Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до ТОВ „Натурпродукт-Вега про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 3 вересня 2007 року позивач був прийнятий на посаду директора з маркетингу ТОВ „Натурпродукт-Вега. 20.09.2010 року він був звільнений з посади відповідно до п.2 ст.40 КЗпП України у звязку з виявленою невідповідністю займаній посаді на підставі наказу №99 від 20.09.2010 року. Посилаючись на те, що 20.09.2010 року позивач знаходився на лікарняному, у звязку з чим не міг бути звільненим в період тимчасової непрацездатності, а також, що його звільнення як члена дирекції можливе лише загальними зборами учасників товариства, та у звязку з тим, що його звільнення за ч.2 ст. 40 КЗпП України можливе лише за умови неможливості його переведення на іншу роботу, звернувся до суду з даним позовом, в якому просив поновити його на посаді директора з маркетингу та збуту ТОВ „Натурпродукт-Вега, сягнути з ТОВ „Натурпродукт-Вега на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 36 000 грн. та анулювати запис в трудовій книжці про його звільнення. Під час розгляду справи позовні вимог позивач уточнив та просив суд визнати незаконними та скасувати наказ №99-к від 20 вересня 2010 р. про звільнення його з посади директора з маркетингу та збуту за п.2 ст. 40 КЗпП України та наказ №136/7-к від 17 листопада 2010 р. про внесення змін до наказу від 20 вересня 2010 р., поновити його на посаді директора з маркетингу та збуту ТОВ «Натурпродукт-Вега», стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути моральну шкоду у розмірі 50 000 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з викладених у ньому підстав. Представник відповідача у судове засідання не зявився. Повторно просив відкласти розгляд справи з причин, які були визнані судом неповажними, у звязку з чим суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача на підставі наявних у справі даних та доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову у звязку з наступним. З матеріалів справи вбачається, що 11 квітня 2005 р. [PERSON] було прийнято на роботу на посаду директора з маркетингу ТОВ «Натурпродукт-Вега» по контракту за сумісництвом (а.с121). 3 вересня 2007 р. наказом №116к ТОВ «Натурпродукт-Вега» [PERSON] було переведено на посаду директора з маркетингу товариства (а.с. 24). Відповідно до п.10.1 Статуту ТОВ «Натурпродукт-Вега», затвердженого рішенням загальних зборів учасників товариства від 18 серпня 2008 р., на ТОВ «Натурпродукт-Вега» введено дирекцію як виконавчий орган товариства в складі 4 осіб. Члени дирекції призначаються на посади та звільняються з посад загальними зборами Учасників (а.с.7-20). У звязку з реєстрацією нової редакції статуту товариства, 9 жовтня 2008 р. рішенням Загальних Зборів учасників призначено 4 членів дирекції товариства. На посаду директора з маркетингу як члена дирекції призначено [PERSON] (а.с.5). 4 серпня 2009 р. наказом №162/2к директора з маркетингу [PERSON] переведено на посаду директора з маркетингу та збуту ТОВ «Натурпродукт-Вега» (а.с.70). 10 вересня 2010 р. генеральним директором товариства було видане розпорядження №1534/к про проведення перевірки додержання трудової та виконавчої дисципліни директора з маркетингу та збуту (а.с.45), на підставі якого комісією, що здійснювала перевірку, 17 вересня 2010 р. було складено акт перевірки, відповідно до якого директора з маркетингу та збуту [PERSON] визнано працівником, щодо якого виявлена невідповідність займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації (а.с. 46-48). 20 вересня 2010 р. наказом №99-к [PERSON] звільнено із займаної посади директора з маркетингу та збуту з 20 вересня 2010 р. за п.2 ст. 40 КЗпП України у звязку з невідповідністю займаній посаді (а.с.25). Копію наказу про звільнення від 20 вересня 2010 р. позивач отримав 20 вересня 2010 р., а з даним позовом звернувся до суду 8 жовтня 2010 р., тобто з дотриманням встановленого ст. 233 КЗпП України місячного строку звернення до суду у справах про звільнення. 23 вересня 2010 р. відповідач направив позивачу поштою трудову книжку, яку 30 вересня 2010 р. отримав позивач (а.с.127). Відповідно до ч.2 ст. 40 КЗпП України звільнення працівника за п.2 ст. 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 3 листопада 1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про звільнення за п.2 ст. 40 КЗпП України, суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації працівник не може належно виконувати покладені на нього трудові обовязки і неможливо його перевести за його згодою на іншу роботу. Невідповідність займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації може бути визнана за результатами атестації працівника. З огляду на відсутність доказів про те, що відповідачем проводилась атестація (а не перевірка додержання трудової та виконавчої дисципліни) позивача, якою було встановлено фактичні дані про невідповідність займаній посаді чи виконуваній роботі, а також враховуючи відсутність доказів про те, що позивачу пропонувалась інша робота у відповідача, суд приходить до висновку, що звільнення позивача відбулося з порушенням вимог ст. 40 КЗп П України, у звязку з чим наказ № 99-к від 20 вересня 2010 р. про звільнення позивача за п. 2 ст. 40 КЗпП України потрібно визнати незаконним та скасувати. Відповідно до листа непрацездатності, в період з 20 вересня 2010 р. по 28 вересня 2010 р. позивач перебував на лікарняному (а.с.27). Разом з тим, відповідно до довідки Поліклініки №3 Шевченківського району м.Києва від 17 січня 2011 р. видача листа непрацездатності [PERSON] є необґрунтованою (а.с. 95), а тому суд не вважає за підставу для визнання наказу про звільнення від 20 вересня 2010 р. незаконним ту обставину, що позивача було звільнено в період тимчасової непрацездатності як це передбачено ч. 4 ст. 40 КЗпП України. 17 листопада 2010 р. наказом №136/7к було внесено зміни до наказу про звільнення позивача, відповідно до якого наказ №99-к від 20 вересня 2010 р. викладено у новій редакції [PERSON] звільнено із займаної посади директора з маркетингу та збуту з 20 вересня 2010 р. за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин його прямих обовязків. (а.с.50). З огляду на те, що з наказом від 17 листопада 2010 р. позивача ознайомлено не було, такий наказ було видано вже після припинення з позивачем трудових відносин та отримання позивачем трудової книжки, а також враховуючи, що застосування звільнення як дисциплінарного стягнення до члена дирекції можливе як це передбачено ст. 147-1 КЗпП України лише загальними зборами товариства, враховуючи відсутність доказів про систематичність невиконання працівником без поважних причин трудових обовязків, суд приходить до висновку про незаконність видачі наказу про внесення змін до наказу про звільнення позивача за п. 3 ст. 40 КЗпП України. За таких обставин, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в частині визнання незаконним та скасування наказу № 99-к від 20 вересня 2010 р. з урахуванням змін, внесених наказом № 136/7-к від 17 листопада 2010 р., про звільнення [PERSON] з посади директора з маркетингу та збуту ТОВ «Натурпродукт-Вега». Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відповідно до п.2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організація, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 р. № 58, останнім днем роботи позивача є дата звільнення. За таких обставин, задоволенню підлягає також вимога позивача про поновлення [PERSON] на роботі на посаді директора з маркетингу та збуту ТОВ «Натурпродукт-Вега» з 21 вересня 2010 р. Відповідно до довідки від 4 березня 2011 р. ТОВ «Натурпродукт-Вега» здійснило повний розрахунок з позивачем при звільненні (а.с.125). Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно наказу, датою звільнення позивача є 20 вересня 2010 р. Час вимушеного прогулу необхідно рахувати з 21 вересня 2010 р. по день ухвалення рішення у даній справі, тобто - 12 травня 2011 р. Інформацію про кількість робочих днів за вказаний період відповідачем на вимогу суду надано не було, у звязку з чим для визначення кількості робочих днів за період вимушеного прогулу суд керується Листами Міністерства праці та соціальної політики України від 25 серпня 2009 р. та від 25 серпня 2010 р. про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2010 та 2011 роки, проти чого не заперечував представник позивача. За таких обставин, у позивача у вересні 2010 р. було 9 робочих днів вимушеного прогулу, у жовтні 21 день, у листопаді 22 дні, у грудні 2010 р. 23 дні, у січні 2011 р. 19 днів, у лютому 2011 р. 20 днів, у березні - -22 дні, у квітні 20 днів, у травні 2011 р. 6 робочих дні вимушеного прогулу, що разом становить 162 робочих дня вимушеного прогулу. Відповідно до довідки від ТОВ «Натурпродукт-Вега» розмір нарахованої заробітної плати [PERSON] за один робочий день становить 1946,82 грн. (а.с.124). Проти застосування такого розміру середньоденної заробітної плати представник позивача не заперечував. Сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 21 вересня 2010 р. по 12 травня 2011 р. складає (162 дні х 1946,82 грн./день) 315 384,84 грн. З дослідженої у судовому засіданні трудової книжки вбачається, що станом на 12 травня 2011 р. записів про прийняття позивача на роботу після звільнення у відповідача не має, у звязку з чим вимушений прогул підлягає оплаті в повному обсязі, а з відповідача потрібно стягнути 315 384,84 грн. за вимушений прогул. Згідно розяснень п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд визначає зазначену суму без утримання прибуткового податку з громадян та інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Встановлено, що розрахунок при звільнені позивача проведено з ним 24 вересня 2010 р., а трудову книжку направлено йому 23 вересня 2010 р.. Позивач просить стягнути з відповідача заробітну плату за час затримки розрахунку з ним при звільненні як це передбачено ст. 117 КЗпП України та за час затримки видачі трудової книжки як передбачено ст. 235 КЗпП України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~З пояснень представника позивача вбачається, що 20 вересня 2010 р. позивача протримали протягом дня у кабінеті та він був позбавлений виходити з нього, у звязку з чим, з ним не було проведено розрахунок при звільненні та видано трудову книжку в день звільнення. З огляду на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження, коли саме він після звільнення 20 вересня 2010 р. предявив вимогу про розрахунок з ним та видачу трудової книжки, суд приходить до висновку про недоведеність вимог позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та видачі трудової книжки, у звязку з чим в цій частині у задоволенні позову потрібно відмовити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Оскільки у судовому засіданні було встановлено порушення відповідачем прав [PERSON], які призвели до його моральних страждань, суд приходить до висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. На основі повно та всебічно зясованих обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Потрібно визнати незаконним та скасувати наказ № 99-к від 20 вересня 2010 р. з урахуванням змін, внесених наказом № 136/7-к від 17 листопада 2010 р., про звільнення [PERSON] з посади директора з маркетингу та збуту ТОА «Натурпродукт-Вега», поновити його на роботі на посаді директора з маркетингу та збуту з 21 вересня 2010 р., стягнути з ТОВ «Натурпродукт-Вега» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 вересня 2010 р. по 12 травня 2011 р. у розмірі 315 384,84 грн. без урахування податків та інших обовязкових платежів та 10 000 гривень моральної шкоди. В решті позовних вимог потрібно відмовити. Відповідно до ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. За таких обставин, у даній справі потрібно допустити негайне виконання рішення про стягнення заробітної плати за один місяць у розміри 42 830 грн. відповідно до довідки відповідача (а.с. 120). Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 360 гривень судового збору, а також на користь держави 1340 гривень судового збору.

Outcome: partial