Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-27 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] міської ради, третя особа-відділ Держкомзему у [PERSON] районі Миколаївської області, [PERSON] про визнання державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними. Посилаючись на те, що позивачка на підставі договору дарування від 22.06.2000 р. є власником житлового будинку з господарськими будівлями № 14, розташованого по вул. Зої Космодем'янської у м. Нова Одеса Миколаївської області на земельній ділянці площею 0,10 га., проте в порушення її прав як власника будинку відповідачем без відповідного волевиявлення бувшого власника будинку [PERSON], померлого 06.04.2010 р. було видано державні акти на право власності на земельні ділянки НК№769483 площею 0,2480 га для ведення особистого селянського господарства та НК№7869805 площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд на підставі рішення 35 сесії 5 скликання [PERSON] міської ради Новоодеського району Миколаївської області від 16.12.2009 р. № 20, яке скасовано постановою Новоодеського районного суду від 24.12.2010 р. в частині передачу у власність [PERSON] земельних ділянок, просить вказані державні акти на землю визнати недійсними. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову з підстав викладених у позові підтримав, просив про їх задоволення. Представник відповідача [PERSON] міської ради - [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій справи просила слухати за її відсутності, вимоги позову визнала у повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення. Третя особа - відділ Держкомзму у [PERSON] районі Миколаївської області направила до суду повідомлення про те, що проти задоволення заявлених позовних вимог не заперечує, справу просили слухати у відсутності їх представника. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про причини неявки не повідомила, заперечень проти позову не надала. Вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до вимог ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що беруть участь у справі. Як вбачається із матеріалів справи, відповідно договору дарування від 22.06.2000 року [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар цілий житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в м. Нова Одеса, вул.. 3. Космодем'янської, 14. При цьому сторонам роз'яснено зміст ст. 22, 30 Земельного Кодексу України. Вказаний договір дарування посвідчено державним нотаріусом та 27.06.2000 року зареєстрований у Вознесенському МБТІ Миколаївської області, про що зроблено відповідний запис №730. З цього часу до [PERSON] перейшло право власності на будинок, виходячи з вимог ЦК УРСР, що діяв на час укладення договору. У зв'язку з цим, до правовідносин щодо набуття позивачкою права власності на земельну ділянку необхідно застосувати положення ЗК України, що діяли на 2000 рік. Відповідно до ст. 30 ЗК України 1990 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. За таких обставин при переході права власності на будинок разом з ним до позивачки перейшло і право власності на спірну земельну ділянку, площею 0,1000 га, виділеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що відповідає роз'ясненням постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2). Згідно з п. 1 ст. 18 Пленуму, при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувана переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбач&тось у договорі відчуження. Для будівництва та обслуговування вказаного домоволодіння була виділена земельна ділянка площею 0,1000 га, право власності на яку зареєстроване за [PERSON] на підставі Державного акту про право приватної власності на землю НК№769805 від 28.12.2009 року, та для ведення особистого селянського господарства площею 0,2480 га право власності на яку зареєстроване за [PERSON] на підставі Державного акту про право приватної власності на землю НК№769483 від 28.12.2009 року. Вказані акти на право власності на земельні ділянки видані на підставі рішення 35 сесії 5 скликання від 16.12.2009 року. [PERSON], помер 06.04.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ФП № 115512, виданого 08.04.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] РУЮ Миколаївської області. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що відповідно укладеному договору дарування, яким посвідчено перехід права власності на житловий будинок від [PERSON] до обдарованої [PERSON], не передбачено, що право на користування земельною ділянкою не перейшло до позивача, то відповідно право користування земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку перейшло до [PERSON], тобто з моменту реєстрації права власності на житловий будинок право користування земельною ділянкою [PERSON] втратив. Таким чином, у громадянина [PERSON], який шляхом дарування здійснив відчуження житлового будинку, не було права на виготовлення та видачу йому державного акта на право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, оскільки останній йому вже не належав. У такому випадку на підставі договору дарування та свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданий його власнику, орган місцевого самоврядування мав би прийняти рішення про те, що рішення № 203, прийняте ним у 1996 році про передачу у приватну власність громадянину [PERSON], який на той момент був власником житлового будинку, але не оформив у встановленому законом порядку право власності на земельні ділянки згідно з Декретом Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 № 15-92 втратило чинність. Відповідно ст.. 118 Земельного кодексу України від 25.10.2001 р. ( № 2768-Ш) право на подач\ заяви про приватизацію земельної ділянки має громадянин, у користуванні якого перебуває ця земельна ділянка. Рішення [PERSON] міської ради № 20 35 сесії 5 скликання від 16.12.2009 р. в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельних ділянок постановою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 24 грудня 2010 року, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано. Враховуючи, що право на оформлення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку у власність або у користування має новий власник житлового будинку на загальних підставах, тобто [PERSON], відповідно суд визнає, що її право у даному випадку було порушене і підлягає захисту шляхом визнання недійсним державних актів ЯК№ 769305, та ЯК № 769483, виданих [PERSON] 14.01.2010 р.. Згідно зі ст. ст.81, 88 ЦПК України судові витрати сплачені при подачі позову.

Outcome: approved