Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-15 00:00:00

04 листопада 2010 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до Мукачівського міськрайонного суду із позовною заявою до [PERSON], [PERSON], третіх осіб - Мукачівський районний відділ державної виконавчої служби, ПАТ "ОТП [PERSON]" про визнання договорів купівлі-продажу дійсними та визнання права власності на будинок Свої вимоги мотивують тим, що 24 травня 2006 року [PERSON] та [PERSON] за їх спільні кошти придбали у гр. [PERSON] частину будинку, що знаходиться за адресою: м. Мукачево, пров. Козінці, 15. Дана угода стверджується власноручною розпискою відповідача про отримання від них грошових коштів та нотаріально завіреною заявою гр. [PERSON]. 03 грудня 2008 року позивачі за їх спільні кошти придбали у гр. [PERSON] другу частину будинку та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: м. Мукачево, пров. Козінці, 15. Дана угода стверджується власноручною розпискою відповідача про отримання від них грошових коштів. Даний будинок вони не переоформили на себе у відповідних органах, оскільки мали намір його продати. Дані угоди вони оформили тільки генеральними довіреностями на право продажу вищевказаних частин будинку. Позивачі вважають, що видачею довіреностей фактично було підмінено укладання договорів купівлі-продажу, які насправді було вчинено. При оформленні довіреностей [PERSON] та [PERSON] у разі необхідності пообіцяли у майбутньому оформити та нотаріально завірити договори купівлі-продажу, однак ухиляються від виконання взятих на себе зобовязань. Тривалий час даний будинок ними не було продано, і коли їхня донька вийшла заміж, вони вирішили подарувати їй вищевказане домоволодіння. Коли вони звернулися в Державну нотаріальну контору для переоформлення будинку на доньку, то дізналися що Мукачівським відділом ДВС накладено арешт на їх будинок по виконавчому листу №2-440/10 від 09.02.2010 року, у звязку з стягненням боргу з відповідача [PERSON] в користь ПАТ "ОТП [PERSON]". Просять визнати угоду довіреність серії ВМВ № 484262 на право розпоряджатися ? частинами будинку № 15 по пров. Козінці в м.Мукачево, посвідчену приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу [PERSON] удаваною, договір купівлі-продажу ? частини будинку № 15 по пров. Козинці в м.Мукачево, дійсним; визнати угоду довіреність серії ВМА № 749264 на право розпоряджатися ? частинами будинку № 15 по пров. Козінці в м.Мукачево, посвідчену приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу [PERSON] удаваною, а договір купівлі-продажу ? частини будинку № 15 по пров. Козинці в м.Мукачево, дійсним; визнати за [PERSON], [PERSON] право власності на весь будинок та земельну ділянку, які знаходиться за адресою: м.Мукачево, провулок Козінці, 15 Закарпатської області, по ? частці за кожним, виключити будинок № 15, по пров. Козінці в м.Мукачево Закарпатської області з опису та зняти арешт з даного домоволодіння, накладений районним відділом Державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції. В судовому засіданні позивачі позов та його мотиви підтримали повністю, посилаючись на доводи, викладені в позовні заяві, просили позов задоволити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов та його мотиви визнав повністю, не заперечив проти задоволення позову та пояснив, що в 2006 році отримав від [PERSON] за будинок, який знаходиться в м.Мукачево, пров. Козинці, 15, 49000 доларів США. Про наявність договору поруки, укладеного з метою забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору, укладеного між ЗАТ «ОТП [PERSON]» та [PERSON] він не знав. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнає повністю, особистих претензій до позивачів не має. Житловий будинок за адресою: м.Мукачево, пров. Козінці, 15, який є предметом спору, йому не належить, а тому просить справу розглянути без його участі та винести відповідне рішення. В судове засідання представник РВ ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області не зявився, подав до суду заяву , згідно якої Мукачівський РВ ДВС не має правових підстав для участі у справі, оскільки відповідні права набуває підрозділ примусового виконання рішень відділу ДВС ГУЮ в Закарпатській області. В судове засідання представник підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС ГУЮ в Закарпатській області не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив. У судовому засіданні представник Публічного акціонерного товариства «ОТП [PERSON]» позов та його мотиви не підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені в запереченні на позов, посилаючись на те, що [PERSON] відповідно до умов договору поруки № SR-801/062/2008 від 25.06.2008 року, укладеного між [PERSON] та ЗАТ «ОТП [PERSON]», є солідарним боржником щодо виконання [PERSON] зобовязань перед ЗАТ «ОТП [PERSON]» за кредитним договором. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 27.01.2010 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «ОТП [PERSON]» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1438693,94 грн.. Підстав для задоволення позову [PERSON], [PERSON] немає. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що довіреністю від 03.12.2008 року, [PERSON] уповноважив [PERSON] продати належну йому ? частини будинку, що розташованого в м.Мукачево пров. Козінці, 15 Закарпатської області. Згідно розписки [PERSON] від 24.05.2006 року, останній отримав від [PERSON] за будинок, який знаходиться в м.Мукачево, пров. Козінці, 15, 49000,00 доларів США. Волевиявлення [PERSON] при наданні розписки було вільним та відповідало його внутрішній волі. [PERSON] дала свою згоду на продаж її чоловіком [PERSON] недобудованого будівництвом житловий будинок готовністю 69 %, що розташований в м.Мукачево пров. Козінці, 15, придбаний ними за час шлюбу. Згідно договору купівлі-продажу ? частки незавершеного будівництва житлового будинку від 10.01.2008 року, [PERSON] продав [PERSON] ? частку належного продавцеві на праві приватної власності нерухомого майна, а саме житловий будинок готовністю 69%, що знаходиться в м.Мукачево, пров. Козінці, 15 Закарпатської області. З технічного паспорту на житловий дім індивідуального житлового фонду за адресою: пров. Козінці, 15, складеного 20.02.2008 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є власниками даного житлового будинку по ? долях. Довіреністю від 03.12.2008 року, [PERSON] уповноважив [PERSON] продати належну йому ? частини будинку, що розташованого в м.Мукачево пров. Козінці, 15 Закарпатської області те земельну ділянку площею 0,0971 га, що розташована на території м.Мукачево, пров. Козінці, 15 Закарпатської області. Розпискою [PERSON] від 03.12.2008 року підтверджується факт отримання останнім коштів від [PERSON] за будинок, який знаходиться в м.Мукачево, пров. Козінці, 15, а також відсутність претензій до неї. Волевиявлення [PERSON] при наданні розписки було вільним та відповідало його внутрішній волі. Земельна ділянка, розташована в м.Мукачево, пров.Козинці, 15, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку належить [PERSON], що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 544310 від 05.03.2008 року. Витягом є Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 27138096 від 14.05.2010 року підтверджується накладення районним відділом ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції заборони та арешт нерухомого майна за адресою: м.Мукачево, пров. Козінці, 15., власником якого вказаний [PERSON] Ст. 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Вимоги п.4 ст. 203 ЦК України, серед загальних вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбачають, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст.215 ч.1, та ч.2 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Згідно вимог ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Вимоги ст.218 ЦК України, передбачають, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Як вбачається з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема статтями 547, 719, 981, 1055, 1059, 1107, 1118 ЦК тощо. Законодавством, зокрема ст. 657 ЦК України, прямо не передбачено, що порушення вимог закону щодо укладення правочину (договору позики) в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що договори купівлі-продажу ? частин будинку № 15 по пров. Козинці в м.Мукачево, укладені між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 03.12.2008 року, слід визнати дійсним, оскільки сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст.638 ЦК України), та на виконання даних договорів було передано майно у власність позивачів, останні прийняли його та сплатили за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). Вимоги ст. 60 СК України передбачають, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. З огляду на норми ст. 60, ч.1 ст. 61 СК України суд вважає, що будинок та земельна ділянка за адресою: м.Мукачево, вул. Козінці, 15 Закарпатської області, є спільною сумісною власністю подружжя, а тому їх частки у вказаному майні є рівними (ст. 370 ч.2 ЦК України). Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 120 Земельного кодексу України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Таке ж правило міститься і у ст. 377 Цивільного кодексу України. Згідно ст. 152 ч.3 п. «а» Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Вимоги ч.2 ст. 373 ЦК України передбачають, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вимоги ч.1 ст. 392 ЦК України передбачають, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні встановлено, що по документах існує розбіжність в написанні провулку «Козинці» та «Козінці», хоча фактично це є один і той самий провулок «Козінці». Вимоги ст. 244 ч.3 ЦК України передбачають, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. По своїй юридичній природі довіреність не охоплюється поняттям правочину, а тому на підставі ст. 235 ЦК України не може бути визнана удаваною. На цій підставі в задоволенні позовних вимоги про визнання довіреностей удаваними слід відмовити. Беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає , що позовні вимоги слід задоволити частково. Судові витрати слід стягнути з відповідачів.

Outcome: dismissed