Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-17 00:00:00

У січні 2011 року, [PERSON] та [PERSON], звернулися до суду з названим позовом, який в подальшому уточнили, та в якому зазначили, що 14.08.2007 року, їхній батько [PERSON] склав нотаріально-посвідчений заповіт (реєстр. № 2804), в якому він, на випадок своєї смерті зробив розпорядження, в якому, належну йому земельну ділянку № 24, площею 2,8459 га, розташовану на території Одеської області, Овідіопольського району, Великодолинської с/р, масив № 37,38,39 з цільовим призначенням ля ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номери : № 5123755300:01:003:0174 та № 5123755300:01:003:0175, заповідав в рівних частках кожному, своїм синам [PERSON] та [PERSON] 28.02.2008 р., [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 128656 від 28.02.2008 р., виданого Великодолинською с/р Овідіопольського району Одеської області. Після смерті [PERSON], відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки № 24, площею 2,8459 га, розташовану на території Одеської області, Овідіопольського району, Великодолинської с/р, масив № 37,38,39 з цільовим призначенням ля ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номери : № 5123755300:01:003:0174 та № 5123755300:01:003:0175, яка належала померлому [PERSON] на підставі єдиного державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 261283 від 07.02.2005 р., виданого згідно розпорядження [PERSON] РДА від 01.12.2004 р. № 772 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010552900075. Звернувшись у встановлений законом строк до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом на зазначену вище спадкову земельну ділянку, позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з тих підстав, що зазначений вище державний акт на право власності на земельну ділянку, не відповідає чинному законодавству, а саме у державному акті зазначені два кадастрових номери, що суперечить діючому законодавству. Крім того, в своїх уточненнях до позову, позивачі зазначили, що у відповідності з розпорядженням [PERSON] РДА від 08.02.2010 р. № 110, була змінена адреса спадкової земельної ділянки, яка належала їхньому померлому батьку [PERSON], а саме : Одеська область, Овідіопольський район, Великодолинська с/р, масив № 39, ділянка № 24/1 (кадастровий № 5123755300:01:003:0174) та ділянка № 24/2 (кадастровий № 5123755300:01:003:0175). З вказаних підстав, позивачі просили суд, визнати за ними право спільної часткової власності в порядку спадкування по ? частці кожному на земельну ділянку загальною площею 2,8459 га, масив № 39, ділянка № 24/1 (кадастровий № 5123755300:01:003:0174) та ділянка № 24/2 (кадастровий № 5123755300:01:003:0175), призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, Великодолинська селищна рада, що належала померлому батьку на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку. В судовому засіданні позивачі підтримали свій уточнений позов. Представниця відповідача [PERSON] РДА Одеської області в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, але надала суду заяву, в якій просила позов розглянути на розсуд суду та розглянути справу за її відсутності (а.с. 45,51,52). Заслухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи та додатково надані докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Статтею 1217 ЦК України передбачено спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як передбачає стаття 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У відповідності зі ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Згідно з ч. 2 ст. 1236 ЦК України, заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Стаття 1247 ЦК України передбачає, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 ЦК України, яка вказує, якщо фізична особа у звязку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини, з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України передбачено спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна, як те передбачено ст. 1299 ЦК України. Згідно із ч. 2 п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. № 7 „Про судову практику у справах про спадкування, відповідно до статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У відповідності до норм ст.ст. 355,356,357,361 ЦК України, майно може належати особам, на праві спільної часткової власності або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Суд встановив, що 14.08.2007 року, [PERSON] склав нотаріально-посвідчений заповіт (реєстр. № 2804), в якому він, на випадок своєї смерті зробив розпорядження, в якому, належну йому земельну ділянку № 24, площею 2,8459 га, розташовану на території Одеської області, Овідіопольського району, Великодолинської с/р, масив № 37,38,39 з цільовим призначенням ля ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номери : № 5123755300:01:003:0174 та № 5123755300:01:003:0175, заповідав в рівних частках кожному [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9,25). Позивачі є синами померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-УР № 020520 від 26.03.1960 р. та довідками Великодолинської с/р про склад сім`ї від 2008 р. (а.с. 26,27). 28.02.2008 р., [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 128656 від 28.02.2008 р., виданого Великодолинською с/р Овідіопольського району Одеської області (а.с. 10,24). Після смерті [PERSON], відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки № 24, площею 2,8459 га, розташовану на території Одеської області, Овідіопольського району, Великодолинської с/р, масив № 37,38,39 з цільовим призначенням ля ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номери : № 5123755300:01:003:0174 та № 5123755300:01:003:0175, яка належала померлому [PERSON] на підставі єдиного державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 261283 від 07.02.2005 р., виданого згідно розпорядження [PERSON] РДА від 01.12.2004 р. № 772 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010552900075 (а.с. 12,28). Суд встановив, що у відповідності з розпорядженням [PERSON] РДА від 08.02.2010 р. № 110, була змінена адреса вищевказаної спадкової земельної ділянки, яка належала їхньому померлому батьку позивачів [PERSON], а саме : Одеська область, Овідіопольський район, Великодолинська с/р, масив № 39, ділянка № 24/1 (кадастровий № 5123755300:01:003:0174) та ділянка № 24/2 (кадастровий № 5123755300:01:003:0175) (а.с. 50). З матеріалів спадкової справи № 153/2008, заведеної після смерті [PERSON], померлого 28.02.2008 р. вбачається, що позивачі прийняли спадщину, у встановлений законом строк, звернувшись до державної нотаріальної контори з заявами про отримання свідоцтв про право на спадщину за заповітом на зазначену вище земельну ділянку. Однак, позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з тих підстав, що зазначений вище державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім.`я спадкодавця [PERSON], не відповідає чинному законодавству, а саме у державному акті зазначені два кадастрових номери, що суперечить діючому законодавству (а.с. 39). У відповідності з Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999 р., зареєстрованого в Мінюсті України 04.06.1999 р. (з відповідними № 433 від 03.06.2010 р.) про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі передбачено якщо земельна ділянка, що передається у власність або надається у постійне користування, розташована на території кількох адміністративно-територіальних одиниць, то державний акт на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою видається окремо на кожну частину ділянки, розташовану на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (п. 1.8 зі змінами, внесеними згідно з Наказами Держкомзему № 27 від 29.02.2000, № 322 від 29.12.2003). З матеріалів позову вбачається, що спадкова земельна ділянка, загальною площею 2,8459 га, розташована за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, Великодолинська с/р, масив № 39, ділянка № 24/1 (кадастровий № 5123755300:01:003:0174) та ділянка № 24/2 (кадастровий № 5123755300:01:003:0175) тобто, на території розташування однієї адміністративно-територіальної одиниці. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову щодо належності права власності померлого [PERSON] на спадкову земельну ділянку згідно даних державного акту про право власності на земельну ділянку, який на думку суду, виданий законним чином та відповідає діючому законодавству, а тому, підлягаючому задоволенню.

Outcome: approved