Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-19 00:00:00

Позивач у лютому 2011 року звернулася в суд з позовом про знесення самочинного будівництва, який обгрунтовувала тим, що відповідач самочинно без відповідного дозволу побудувала з істотним порушенням будівельних норм і правил побудувала на межі земельних ділянок цегляний сарай. Позивач вказує, що внаслідок самочинного будівництва сараю з його даху у її двір постійно стікають дощові опади, спадає сніг та зимою висять небезпечні бурульки порушуються її права і законні інтереси. Посилаючись на те, що самочинне будівництво сараю завдає шкоди її інтересам та порушує законодавство України позивач на підставі ст. ст. 376, 386,391 ЦК України просила зобовязати відповідача [PERSON] знести самочинно збудований сарай, що розташований на земельній ділянці домоволодіння №14 по вул. Петровського в с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області. У судовому засіданні позивач підтримала позов у заявленому обсязі. [PERSON] позовних вимог не визнала і пояснила, що вона являється власником будинку №14 по вул. Петровського в с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області, який придбала на підставі договору купівлі-продажу в січні 2000 року. Згідно договору купівлі-продажу вона придбала житловий будинок разом із надвірними будівлями, а саме: сарай - Б, сарай - В, сарай - Г. У 2001 році вона зруйнувала сараї Б,В,Г і на їх місці без порушення межі земельної ділянки звела один сарай - 3. Крім того, [PERSON] вказує, що позивачем при зверненні до суду пропущено строк позовної давності, так як спірний сарай був зведений у 2001 році, тому просила відмовити задоволенні позову. Представник Новопетрівської сільської ради Вишгородського району в судове засідання не зявився, своєю заявою просила розглянути справу без її участі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] являється власником 1/8 частини будинку №12 по вул. Петровського в с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.08.1991р. Відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21.01.2000р. являється власником житлового будинку №14 по вул. Петровського в с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області біля якого був розташований сарай - Б, сарай - В. сарай - Г. З пояснень відповідача [PERSON] та технічного паспорту на житловий будинок №14 по вул. Петровського в с. Нові Петріваці Вишгородського району вбачається, що самочинно збудований сарай - 3 розташований на місці знесених сараю - Б, сараю - В, сараю - Г. Статтею 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. З постанови про адміністративне правопорушення, складеної інспектором державного архітектурно-будівельного королю у Київській області вбачається, що [PERSON] з порушенням будівельних норм, без дозволу, проектної документації виконала будівельні роботи з будівництва сараю, за що [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності на накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Відповідно до ст.ст. 58, 59 ЦПК України докази повинні бути належними і допустимими. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вказуючи на порушення своїх законних прав та інтересів позивач в судовому засіданні не довела підставності вимог про знесення самочинно побудованого сараю, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого позову. Відповідно до ч. 1 ст. 3, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому названим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Що стосується заяви представника відповідачів про застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску позивачкою позовної давності, то суд вважає, що посилання на сплив строку, у межах якого [PERSON] могла звернутися до суду за захистом порушеного права, ґрунтуються на обставинах справи, разом з тим підстав для задоволення заяви суд не вбачає. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність - це строк, у межах якого особа, може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Захисту підлягає лише порушене право. Оскільки позивачка не довела, а суд не встановив, що її право було порушеним і підлягало захисту, суд вважає доцільним відмовити у позові через відсутність правових підстав для його задоволення, а не з підстав пропуску позивачкою строку позовної давності. Крім того, право звернення в суд з позовом про перебудову або знесення самочинного будівництва відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України належить відповідному органу державної влади або органу місцевого самоуправління, тому позивач не може бути субєктом звернення до суду з позовом про знесення самочинного будівництва.

Outcome: dismissed