Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-21 00:00:00

Відкрите акціонерне товариство «Павлоградвугілля» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, в якій позивач поставив питання про: -стягнення з відповідача на користь товариства заподіяну ним не при виконанні трудових обовязків матеріальну шкоду в розмірі 18705,24 гривень; -стягнення судових витрат у розмірі 217,05 гривень. В обгрунтування позову, позивачем було зазначено, що відповідач з 09 лютого 2004 року знаходиться в трудових відносинах з позивачем, працюючи на посадах провідного інженера відділу економічної безпеки, начальника цього відділу. При виконання трудових обовязків відповідач користувався автомобілем марки «Ауді-80», державний номер 85050АН, який належить його батьку [PERSON] і який на підставі договору оренди повинен був бути переданий за плату в користування позивача. За умовами договору [PERSON] зобовязався передати позивачу автомобіль зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та ключами, а позивач повинен був своєчасно сплачувати оренду плату у розмірі 600 гривень. Проведеною документальною ревізією було встановлено, що [PERSON] з моменту укладання договору не передав транспортний засіб позивачу, та автомобіль фактично використовував відповідач як для службових цілей так і для особистих. Так, в період часу з 05 жовтня 2010 року до 01 листопада 2006 року відповідач користувався автомобілем в особистих цілях. Відповідач отримував з каси позивача орендну плату без довіреності [PERSON], а подорожні листи підробляв. У наслідок порушень відповідач заподіяв позивачу шкоду в розмірі 18705,24 гривень. Відповідач надав суду заперечення проти позову, де зазначив, що просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог як таких, що не ґрунтуються на доказах, доданих до позову, є незаконними і безпідставними. В обгрунтування заперечень, відповідач зазначив, що він не згоден з актом документальної ревізії від 17 листопада 2006 року, оскільки вона проведене з порушеннями. Орендну плату за жовтень 2006 року він не отримував. Договір оренди транспортного засобу був нотаріально посвідчений і вважався діючим, адже позивач, як орендар не предявляв будь-яких претензій до передачі транспортного засобу. Крім того, позивач на протязі року сплачував йому орендну плату за використання автомобіля. Ніяких грошових коштів він не привласнював. ГСМ по відомостям одержували як він так і інші особи. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав, надавши пояснення які відповідають змісту позову. Відповідач вимоги не визнав, спираючись в своїх поясненнях на зміст заперечень проти позову. Представник відповідача, зазначив, що вимоги не можуть бути задоволені, оскільки відсутні докази вини відповідача. Третя особа, яка не заявляла самостійних вимог, щодо предмета спору [PERSON], пояснив, що на його переконання вимоги не можуть бути задоволені, оскільки ревізія проведена незаконно. Якщо у позивача і є претензії то він повинен був предявити їх саме до нього а не до сина, тобто відповідача. Автомобіль весь час дії договору оренди знаходився у позивача. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши наявні докази по справі, встановив наступні обставини: 01 квітня 2005 року третя особа [PERSON], як власник транспортного засобу марки «Ауді-80», державний номер 85050АН, уклав з позивачем договір оренди останнього, який нотаріально посвідчено та зареєстровано за №819. Згідно до п.З договору, сторони домовились, що автомобіль передається в оренду з часу нотаріального посвідчення договору, орендодавець при підписанні договору передає орендарю свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу і всі комплекти ключів. Однак третя особа в установленому порядку не передала орендарю транспортний засіб. Зазначений транспортний засіб фактично використовувався відповідачем в особистих інтересах та на власний розсуд, що підтверджується доказами, в тому числі актом документальної ревізії оренди автомобіля ( а.с. 207 - 208 ). Відповідно до ч.З ст.61 ЦПК України, - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Приймаючи до уваги зазначене положення ЦПК України, суд вважає, що обставини встановлені в ухвалі Судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2009 року при розгляді апеляційної скарги [PERSON] на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2009 року за позовом [PERSON] до Відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля» про відшкодування сум по договору оренди автомобіля, при якому апеляційна скарга була відхилена, а рішення суду залишено без змін, - не підлягають доказуванню. Актом документальної ревізії договору оренди автомобіля «Ауді-80» від 17 листопада 2006 року було встановлено, що відповідач користуючись довірою посадових осіб, в порушення п.4.5 посадових інструкцій провідного інженера служби безпеки, використовуючи службове становище в особистих корисливих цілях, за період з 05 жовтня 2005 року по 01 листопада 2006 року завдав матеріальну шкоду позивачу на загальну суму 18705,24 гривень, яка складається з орендною плати - 7800 гривень, та незаконного отримання пального на загальну суму - 10905,24 гривень ( а.с. 15 - 19). Згідно до ст.134 КЗпП України, - відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоду завдано діями працівника, яка має ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, або шкоду завдано не при виконанні трудових обовязків. Встановивши обставини по справі, а також положення чинного законодаства України, суд вважає, що позовні вимоги, - підлягають задоволенню у повному обсязі, так як встановлено та доведено належними і допустимими доказами факт заподіяння відповідачем позивачу матеріальної шкоди, яка має ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку ( а.с.211- 212 ), а також не при виконанні трудових обовязків. Визначений позивечем розмір матеріальної шкоди завданої діями відповідача, - 18705,24 гривень ( а.с. 25 ), суд вважає обгрунтованим. Приймаючи рішення про розподіл судових витрат між сторонами, суд враховує положення ч.І ст.88 ЦПК України, якою передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Сума судових витрат, які підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача становить - 217,05 гривень ( 30 гривень за інформаційно-технічне забезпечення «а.с.4» + 187,05 гривень судового збору).

Outcome: approved