідача згідно ст. 169 ЦПК України Зясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що 12 жовтня 2008 року відповідач [PERSON] Д.Ю. за попередньою змовою групою осіб з [PERSON], [PERSON] і [PERSON], знаходячись в магазині «Фокс Март» в м. Дніпропетровську за адресою пр. Гагаріна, 105б, здійснили таємне викрадення майна позивача ноутбуку вартістю 10142 грн. 15 жовтня 2008 року за даним фактом була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. За вчинення вказаних злочинних дій вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2009 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та визначено покарання в вигляді 1 років позбавлення волі з умовним покаранням на 1 рік, цей вирок оскаржено не було і він набрав законної сили, матеріальну шкоду вироком суду не стягнуто, встановлено факт вчинення відповідачем злочину і відповідно винність відповідачів в завданні шкоди. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2009 року набрав законної сили і виконується, а тому є достатньо підстав для звільнення позивача від доказування даного позову в частині питань чи мали місце дії відповідача, а саме дії, що містять в собі склад злочину, наявність причинно-слідчого звязку між винними діями, повязаними з порушенням вимог закону відповідачем і завданням шкоди позивачу. Вказаними протиправними діями відповідача позивачу було завдано матеріальної шкоди. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, ..., що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.... Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Таким чином неправомірними діями відповідача, повязаними з скоєнням злочину позивачу було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобовязання стосовно відповідача по незаконним (з точки зору відповідача) діям відносно нього по скоєнню злочину, предмета спору, а відповідач цього не довів, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобовязань або відсутність вини стосовно позовних вимог є припущенням. Не може суд прийняти до уваги можливе заперечення відповідача проти позову, оскільки воно спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ДПФ» матеріальну шкоду 10142 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 30 грн., а всього 10172 грн., а також стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі101 грн. 72 коп. Таким чином, позовна заява знайшла своє підтвердження в ході судового засідання і підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved