Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що згідно свідоцтву про право власності на житло №13673 від 27.04.1994 року, виданому Фондом комунального майна м. Херсона на підставі розпорядження №13673-ж від 27.04.1994 року, їй належала 1/3 частина квартири [ADDRESS]. Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 18.09.2006 року за заявою [PERSON] яка є дочкою позивачки, на підставі неправдивих відомостей наданих нею, позивачку було визнано померлою з 01.11.2002 року. Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 28.09.2006 року за відповідачкою [PERSON] в порядку спадкування визнано право власності на 1/3 частина квартири [ADDRESS], яка належала позивачці. Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 31.01.2008 року за заявою позивачки було скасовано рішення про оголошення її померлою, а рішення суду про визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування на 1/3 частину квартири [ADDRESS] було переглянуто у зв'язку з ново виявленими обставинами і ухвалою суду від 06.03.2008 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] та Територіальної громади в особі виконавчого комітету Херсонської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно залишено без розгляду. Після того, як позивачці стало відомо про те, що 18.01.2008 року [PERSON] О.1. продала вказану вище квартиру [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.01.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 45, вона була вимушена звернутися до суду із даним позовом. Вважає, договір купівлі-продажу від 18.01.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 45 в частині належної їй 1/3 частини квартири є недійсним, оскільки належне позивачці майно вибуло з її володіння поза її волею. Згідно ст.. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.. 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувачалише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно уволодіння, не з їхньої волі іншим шляхом. В добровільному порядку вирішити питання про повернення позивачці 1/З/частини квартири не можливо, а тому вона змушена звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав. На підставі викладеного [PERSON] просить визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/3 частини квартири [ADDRESS] від 18.01.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 45. який був укладений між [PERSON] 0.1. та [PERSON]; зобов'язати [PERSON] повернути позивачці 1/3 частину квартири [ADDRESS]; зобов'язати Херсонське ДБТІ зареєструвати за нею право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] 0.1. на її користь всі судові витрати. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат [PERSON] просила позов задовольнити з викладених в ньому підстав. Відповідачка [PERSON] до суду неодноразово не з'являлася, про день та час розгляду справи повідомлялася своєчасно, у встановленому законом порядку, але про причини неявок суду не сповіщала, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат [PERSON] позов [PERSON] не визнав, просив у задоволенні позову відмовити та надав суду письмові заперечення з яких вбачається, що [PERSON] не визнає позовні вимоги [PERSON], оскільки 11.11.2008 року рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона було відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо визнання договору купівлі-продажу 1/3 частини квартири [ADDRESS] від 18.01.2008 року недійсним та повернення сторін у первісний стан. Зазначене рішення суду було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 21.01.2009 року. Ухвалою Верховного Суду України від 24.02.2010 року рішення суду було скасоване, оскільки Верховний Суд України не повністю погодився з висновком районного суду та скасував рішення з посиланням на те, що суди не врахували вказану позивачкою правову підставу позову - ст.. 388 ЦК України. Таким чином вважає, що Верховний Суд погодився з рішенням суду по суті позовних вимог, але скасував рішення, оскільки воно не відповідало вимогам ст.. 213 ЦПК України щодо повноти та всебічності з'ясування обставин, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень. На підставі викладеного вважає, що в частині позовних вимог щодо скасування договору купівлі-продажу квартири має бути відмовлено. Щодо витребування майна з чужого незаконного володіння вважає, що і в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки [PERSON] 0.1. на момент укладення договору купівлі-продажу мала право на відчуження спірної квартири, тобто була законним продавцем, про що їй було відомо. Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 18.09.2006 оку та від 28.09.2006 року на час укладання договору купівлі-продажу відмінені не були, тобто були чинними. Представник Херсонського державного бюро технічної інвентаризації в судове засідання не з'явився, у відповідності до заяви від 27.04.2010 року, яка надійшла до суду 25.05.201 Ороку, просив розглянути справу за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло №13673 від 27.04.1994 року, виданого Фондом комунального майна м. Херсона на підставі розпорядження №13673-ж від 27.04.1994 року, [PERSON], [PERSON] О.1. та [PERSON] належало по 1/3 частина квартири [ADDRESS]. Заочним рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 18.09.2006 року за заявою [PERSON]Г, яка є дочкою позивачки, [PERSON] було визнано померлою з 01.11.2002 року. Заочним рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 28/09.2006 року за позовом [PERSON] до Територіальної громади в особі виконавчого комітету Херсонської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно за відповідачкою [PERSON] в порядку спадкування визнано право власності на 1/3 частина квартири [ADDRESS], яка належала позивачці. Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 31.01.2008 року за заявою [PERSON] було скасовано рішення про оголошення її померлою, а рішення суду про визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування на 1/3 частину квартири [ADDRESS] було переглянуто у зв'язку з нововиявленими обставинами і ухвалою суду від 06.03.2008 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] та Територіальної громади в особі виконавчого комітету Херсонської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно залишено без розгляду. Згідно ст.. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.. 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до п. З ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Судом встановлено, що майно, тобто 1/3 частина квартири [ADDRESS], яка належала позивачці, вибуло з її володіння поза її волею, оскільки [PERSON] О.1. ввела суд в оману на підставі чого було ухвалено рішення про оголошення [PERSON] померлою, яке було скасовано за її заявою 31.01.2008 року, а тому, вона має право на витребування належного їй майна. У відповідності з вимогами ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.60 ч. 4 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд вважає, що доводи представника відповідачки [PERSON] не спростовують доводів [PERSON] і не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved