Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-01 00:00:00

Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні виклав доводи позовної заяви, шляхом подання якої предявлений у вересні 2010 року через суд позов до відповідача про стягнення заборгованості. Позивач посилається на те, що 22.04.2010 року відповідач взяв в борг у Приватного підприємства Зевспозику в сумі 30000 грн., про що було укладено договір позики за № 23ННООО6 від 22 квітня 2010 року, який відповідач підписав власноручно і за яким зобовязався повернути позивачу вказану суму грошей до 25.08.2010 р. Відповідач [PERSON] порушив свої зобовязання щодо повернення позивачу вищезазначених грошових коштів. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з метою отримання грошей, але відповідач ухиляється від повернення боргу. На цих підставах позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача борг в сумі 30000грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., та сплачене державне мито в сумі 300 грн. Відповідач у судове засідання не зявився, про час слухання справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяв про слухання справи за його відсутності не надавав, що є підставою для вирішення справи за відсутності відповідача і постановлення заочного рішення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові та інші надані докази, дійшов висновку про задоволення позову повністю, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. У судовому засіданні судом встановлено, що 22 квітня 2010 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики № 23ННООО6, згідно якого позивач надав, а відповідач отримав та зобовязався повернути позику в сумі 30000 грн. Зазначену суму позики відповідач отримав, згідно видаткового касового ордеру від 22.04.2010 року, та згідно договору позики зобовязався повернути в строк до 25 серпня 2010 року. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з метою отримання суми боргу, проте відповідач відмовляється повернути грошові кошти в сумі 30000 гривень. Відповідач не надав суду доказів повернення позивачу отриманих ним грошових коштів у сумі 30000 грн., у звязку з чим суд відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України дійшов висновку про наявність заборгованості в сумі 30000 грн, згідно договору позики № 23НООО6 від 22.04.2010 року. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За встановлених судом обставин відповідач у встановлений законом строк не виконав перед позивачем своїх зобовязань щодо повернення отриманих ним грошових коштів, на підставі чого суду належить відповідно до ст. 16 ЦК України стягнути з відповідача на користь позивача борг в сумі 30000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати належить відшкодувати з відповідача повністю.

Outcome: approved