Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-29 00:00:00

15 липня 2010 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просить визнати незаконним і скасувати наказ №162-к від 14 червня 2010 року про його звільнення за прогул без поважних причин, поновити його на попередній роботі у механічному цеху ВАТ «МДЕЗ», стягнути з відповідача 10000 гривень моральної шкоди, завданої незаконним звільненням, та відшкодувати витрати на правову допомогу у розмірі 150грн. Під час розгляду справи збільшив позовні вимоги та додатково просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві. Пояснив, що перебував з відповідачем у трудових відносинах з 2003 року. Звільнений 14 червня 2010 року за прогул без поважних причин. Вважає таке звільнення незаконним, оскільки відповідач своєчасно не виплачував заробітну плату. Сімя була у скрутному матеріальному становищі. На початку червня разом з іншими працівниками цеху намагалися вирішити питання шляхом переговорів з керівництвом. Просили директора надати їм відпустки без збереження заробітної плати, щоб використати їх для підробітку в іншому місці, але він відмовив, запропонував писати заяви на звільнення. Тоді 07 червня працівники цеху звернулись до нього із заявами про звільнення з роботи за ч.З ст.38 Кодексу законів про працю України, однак заяви безпідставно не були прийняті та належним чином зареєстровані, а їм запропоновано подати заяви про звільнення з роботи за власним бажанням. У звязку з цим вирішили наступного дня звернутися до прокурора району. 08 червня 2010 року вранці 14 працівників товариства близько 08 години прийшли до приміщення прокуратури з метою оскарження дій керівника підприємства щодо невиплати заробітної плати та відмови у реєстрації заяв про звільнення з роботи. Помічник прокурора відібрав у кількох чоловік пояснення, а він в цей час на його пропозицію писав колективну письмову заяву, яку підписали всі присутні в прокуратурі. Повернулись на роботу біля 12-ї години. Цей день їм визнаний прогулом, за який звільнено з роботи. Пропозиції написати пояснення 3, 9 та 10 червня від керівництва не було. Коли, ким і за яких обставин складалися акти та наказ про оголошення догани, надані представником відповідача, йому не відомо. Про їх існування він дізнався лише в суді. Вважає, що вони сфальсифіковані. З наказами про оголошення догани також ознайомлений не був. Час перебування на прийомі у директора 7 червня з 12год. 30хв. до 14год. 15хв. їм зарахований як простій з вини працівника. Визнав, що відносно відсутності на робочому місці протягом цього часу представник відповідача пропонував написати пояснення, але вони цього не зробили. Оскільки він звільнений з порушенням трудового законодавства, шляхом звернення в прокуратуру захищав свої конституційні права, причину відсутності на роботі з 8-ї до 12-ї години 8 червня, за що він звільнений з роботи, вважає поважною, то просить поновити на роботі, виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути моральну шкоду, яка полягає в тому, що у звязку з незаконним звільненням йому були завдані моральні страждання, він нервував, втратив засоби для існування та утримання сімї, втратив можливість повернути борги, які позичав у звязку з хворобою доньки, змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, було порушено право на працю, передбачене Конституцією України. Запис у трудовій книжці про звільнення за прогул викликає недовіру до нього при працевлаштуванні. Не заперечує, що після повернення з прокуратури 08 червня 2010 року надавав пояснення з приводу відсутності на роботі. Членом профспілкової організації він не являється. Відповідач позов не визнав. У судовому засіданні представник відповідача в заперечення позову пояснив, що позивач неодноразово порушував трудову дисципліну: 3, 7, 9 та 10 червня 2010 року разом з іншими працівниками механічного цеху відмовився приступити до роботи, тому за вчинення простою були складені акти, оголошено догану. Крім того 08 червня 2010 року з 07год.30 хв. до 12год.45хв. був відсутній на роботі без поважних причин, тобто здійснив прогул. До прокуратури позивач не викликався, мав можливість звернутися у вільний від роботи час. Довідка прокуратури Малинського району лише засвідчує факт перебування там позивача з приводу неприйняття керівництвом підприємства документів, а не доводить того, що позивач перебував в прокуратурі з метою захисту своїх конституційних прав. Просить в позові відмовити. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх наданими доказами у межах позовних вимог, суд визнає, що позов підлягає частковому задоволенню . Судом встановлено, що позивач згідно наказу відповідача №276к від 13 червня 2003 року був прийнятий оператором токарних верстатів з програмним керуванням четвертого розряду в механічний цех (а.с.5). Наказом №162к від 14 червня 2010 року звільнений з роботи за прогул без поважних причин 08.06.2010р. по п.4 ст.40 КЗпП України на підставі акту про відсутність на робочому місці, службової записки начальника механічного цеху та пояснення [PERSON] (а.