Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-23 00:00:00

В судовому засіданні представник позивача - відповідача позовні вимоги Фонду підтримала та з підстав, наведених у первинній позовній заяві, просить цей позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного [PERSON] відмовити за безпідставністю позовних вимог. Представник відповідачки - позивачки в судовому засіданні позов Фонду не визнав, просить відмовити у його задоволенні за безпідставністю позовних вимог, а зустрічний позов своєї довірительки підтримав та з підстав, наведених у ньому, просить цей позов задовольнити у повному обсязі. З`ясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що первинний позов слід задовольнити, а у задоволенні зустрічного відмовити з таких підстав. Як вбачається з досліджених у судовому засіданні копій судових рішень (а.с.6 - 9), ухвалою Верховного Суду України від 28 жовтня 2009 року були скасовані рішення Рівненського міського суду від 31 жовтня 2007 року, ухвала апеляційного суду Рівненської області від 22 січня 2008 року, а заяву [PERSON] про встановлення факту перебування на утриманні залишено без розгляду, оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у справі окремого провадження виник спір про право заявниці [PERSON] на отримання від Фонду страхових виплат у зв`язку зі смертю її батька. Разом з тим, скасованим на даний час рішенням Рівненського міського суду від 31.10.2007 р. було встановлено юридичний факт перебування [PERSON], [INFO], на утриманні її батька - [PERSON], який помер 10 вересня 2006 року. Зазначений факт відповідачка-позивачка намагалася довести суду під час розгляду цієї цивільної справи у порядку позовного провадження, однак її позовні вимоги є безпідставними, виходячи з наступного. На підставі поданих представником відповідача - позивача письмових доказів (а.с.36 - 42) судом встановлено, що батьком [PERSON] є [PERSON], який помер 10 вересня 2006 року. [PERSON] був інвалідом першої групи від трудового каліцтва і його смерть пов`язана з нещасним випадком на виробництві, що мав місце 20 лютого 2006 року. На момент смерті [PERSON] [PERSON] була інвалідом ІІ групи, а на даний час є інвалідом ІІІ групи. З 29 серпня 2003 року відповідачка - позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що стверджується Свідоцтвом про одруження від 29.08.2003 р. Відповідно до ст.33 Закону України від 23 вересня 1999 року Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (з наступними змінами і доповненнями), у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють; 3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право. Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку. Пенсія у разі смерті годувальника призначається і виплачується згідно із законодавством. Із встановлених судом обставин справи вбачається, що на день смерті свого батька [PERSON] була непрацездатною особою - інвалідом ІІ групи, однак вона не була членом сімї [PERSON] і, тим більше, не перебувала на його утриманні, оскільки одружена та має власну сімю. Так, відповідно до ч.ч.1 - 3 ст.75, ст.90 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Дружина, чоловік взаємно зобов'язані брати участь у витратах, пов'язаних із хворобою або каліцтвом другого з подружжя. У звязку із зазначеним, показання допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що відповідачка - позивачка була членом сімї свого батька і перебувала на його утриманні, суд оцінює критично, оскільки зазначені показання є оціночними і вкрай субєктивними, а відтак, суд визнає їх неналежними доказами, тобто такими, що не містять інформації щодо предмета доказування. Крім того, зазначені показання свідків не підтверджені будь-якими іншими фактичними даними, на підставі яких суд міг би встановити наявність обставин, що обґрунтовують вимоги [PERSON], а відтак її позовні вимоги є надуманими, голослівними і безпідставними. Натомість, як вбачається з наданих позивачем - відповідачем письмових доказів (а.с.10 - 20, 23, 24), [PERSON] Фондом безпідставно, у звязку зі скасуванням Верховним Судом України рішень суду першої та апеляційної інстанцій про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, було виплачено 11444 грн. 08 коп. в якості страхових виплат, котрі вона отримувала щомісячно протягом лютого - грудня 2008 й січня - вересня 2009 років як непрацездатна особа, яка перебувала на утриманні потерпілого від нещасного випадку на виробництві. Таким чином, вказана сума і підлягає до стягнення з [PERSON] на користь Фонду. З відповідачки - позивачки слід стягнути на користь держави судовий збір (державне мито), який [PERSON] не оплатила при предявленні нею 27.07.2010 р. зустрічного позову про визнання права на страхові виплати у звязку з втратою годувальника, за ставками, встановленими для позовних заяв немайнового характеру, згідно п.д ч.1 ст.3 Декрету КМ України від 21 січня 1993 року Про державне мито (08 грн. 50 коп.), а також з [PERSON] слід стягнути на користь держави судовий збір за ставками, встановленими для позовних заяв з розгляду спору майнового характеру, згідно п.а ч.1 ст.3 вказаного Декрету (1 відсоток ціни позову - 11444,08 грн. : 100 = 114 грн. 44 коп.), а всього - 122 грн. 94 коп. Так, відповідно до п.п.18, 34 ст.4 Декрету КМ України Про державне мито, від сплати державного мита звільняються інваліди І та ІІ груп (а [PERSON] є інвалідом ІІІ групи), а також органи Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Outcome: approved