Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і в обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 29 липня 2005 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір № ZRH0GK00613018 відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит 6170,00 доларів США на термін до 28.07.2015 року. Відповідач зобовязався повернути кредит та відсотки по ньому в строк та в порядку, встановлених кредитним договором. Однак відповідач порушує взяті на себе зобовязання та станом на 16.08.2010 року у нього виникла заборгованість в сумі 3907,30 дол. США. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором позивач і відповідач 29.07.2005 р. уклали договір іпотеки. Згідно договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 45,58 кв.м., яка розташована за адресою [ADDRESS], що належить на праві власності відповідачу. Так як позивач виконав зобовязання в повному обсязі, відповідач порушує умови договору позивач просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZRH0GK00613018 від 29.07.2005 року в розмірі 3907,30 дол. США, звернути стягнення на квартиру яка розташована за адресою [ADDRESS], шляхом продажу вказаної квартири позивачем з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та виселити відповідача. Також позивач просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, покликаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлялись вчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомлено. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази по справі, вважає заявлені вимоги обґрунтованими частково. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 29 липня 2005 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір № ZRH0GK00613018 відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит 6170,00 доларів США на термін до 28.07.2015 року Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись у визначений строк. За відповідачем станом на 16.08.2010 року у нього виникла заборгованість в сумі 3907,30 дол. США, з яких: 3447,37 дол.США заборгованість за кредитом, 163,39 дол.США заборгованість по процентам за користування кредитом, 36,41 дол.США заборгованість по комісії за користування кредитом; 13,94 дол США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором, 63,14 дол.США штраф (фіксована частина), 183,06 дол.США штраф (процентна складова). В забезпечення договірних зобовязань між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки №б\\н від 29.07.2005р, згідно умов якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 45,58 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] Згідно ч.1 ст.33 Закону України „Про іпотеку у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, вимоги позивача про звернення стягнення на майно є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про виселення відповідача з житлового будинку, то враховуючи вимоги норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що дана вимога не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. Разом з тим, ч. 1 ст. 40 цього ж Закону зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст.35 Закону України «Про іпотеку». Проте в матеріалах справи відсутня письмова вимога банку про добровільне звільнення відповідачем [PERSON] квартири, а в ході судового розгляду представником позивача не наведено належного обґрунтування обставин щодо дотримання процедури виселення відповідача. Виходячи із аналізу наведених правових норм закону, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк. Оскільки на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні виконання імперативно-диспозитивних приписів, встановлених ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК, щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового будинку або житлового приміщення, на які здійснюється звернення як на предмет іпотеки, то такі позовні вимоги на цій стадії не можуть бути задоволені, оскільки на цей момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя щодо звільнення таких житлових приміщень їх мешканцями в розумінні вимог ст. 3 ЦПК щодо права особи для звернення до суду за захистом. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд стягує на користь позивача витрати, повязані зі сплатою ним при предявленні позову 317 грн. 93 коп. державного мита, 120 грн. 00 к. витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи. На підставі викладеного,

Outcome: partial