с.4). Статтею 2 КЗпП України визначено, що право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Згідно ч.5 ст. 97 цього Кодексу оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Пунктом 5.12 Колективного договору встановлені строки виплати заробітної плати в робочі дні два рази на місяць: аванс - 10, остаточну виплату - 25 числа (а.с.68 ). З наданої копії табеля виходу на роботу та довідки про заробітну плату видно, що позивачем у квітні 2010 року відпрацьовано 16 робочих днів, у травні 14 робочих днів, за що йому нараховано відповідно 2138,62грн. та 2447,31грн. заробітної плати (а.с.57,98,99). Зазначені кошти позивачеві станом на 29 червня 2010 року виплачені не були, про що свідчить постанова про порушення кримінальної справи від 29 червня 2010 року за результатами перевірки прокуратурою району колективного звернення працівників ВАТ «Малинський дослідно-експериментальний ливарно-механічний завод» проти директора [PERSON] за ч.І ст.175 КК України ( невиплата заробітної плати , стипендій, пенсії чи інших установлених законом виплат) та постанова Малинського районного суду від 13 вересня 2010 року про закриття цієї справи на підставі ч.З ст.175 КК України, а також матеріалами оглянутого судом наглядового провадження прокуратури району по даній справі, в яких зазначено, що заборгованість по виплаті заробітної плати [PERSON] більше ніж за один місяць становить 3758,3грн. (а.с. 100-102). Таким чином вимога позивача щодо виплати нарахованої заробітної плати є законною. Згідно п.4 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Проте суд вважає, що відсутність позивача на роботі 08 червня 2010 року в період часу з 07год. 30хв. до 12год. 45хв. була обумовлена поважними причинами, зокрема необхідністю захистити свої трудові права, що були порушені відповідачем внаслідок невиплати заробітної плати та відмови у реєстрації заяв про звільнення за порушення умов трудового договору, шляхом звернення до прокуратури району. З досліджених в судовому засіданні доказів видно, що 07 червня 2010 року позивач та інші працівники товариства звернулись до генерального директора ВАТ «МДЕЗ» [PERSON] 1.1, із заявами про звільнення з роботи у звязку з систематичним порушеннями трудових прав працівників. Отримавши відмову у прийнятті та реєстрації цих заяв, позивач з інтими працівниками товариства звернулися наступного дня в прокуратуру Малинського району для захисту своїх конституційних прав. Доказом цьому є лист прокурора за №179С/10 від 01.10.2010 року та письмові пояснення інших працівників ( а.с. 43-50,92-96). В ході проведеної перевірки товариства територіальною державною інспекцією праці виявлені факти виплати заробітної плати з порушенням строків виплати. Станом на 01.06.2010 року заборгованість по виплаті заробітної плати становила 646 тис. грн. На підставі досліджених доказів суд приходить до висновку про незаконність наказу №162к про звільнення позивача, який відповідно до вимог статті 235 КЗпП України підлягає поновленню на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу . Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, виходячи з виплати за останні два місяці роботи, що передують події, з якою повязана ця виплата . З наданої товариством довідки, з якою погоджується і позивач, видно, що за два останні місяці роботи (квітень-травень 2010 року) позивачеві за 30 відпрацьованих робочих днів нарахована заробітна плата у розмірі 4585,93грн., середньомісячна заробітна плата становить 2292,96грн., а середньоденна 152,86 грн. Кількість робочих днів прогулу без поважних причин з 14 червня 2010 року по день ухвалення рішення з урахуванням встановленого до 31 липня 2010 року чотириденного робочого тижня становить 88 днів, тому середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 13451грн.68коп. (152,86грн. х 88). Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у разі, якщо порушення його законних З прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд визнає, що внаслідок незаконних дій відповідача позивачу була завдана така шкода, яка полягає в тому, що порушені його права у сфері трудових відносин, що призвело до душевних страждань, втрати нормальних життєвих звязків та вимагає від нього додаткових зусиль для відновлення організації свого життя. Разом з тим суд визнає, що визначений позивачем розмір моральної шкоди завищений, та визначає його у розмірі 1000грн., що достатньо для її компенсації. Вимоги про скасування наказу задоволенню не підлягають, оскільки суд визнав звільнення незаконним, поновлює позивача на роботі та стягує середній заробіток за час вимушеного прогулу, а подальше скасування наказу здійснюється органом, що його видав. Крім того відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 150 грн., в дохід держави судовий збір в сумі 134,51грн. та відповідно до ст.81 ЦПК 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: partial