Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про виселення відповідачки з квартири за №7 по вул.Чорновола,2 в м.Тернополі без надання іншого житлового приміщення та вселення її, позивачки, у вищезазначену квартиру. Позивачка вказала, що власником зазначеної квартири був її чоловік [PERSON], який помер 23 травня 2009 року. Вона, як дружина померлого [PERSON], набула в порядку спадкування право власності на квартиру, а відповідачка перешкоджає їй у здійсненні цього права, оскільки проживає у спірній квартирі без належних на те підстав. Посилаючись на вищенаведене, просила задовольнити її вимоги. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON]М, уточнив позовні вимоги та просив суд виселити відповідачку з квартири за №7 по вул.Чорновола, 2 в м.Тернополі та вселити позивачки, у вищезазначену квартиру. Представник відповідачки позов не визнала і пояснила, що спірну квартиру [PERSON] подарував [PERSON], а тому вона правомірно проживає у ній. [PERSON] не є власником спірної житлового приміщення , а тому підстав для задоволення позовних вимог не має. Судом встановлено, що [PERSON] був власником квартири за №7 по вул.Чорновола,2 в м.Тернополі на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 6 серпня 1999 року на Товарній Біржі Тернопільська біржа нерухомості та зареєстрованого Тернопільським бюро технічної інвентаризації на його ім'я 9 серпня 1999 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 23 серпня 2005 року вищезазначений договір купівлі-продажу спірної квартири, посвідчений на Товарній біржі 6 серпня 1999 року визнано судом дійсним та за [PERSON] визнано право власності на зазначену квартиру та зареєстровано в Тернопільському бюро технічної інвентаризації на його імя 27 вересня 2005 року. 14 грудня 2005 року [PERSON] уклав договір дарування квартири за №7 по вул.Чорновола,2 в м.Тернополі, посвідчений державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори 14 грудня 2005 року, відповідно до якого власником даної квартири стала [PERSON] Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 19 жовтня 2010 року, залишеним без зміни ухвалою судової колегії апеляційного суду від 30 грудня 2010 року, договір дарування, укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори 14 грудня 2005 року, визнано недійсним. 23 травня 2009 року [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть, виданим 23 травня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції за 1-ИД № 082423. [PERSON] є дружиною [PERSON], що стверджується свідоцтвом про одруження, виданим відділом ЗАГСу м.Москви 30 вересня 1989 року . Спадкоємцем майна [PERSON] за заповітом є [PERSON] В,К., яка у встановлений законом строку прийняла спадщину,що стверджується матеріали спадкової справи за № 591/2009 року від 31 липня 2009 року, оглянутими в судовому засіданні. Відповідно до Постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 2 серпня 2010 року, затвердженої в.о.начальника ТМВ УМВСУ в Тернопільській області,16 серпня 2010 року [PERSON], яка не мала вхідних ключів від квартири, вселилась у квартиру за№7 по вул.Чорновола,2 в м.Тернополі шляхом відкриття вхідних дверей працівниками КЖЕП Залізничник. Відповідно до Постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 11 вересня 2010 року, затвердженої в.о.начальника ТМВ УМВСУ в Тернопільській області,[PERSON], у якої не було ключів від квартири, вселилась у квартиру за№7 по вул.Чорновола,2 в м.Тернополі шляхом відкриття вхідних дверей працівниками КЖЕП Залізничник на підставі договору дарування зазначеної квартири. На підставі вищезазначеної постанови працівників КЖЕП Залізничник притягнуто до адміністративної відповідальності за самоуправство, а [PERSON]І притягнуто до адміністративної відповідальності по ст.197 КУпАП проживання без паспорта. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та оглянувши матеріали спадкової справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Встановлено, що власником спірної квартири є [PERSON],Я який помер 23 травня 2009 року. Спадкоємцем його майна за заповітом, у тому числі, квартири за №7 по вул.Чорновола,2 в м.Тернополі є [PERSON], яка вважається такою що прийняла спадщину та набула права власності на спірну квартиру. Однак, не зареєструвала спадкові права. [PERSON] позбавлена можливості вселитись у спірну квартиру та розпоряджатись належним їй майном, оскільки [PERSON] на підставі договору дарування від 14 грудня 2005 року, який визнаний судом недійсним, вселилась у спірну квартиру та чинить позивачу перешкоди у користуванні майном. Добровільно виселитись із квартири не бажає. Доказів того факту, що [PERSON] у спірній квартирі не проживає відповідачем суду не представлено. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи встановлені судом обставини справи, вищезазначені вимоги закону, суд приходить до висновку, що відповідачка порушує право позивачки на користування та розпорядження спірною квартирою, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом виселення [PERSON] з квартири за №7 по вул.Чорновола,2 в м.Тернополі та вселення [PERSON] в квартиру за №7 по вул.Чорновола,2 в м.Тернополі. Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем не представлено, а судом не здобуто доказів щодо проживання [PERSON] у спірному житловому приміщенні на законних підставах. Також, відповідачем не спростований факт проживання на даний час [PERSON] у квартирі за №7 по вул.Чорновола, 2 в м.Тернополі . Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що позивач не вправі вимагати усунення перешкод у користуванні спірною квартирою, оскільки не є її власником як такі, що спростовуються матеріалами справи та обставинами справи. Так, до складу спадщини, згідно з вимогами ст. 1218 ЦК України, входять всі права та обовязки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з вимогами п. 5 ч. 1 ст. 1219 ЦК України до складу спадщини не входять права та обов'язки, що нерозривно повязані з особою спадкодавця. Таким чином, відносини, які виникли між спадкодавцем [PERSON] та [PERSON] не можна віднести до відносин, що нерозривно пов'язано з особою спадкодавця, а тому такі правовідносини допускають правонаступництво. Враховуючи наведене, [PERSON] як спадкоємець майна [PERSON], яка прийняла спадщину вправі вимагати виселення [PERSON], яка проживає у квартирі без жодних правових підстав Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому, згідно з вимогами ч. 5 цієї статті незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом наведених норм, набуття права власності при спадкуванні повязано лише із фактом прийняття спадщини, а не його оформленням. Таким чином, не отримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті чоловіка і відсутність відповідної реєстрації не є перешкодою для звернення до суду за захистом свого права спадкоємця, а також не є підставою для проживання відповідача у спірній квартирі. На підставі наведеного,

Outcome: approved