Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-06 00:00:00

27.05.2010р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 04.11.1972р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження 1972 року листопада місяця 04 числа зроблено відповідний запис за №10, місце реєстрації шлюбу - Чернелицька селищна рада Городенківського району Івано-Франківської області. Від шлюбу малолітніх та неповнолітніх дітей не мають, однак відповідач відмовляється подавати до органу реєстрації цивільного стану спільну заяву про розірвання шлюбу, у зв'язку з чим позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, оскільки в останні роки між сторонами постійно виникають скандали та сварки, оскільки сторони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, внаслідок чого з грудня 2007 року сторони припинили спільне проживання. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, про що надав заяву, вважає, що сім'я розпалась остаточно, примирення з відповідачем неможливо Відповідач заперечує проти позову, вважає можливим збереження шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, прийнявши до уваги твердження позивача, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. [PERSON] перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, що підтверджує свідоцтвом про шлюб Серії І-АБ № 003699, місце реєстрації шлюбу - Чернелицька селищна рада Городенківського району Івано-Франківської області, яке видане 04 листопада 1972 року. Отже сторони не проживають разом, не підтримують подружніх стосунків та спільним побутом не пов'язані. Сім'ю складають особи, які спільно поживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки (ч.1 ст. 3 СК України). Позивач на примирення не згодний, просить розірвати шлюб з відповідачем, оскільки зазначені обставини унеможливлює примирення з відповідачем. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, що відповідає ст. 16 Загальної Декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватись і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною 3 ст.105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч,1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, та інтересам малолітньої дитини. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають Істотне значення. З наведеного суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки (ст. 1 СК України). Питання щодо відновлення дошлюбного прізвища після реєстрації розірвання шлюбу та застосування положень ст. 113 Сімейного кодексу України судом не з'ясовувалось, оскільки суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст. 11 ЦПК України). Частиною 2 ст. 10 ЦПК встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. За таких обставин суд вважає за необхідне розірвати шлюб зареєстрований 04 листопада 1972 року між [PERSON], який народився у 1949 році, і [PERSON], яка народилась у 1949 році, про що в книзі записів актів громадянського стану 1972 року листопада місяця 04 числа Чернелицькою селищною Радою Городенківського району Івано-Франківської області зроблено запис за №10. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач підтвердив понесені судові витрати квитанцією № 65 відділення № 85 АКБ «ІМЕКСБАНК» м. Одеса (місцезнаходження: смт Іванівка, вул. Леніна, 72) від 19 травня 2010р. про сплату судового збору в розмірі 8,50 грн. та квитанцією № 67 від 19 травня 2010р. про сплату інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Сума судових витрат підлягає стягнення з відповідача на користь позивача в розмірі 38,50 грн. Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та необхідності встановлення порядку виконання рішення суду у відповідній частині відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану, ст. 115 СК України.

Outcome: approved