Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просила визнати виконавчий напис, вчинений 17.08.2010 року приватним нотаріусом КМНО [PERSON], таким, що не підлягає виконанню. Як вказує позивач, за даним виконавчим написом звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS], що виступає заставою по кредитному договору №11/01-09-2007 від 13.09.2007 року, укладеного між позивачем та ВАТ Банк «Біг Енергія». На думку позивача, виконавчий напис не відповідає вимогам закону щодо його форми та змісту, зокрема, не містить зазначення адреси нотаріальної контори, не зазначено розміру плати, стягнутої нотаріусом, а також вказано строк його предявлення до виконання в один рік, що суперечить вимогам ст. 89 Закону України « Про нотаріат» та п. 287 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Також позивач зазначає про неправомірність включення до загального розміру заборгованості суми пені за період, що перевищує 1 рік, тобто з перевищенням строку позовної давності, встановленого законом для даного виду вимог. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, вказаних в позовній заяві, та просив позов задовольнити і визнати виконавчий напис №1119 від 17.08.2010 року, вчинений приватним нотаріусом КМНО [PERSON], таким, що не підлягає виконанню. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначивши про безпідставність та необґрунтованість вимог, надав письмові заперечення (а.с. 46), виходячи з яких просив в позові відмовити повністю. Третя особа приватний нотаріус КМНО [PERSON] в судовому засідання просила позов залишити без задоволення, надала суду письмові пояснення по суті позову (а.с. 29-33), в яких зазначила, що при вчиненні спірного виконавчого напису нею було дотримано всіх вимог чинного законодавства, а тому підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відсутні. Представник третьої особи ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві в судове засідання не з'явився, в попередньому судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи і які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріли справи суд приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що 13 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Банк «Біг Енергія» та [PERSON] було укладено кредитний договір №11/01-09-2007 (а.с. 9-10) відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 45000,00 доларів США строком по 14 вересня 2009 року зі сплатою 16% річних. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. В забезпечення вказаного кредитного договору (п. 2.1 договору) [PERSON] передала, а ВАТ Банк «Біг Енергія» прийняв в іпотеку належну позивачу квартиру [ADDRESS] в порядку та на умовах відповідного договору іпотеки від 13.09.2007 року (а.с. 7-8), що був укладений між позивачем та відповідачем. Також судом встановлено, що 17 серпня 2010 року приватним нотаріусом КМНО [PERSON] було вчинено виконавчий напис №1119, за яким звернуто стягнення на квартиру №102, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. В.Гетьмана, буд. 22А, що належить на праві приватної власності боржнику [PERSON] та майновому поручителю боржника [PERSON]. Згідно з вказаним виконавчим написом за рахунок коштів від реалізації вказаної квартири, запропоновано задовольнити вимоги ВАТ Банк «Біг Енергія» у розмірі заборгованості 37434,12 доларів США суми кредиту, що неповернута банку, 4940,26 доларів США суми прострочених та несплачених відсотків за період з 01.02.2009 року по 29.11.2009 року, 51097,57 доларів США пені за несвоєчасну сплату основної суми кредиту за період з 30.11.2009 року по 28.02.2010 року включно, 6743,45 доларів США пені за несвоєчасну суми процентів за користування кредитом за період з 30.11.2009 року по 28.02.2010 року включно, а всього на загальну суму 100215 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 02 серпня 2010 року становить 790970,09 гривень. Як вважає позивач, вказаний виконавчий напис вчинено без дотримання необхідних вимог щодо його форми та змісту, оскільки в ньому не вказано адресу нотаріальної контори, де його вчинено, не зазначено розміру плати за його вчинення, а також вказано строк предявлення до виконання в один рік, в той час як ст. 89 Закону України «Про нотаріат» передбачено трирічний строк предявлення виконавчого напису до виконання. Судом встановлено, що в оспорюваному виконавчому написі (а.