Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-05 00:00:00

29.04.2011 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: с. Ленінівка, Бориспільського району Київської області розміром 0,369 га після смерті матері [PERSON], яка померла 26.05.2009 року. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 26.05.2009 року померла його матір [PERSON], після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшли земельна ділянка прощею 0,25 га та 0,119 га, яка знаходяться на території Рівненської сільської ради Бориспільського району Київської області. Позивач стверджує, що прийняв спадщину оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, крім того в листопаді 2009 року він звернувся до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак, позивач отримати свідоцтво про право на спадщину не має можливості, оскільки померла [PERSON] з метою отримання державних актів уклала договори на виготовлення технічної документації з ТОВ „Фірма „Вертикаль, але через смерть акти не встигли виготовити. У звязку з тим, що нотаріус не вправі видати свідоцтво про право на спадщину за законом через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, позивач вимушений звернутися з позовом до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Бориспільського району Київської області в судове засідання не зявився. Відповідач направив до суду письмову заяву, згідно якої з позовом погоджується і визнає його в повному обсязі та просить розглянути справу без участі їх представника. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, подав заяву, згідно з якою просить розглянути справу за умов відсутності Управління Держкомзему у Бориспільському районі Київської області. Дослідивши подані заяви, матеріали справи та надані документи, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 23 травня 2009 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджуються свідоцтвом про народження виданим Дніпровським відділом ЗАГС м. Києва від 30 листопада 1985 року /а.с. 22/, та свідоцтвом про смерть серії І-БК № 141991, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві /а.с. 15/. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі, у вигляді права на земельну ділянку площею 0,369 га і складається з 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та 0,119 га для ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться на території с.Ленінівка Бориспільського району Київської області [PERSON] сільської ради. За життя отримати державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] не встигла /а.с. 24-29/. Позивач є єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину. Вищенаведене підтверджується даними копіями довідки №109 від 22.08.1995р. /а.с. 7/, свідоцтвом про розірвання шлюбу серії ІV-БК № 280383 /а.с.8/, копією свідоцтвом про одруження І-ОК № 159816, копією договору купівлі продажу від 13 липня 2002 року /а.с.18/, копією свідоцтва про народження серії V-БК № 422776, копією договору № 35 та договору №222 /а.с. 24-25, 27-28/. Відповідно ст.ст.1223,1258 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування мають спадкоємці за законом почергово. Згідно із ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Стаття 1216 Цивільного кодексу України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Отже, є всі підстави стверджувати, що вищезазначена земельна ділянка входить до складу спадкового майна, а позивач як спадкоємець, після смерті матері має всі законні права на дане спадкове майно. Частиною 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового та немайнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права /п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України/. Відповідно до статті 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вважає, що докази, надані позивачем в обґрунтування його позовних вимог є достовірними, належними та допустимими. Аналізуючи та оцінюючи у сукупності усі досліджені в судовому засіданні докази, суд прийшов до висновку, що оскільки [PERSON] мала право за життя отримати державний акт на право власності на земельну ділянку, а позивач в свою чергу набув право власності на спадкове майно з часу відкриття спадщини, однак не можуть його оформити на своє ім'я, позов слід задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved