Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-10 00:00:00

У червні 2009 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розподіл майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: житлового будинку № 53 по вул.. Маркелова в м. Маріуполі, приватизованої земельної ділянки № 54 в мкр. «Бригантина» м. Маріуполя та автомобіля «Опель Омега». В судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та пояснила, що під час перебування з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 1991р. до 2008р. ними, як подружжям, було придбано майно: вказаний житловий будинок та земельна ділянка, а також автомобіль, правовстановлюючі документи на яке оформлені на ім*я відповідача: будинок зареєстрований в БТІ на праві власності на підставі рішення суду за 2008р.; земельна ділянка приватизована у 2007р., а автомобіль проданий відповідачем самостійно після припинення спільного життя у 2005 році, а гроші витрачені без її згоди. Стверджуючи, що це майно придбано на спільні кошти та являється спільною сумісною власністю, просила суд розподілити його, виходячи з вартості будинку та ділянки на теперішній час, а автомобіля на момент придбання. Розподіл провести наступним чином: будинок залишити у її приватній власності, а за ? частину відповідача сплатити йому грошову компенсацію, виходячи з експертної оцінки будинку за мінусом вартості земельної ділянки, яка визначена по звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки та вартості автомобіля в розмірі 3000 доларів США за курсом на дату винесення рішення. Розрахунок компенсації провела наступним чином: вартість ? частини спірного будинку 164025:2=82012 грн. мінус вартість ділянки 18731 грн. мінус вартість автомобіля 3000 доларів х 7,94 грн. = 23820 грн. Всього до сплати відповідачу 39461 грн. в розстрочку. Крім того, просила стягнути з відповідача на її користь судовий збір та витрати на ІТЗ відповідно до квитанцій. Представник позивачки - адвокат [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити, стверджуючи, що усе спірне майно є спільним та підлягає розподілу в рівних частках. Оскільки позивачка житлом не забезпечена, то будинок просила виділити їй у приватну власність, а вартість ділянки та автомобіля зарахувати в рахунок сплати за різницю в частках, виходячи з вартості майна, встановленого на день розгляду справи, а автомобіля з первинної ціни, за яку він був придбаний за курсом долара до гривні. Відповідач позов не визнав та пояснив, що будинок є спільною власністю та підлягає розподілу шляхом визнання за ним права власності з виплатою позивачці грошової компенсації; земельна ділянка приватизована на його ім*я та є приватною власністю та розподілу не підлягає, а автомобіль був проданий під час спільного життя до припинення родинних відносин. Гроші від його продажу він приніс до сім*ї та вони були витрачені. Був згодний внести на депозитний рахунок вартість ? частини будинку для виплати позивачці відповідно до оцінки експерта. Судові витрати вважав за необхідне розподілити між сторонами з урахуванням рішення про розподіл. Представник відповідача [PERSON] підтримав доводи відповідача та також заперечував проти розподілу земельної ділянки та автомобіля. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заявлений [PERSON] позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. Даний висновок робиться на підставі наступних правових норм та встановлених обставин. Згідно ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71 СК України майно, придбане подружжям під час шлюбу, належить чоловіку та дружині на праві спільної сумісної власності, є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя та може бути розподілено в натурі, а якщо не досягнуто згоди про порядок його розподілу, то спір може бути вирішений судом. Судом встановлений той факт, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому у серпні 1991р. у встановленому порядку, який розірвано у жовтні 2008р. Під час спільного життя придбали у 1998р. будинок № 53 по вул.. Маркелова, право власності на який оформлено на відповідача; у 1992р. рішенням виконкому Приморської райради відповідачу надана земельна ділянка № 54 у мкр. «Бригантина» для індивідуального будівництва житлового будинку, яка приватизована на його ім*я на підставі рішення Маріупольської міської ради від 27.11.2007р.; автомобіль «Опель Омега», придбаний у 2001р., також був зареєстрований на ім*я відповідача, а на момент звернення з позовом до суду був відсутній, т.я. раніше був проданий. Відповідно до роз*яснень, які містяться в п.п. 23, 25 постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з*ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім*я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом… Вирішуючи питання про поділ майна, що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст. 71 СК щодо обов*язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно роз*яснень, що містяться в п.18-2 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами, внесеними постановою Пленуму № 2 від 19.03.2010р. «Про внесення змін та доповнень до постанови № 7 від 16.04.2004р.» відповідно до положень ст..ст. 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст..ст. 120 ЗК, 377 ЦК. Таким чином, позивачка має право на ? частину спільного майна, факт придбання якого підтверджений документально, а саме будинку № 53. Оскільки відповідно висновку судово-технічної експертизи будинок являється неділимим через неможливість організації двох ізольованих квартир, то при невиконанні сторонами вимог закону, передбачених ст.. 365 ЦК України, в частині попереднього внесення одної з сторін відповідної грошової суми за вартість долі на депозитний рахунок суду, розподіл будинку можливий тільки в ідеальних частках. В частині розподілу земельної ділянки, зареєстрованої на ім*я відповідача, шляхом включення її вартості у вартість спільно нажитого майна та зарахуванню цієї суми, позов задоволенню не підлягає на підставі наведених вище роз*ясень пленуму ВСУ. Також суд відмовляє позивачці в позові в частині включення до складу спільно нажитого майна автомобіля «Опель Омега», оскільки цього майна та правовстановлюючих документів на нього на теперішній час не має, а доказів того факту, що автомобіль відчужений відповідачем після фактичного припинення шлюбних відносин, позивачкою не надано. З відповідача слід стягнути судовий збір на користь позивачки відповідно ст. 88 ЦПК України та з урахуванням роз*яснень, викладених у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009р. «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», при частковому задоволенні позову майнового характеру пропорційно розміру задоволених судом позовних вимог до відповідача; а також витрати на ІТЗ на користь позивача у відповідній долі, крім того, достягнути з сторін недоплачену позивачкою суму судового збору від ціни позову в рівних частках.

Outcome: partial