с. 12) вказано нотаріальний округ, де працює приватний нотаріус [PERSON], зазначено про стягнення плати за домовленістю між сторонами та вказано, що даний виконавчий напис може бути предявлений до примусового виконання протягом року з дня його вчинення. Згідно п. 287 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004 року та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 03.03.2004 року за №283/8882, виконавчий напис має містити: дату (рік, місяць, число) вчинення, нотаріальну контору (нотаріальний округ), прізвище, імя, по батькові нотаріуса, який вчиняє виконавчий напис; найменування та адресу стягувача; найменування та адресу боржника, дату й місце його народження, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків у банках, кредитних установах (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, у тому числі пеня, штраф, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; зазначення статті Закону України Про нотаріат та пункту Переліку документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис; номер, під яким виконавчий напис зареєстровано в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій; підпис нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, печатку. Також згідно ч. 1 ст. 31 Закону України «Про нотаріат» (в редакції станом на 27.07.2010 року) приватні нотаріуси за вчинення нотаріальних дій справляють плату, розмір якої визначається за домовленістю між нотаріусом та громадянином або юридичною особою. В свою чергу згідно ч. 1 ст. 91 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис, за яким стягувачем або боржником є громадянин, може бути предявлено до примусового виконання протягом трьох років, а з усіх інших вимог\~ протягом одного року з моменту вчинення виконавчого напису, якщо законом не встановлено інших строків. В той же час, Законом України «Про виконавче провадження» передбачено, що право вимоги за виконавчим документом належить стягувачу, тобто особі на користь якої видано виконавчий документ, а отже у випадку видачі виконавчого документу за заявою юридичної особи та на її користь застосовується строк предявлення такого документу до виконання в один рік. Таким чином, виходячи з вказаних норм, зазначення у виконавчому написі нотаріального округу, у якому вчинено нотаріальну дію, відомостей про стягнення плати за домовленістю сторін та річного строку звернення виконавчого документу до примусового виконання є правомірним, а отже посилання позивача на таке, як на підставу позовних вимог для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є необґрунтованим та безпідставним. Відповідно до статей 526, 530 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобовязанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно п. 4.1 кредитного договору в разі несвоєчасного повернення кредиту (частини або повністю) і (або) несвоєчасної сплати процентів за його використання, тобто прострочення виконання зобовязань за цим договором, позичальник сплачує пеню в розмірі 1,5 процента від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Пеня сплачується в національній валюті України по встановленому НБУ курсу на день такої сплати. Згідно виконавчого напису від 17.08.2010 року стягнення на предмет іпотеки звернуто для погашення заборгованості позивача по кредиту в сумі 100215,40 доларів США, в тому числі по пені загалом на суму 57841,02 долари США, що позивач вважає незаконним, оскільки він вважає, що річний строк згідно ст. 258 ЦК України, протягом якого банк мав право на стягнення пені, сплив 25.02.2010 року. Суд не може погодитись з таким твердженням позивача, оскільки згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що позивач отримувала повідомлення банку про початок звернення стягнення на майно боржника (а.с. 36-38), а також отримувала і повідомлення нотаріуса про звернення до неї банку за вчиненням виконавчого напису (а.с. 39-42) із зазначенням всіх сум, що мають бути стягнуті за рахунок звернення стягнення на майно. Дана обставина визнана сторонами в судовому засіданні. Проте позивачем не було вчинено жодних дій щодо оспорювання розміру нарахованої заборгованості, що на думку суду свідчить про їх визнання, а отже і про відсутнітсь спору про розмір такої заборгованості. Крім того, згідно п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Відповідно до п. 1 вказаного переліку, для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання. Судом встановлено, що банком при зверненні до нотаріуса (а.с. 33) було подано договір іпотеки з додатками, копія кредитного договору, розрахунок заборгованості, а отже заявлену банком суму заборгованості слід вважати безспірною відповідно до вимог зазначених вище нормативних актів. Таким чином, твердження позивача щодо відсутності права банку вимагати сплати пені у звязку з пропуском річного строку позовної давності, є необґрунтованим і спростовується матеріалами справи та дослідженими судом доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи викладене вище, суд, зясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та оцінивши наявні у справі докази, якими підтверджуються такі обставини, приходить до остаточного висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому позов слід залишити без задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed