Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до суд в якому просить визнати відмову відповідача щодо перерахунку їй пенсії у відповідності до вимог закону ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та її виплати їй протиправною. Просить зобовязати нарахувати та виплатити в її користь недоотримане підвищення до пенсії як дитині війни відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період 2007 2009 роки по день ухвалення рішення. [PERSON] в позові вказала, що вона народилася 18.01.1940 року і відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» є дитиною війни. Згідно зі ст. 6 зазначеного Закону України «Про соціальний статус дітей війни» їй як дитині війни повинна виплачуватися пенсія підвищена на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. У 2007 - 2008 роках їй таке підвищення не виплачувалося. Згідно з п.11ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2007 рік було зупинено та встановлено, що підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної допомоги, виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (Крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50 відсотків розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007положення статей 71 та 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» щодо доплат до пенсії відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визнано не конституційними, тобто такими, що не відповідають Конституції України. Відповідно Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року та Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року було поновлено ряд пільг та соціальних гарантій дітям війни. Відповідно до ч.2 с.3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно правовими актами. Згідно із ч.2 ст.19 та частиною 3 ст. 22 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України Таким чином, вважає, що не підвищення йому мінімальної пенсії на 30 відсотків як це передбачено статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» є протиправною і такою, що суперечить Конституції та законам України. Підвищення пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» становить 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Мінімальна пенсія за віком відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2007р.»прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 1 січня-380 грн., з 1 квітня 406 грн., з 1 жовтня 411 грн. Згідно із Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність складає з 1 січня по 31 грудня 2009 року 498 грн. Таким чином сума недоплаченої їй пенсії за 2007-2008троки становить (4809 + 5793+т 5973) х 30% = 4973.40 грн. Її законні права було обмежено шляхом прийняття окремих неконституційних положень нормативно правових актів вищої сили, Законів України, а про належні їй права як дитині війни щодо виплат її повідомлено не було, тому про факт порушення її прав стало відомо у грудня 2009 року із засобів масової інформації. У відповідності до закону просить поновити їй строк звернення до суду. В судове засідання позивачка не зявилася до суду направила заяву у якій просить справу розглядати у її відсутності. Також у поданій заяві просить не стягувати понесені нею судові витрати. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Відповідно до ст.. 169 ЦПК України, неявка представника в судове засідання без поважних причин або не повідомлення ним причин неявки не є перешкодою для розгляду справи. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із таких підстав: судом встановлено, що позивачка [PERSON], [INFO], відповідно до ст. 1 Закону України Про соціальний захист дітей війни», як особа, що є громадянкою України, якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни не було 18 років і вона наділена статусом дитини війни, що стверджено пенсійним посвідченням. Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 р., який набрав чинності з 1 січня 2006 р. передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Однак п.12 ст.71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» дія ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» зупинена. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 визнано неконституційним і окремі положення Закону України «Про Державний бюджет України наи2007 рік», зокрема п.12 ст.71 та ст.11 якими було зупинено і обмежено право на отримання спірних виплат. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року визнано не конституційними окремі положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік, зокрема пунктів 36-100 розділу 11 «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» та п.3 розділу 111 «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів», якими було зупинено і обмежено право на отримання спірних виплат. Дане рішення Конституційного Суду мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Відповідно до ч.2ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, якщо визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про неконституційність. Таким чином п.12 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» припинив свою чинність з 9 липня 2007 року та пункти 36-100 розділу 11 «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» та п.3 розділу 111 «Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» припинили свою чинність з 22 травня 2008 року. Враховуючи вище наведене, суд вважає ж, що позивач має право на одержання пенсії, підвищеної на 30 % мінімальної пенсії за віком, з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, тобто з дня ухвалення рішення Конституційного суду України №6-рп/2007 від 09.07.2007 року та з 22 травня по 31грудня 2008 року, тобто з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року. Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року 36-рп/2007 та рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. №10-рп/2008 набрали чинності з дня їх ухвалення і не мають зворотної дії в часі. Протягом 2009 року підвищення дитині війни виплачують у розмірі 49.80 грн., передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» всупереч ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», хоча закон має вищу юридичну силу, ніж постанова Кабінету Міністрів, тому в 2009 році як і в 2010 році підвищення до пенсії позивачці мало бути виплачено відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Матеріалами справи доводиться, що позивачка звернувся до суду 13.08.2010 року. Матеріалами справи доводиться, що позивачка звернулася до суду 13.08.2010 року. Позивачкою не наведено, в судовому засіданні не здобуто причини пропуску строку звернення до суду. Тому нарахування та стягнення в її користь щомісячної державної соціальної допомоги, як дитині війни з 09.07.2007 року по 12.08.2007 року знаходяться поза межами позовної давності в цій частині до задоволення не підлягають. У звязку із чим і відсутні підстави щодо поновлення строку позовної давності для звернення до суду. Таким чином вимоги щодо визнання протиправними дій відповідача у відповідності до вимог ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та її виплати підлягає за період з 13.08.2007р. по 31.12.2007р., за період з 22.05.2008р. по 31.12.2008р., з 01.01.2009 року по 31.12.2009р. та з 01.01.2010р. по 07.12.2010р. з урахуванням виплачених сум. За таких обставин суд вважає, що порушене право позивачки на отримання пенсії в розмірі, визначеному Законом України «Про соціальний захист дітей війни» підлягає захисту за зазначений період. Суд теж вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з 13.08.2007 року по 31.12.2007 року та за період з 22 травня 2008 року по 31грудня 2008 року та з 01.01.2009 року по 31.12.2009 р. та з 01.01.2010р. по 07.12.2010р. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стороні на користь якої ухвалено рішення, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Проте суд вважає, що судові витрати в користь позивачки слід не стягувати, оскільки вона відмовилась від них. Виходячи із наведеного, на підставі: ст.ст.22, 152 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року. Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 та Рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року та

Outcome: partial