Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищеназваним позовом, мотивуючи тим, що він є потерпілим від аварії на ЧАЕС 4-ої категорії, пенсіонером, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю та чоловіком померлого, смерть якого настала внаслідок ЧК, а тому згідно із ст. 39, 51, 52 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», йому, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні посиленого радіоекологічного контролю, повинна проводитися доплата до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком та щомісячна компенсація за втрату годувальника внаслідок ЧК в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком. Призначена йому доплата до її пенсії не відповідає одній мінімальній заробітній платі, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, не відповідає 15 % мінімальної пенсії за віком, так як і щомісячна компенсація за втрату годувальника не відповідає 50% мінімальної пенсії за віком. В звязку з тим, що відповідач відмовив йому в проведенні перерахунку пенсії згідно з нормами, встановленими законами України, він вимушений звернутися з позовом до суду за захистом своїх прав. Просить суд визнати відмову відповідача щодо виплати йому доплати до пенсії за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю, додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю та щомісячної компенсації за втрату годувальника, відповідно до ст. ст. 39, 51, 52 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірною та зобовязати відповідача провести перерахунок та виплату доплати до пенсії, відповідно до ст. 39 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», додаткової пенсії, відповідно до ст. 51 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та щомісячної компенсації за втрату годувальника внаслідок ЧК, відповідно до ст. 52 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.09.2007 року. Звільнити від сплати судового збору. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, проте надав до суду заяву, в якій зазначив, що просить суд розглядати справу без його участі та без фіксування судового процесу технічними засобами, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, по час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, проте надав до суду заперечення, в якому зазначив, що просить суд розглядати справу без його участі та без фіксування судового процесу технічними засобами, позов залишити без задоволення з наступних підстав. Доплата до пенсії позивачу, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні посиленого радіоекологічного контролю, згідно ст. 39 ЗУ „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується в розмірі 5,20 грн., відповідно до Постанови КМУ № 836 від 26.07.1996 року. Крім того, Законом України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до ст. 39 Закону відповідно яких ч. 2 ст. 39 набуває такого змісту «громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення провадиться доплата в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України». Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, згідно ч. 3 ст. 51 ЗУ „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» повинна виплачуватися в розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком. В п.3 ст.28 ЗУ „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, зазначено, що цей мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом, тобто із Законом України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Тому зазначену норму Закону для призначення пенсій відповідно до ЗУ „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи підстав не має. Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, і застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених лише за цим Законом. З метою законодавчого врегулювання розбіжностей між законами щодо визначення розрахункової величини мінімальної пенсії за віком для обчислення додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю Законом України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було внесено зміни до ст. 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», де зазначено, що особам, віднесеним до категорії 4, щомісячна додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоровю, призначається в розмірі 5 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Однак, Конституційний суд України своїм рішенням від 22.05.2008 року, визнав неконституційними та такими, що втрачають чинність з дня ухвалення рішення КСУ дане положення ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Разом з тим рішення про відновлення дії вищезазначених законодавчих актів України у редакції, чинній до внесення змін до них, Верховною Радою не приймалося. Внаслідок цього порядок обчислення пенсій та підвищень до них, передбачених вищезазначеними законодавчими актами, залишився неврегульованим. А тому з метою збереження рівня соціального захисту окремих категорій громадян обчислення підвищення до пенсії, передбаченого ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» здійснюється відповідно до постанови КМУ від 28.05.2008 року № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», якою передбачено, що особам, віднесеним до категорії 4, щомісячна додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоровю, призначається в розмірі 5 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність. Що стосується щомісячної компенсації у разі втрати годувальника згідно ст. 52 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка виплачується в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, то відповідно до частини 4 Постанови КМУ № 836 від 26.07.1996 року « виплати, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і грунтуються на мінімальному розмірі пенсії за віком, провадити виходячи із суми 1500 тис. карбованців», тобто позивачу до 01.01.2008 року проводилась виплата коипенсації в сумі 7,50 грн. Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" Верховна Рада України внесла зміни до ст. 52 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 01.01.2008 року, якими передбачено виплату щомісячної компенсації у разі втрати годувальника, призначену на кожного непрацездатного члена сім»ї, що був на його утриманні в розмірі 10% прожиткового мінімуму. Фінансування витрат, повязаних з реалізацією Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», провадиться за рахунок коштів державного бюджету, При винесенні рішення, просить суд врахувати, що положення Закону України „Про Державний бюджет на 2007 рік визнанні неконституційними з 09.07.2007 року, положення Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік визнанні неконституційними з 22.05.2008 року. Крім того, вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження про смерть годувальника та про факт перебування його на утриманні дружини. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що позивач є потерпілим від аварії на ЧАЕС 4-ої категорії непрацюючим пенсіонером, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, чоловіком померлого громадянина із числа потерпілих категорії 1, смерть якого повязана з ЧК що підтверджено копіями відповідних посвідчень та копією паспорта. Ч. 2 ст. 39 ЗУ „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в редакції, яка діє на даний час, передбачено, що пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають у зоні посиленого радіоекологічного контролю, підвищуються на одну мінімальну заробітну плату. Порядок обчислення доплати до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають у зоні посиленого радіоекологічного контролю, визначений постановою КМУ від 26.07.1996 року № 836 „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, внаслідок чого при визначенні вказаної доплати до пенсії позивачці відповідач керувався встановленим даною постановою розміром 5,20 грн., що суперечить вимогам ст. 39 вказаного Закону. Ч. 3 ст. 51 ЗУ „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в редакції, яка діє на даний час, передбачено, що особам, віднесеним до 4-ої категорії щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, призначається у розмірі 15 процентів мінімальної пенсії за віком, виплата зазначеної пенсії відповідно до ст. 53 цього Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу, а також відповідно ч. 5 ст. 55 вказаного Закону призначення та виплата пенсій названим категоріям (в т.ч. і тим, які віднесені до 4-ої категорії) провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Порядок обчислення щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, визначений постановою КМУ від 28.05.2008 року № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», внаслідок чого при визначенні додаткової пенсії позивачці відповідач керувався встановленим даною постановою розміром 5 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, проте цей розмір суперечить вимогам ч. 3 ст. 50 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та іншим нормативним актам. Ч.1 ст. 52 ЗУ „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в редакції, яка діє на даний час, передбачено, що щомісячна компенсація в разі втрати годувальника призначається на кожного непрацездатного члена сім'ї, який був на його утриманні, в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, незалежно від пенсії, передбаченої законодавством України. Члени сім'ї, які вважаються непрацездатними і утриманцями, визначаються відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Так, згідно ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування. Непрацездатними членами сім'ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Відповідач, виплачував позивачу щомісячну компенсацію за втрату годувальника, відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким було внесено зміни до ст. 52 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 01.01.2008 року, в розмірі 10% прожиткового мінімуму. 31.10.2006 року набрав чинності Закон України від 05.10.2006 року „Про внесення змін до Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у якому визначені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки згідно ст. 50 [PERSON] України кожен має право на безпечне для життя і здоровя довкілля та на відшкодування, завданої порушенням цього права, шкоди. Розділ 8 вищевказаного Закону передбачає правила призначення та виплати пенсій і компенсацій особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4. Стаття 49 цього розділу визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних категорій у вигляді державної пенсії, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Позиція відповідача, управління Пенсійного фонду у Таращанському районі, ґрунтується виключно на Постановах Кабінету Міністрів України та на неконституційному законі. Згідно ст. 8 [PERSON] України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] України має вищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України та повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. Відповідно до ст. 19 ч. 2 [PERSON] України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений [PERSON] та Законами України. Статтею 113 [PERSON] України передбачено, що КМ України у своїй діяльності керується [PERSON] України та Законами України. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне застосовувати саме норму Закону, а не постанову КМ України. Згідно ст. 46 [PERSON] України мінімальна пенсія за віком не може бути нижчою ніж прожитковий мінімум, ст.ст. 17, 19 ЗУ „Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії наголошують, що мінімальна пенсія за віком є державною гарантією і вона визначається виключно законом України. Згідно ч. 3 ст. 67 ЗУ „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю особам, у тому числі віднесеним до категорії 4. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Рішенням Конституційного суду України № 6-рп від 09.07.2007 року визнано такими, що не відповідають [PERSON] України (є неконституційними), такі положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік": зокрема, пункту 30 статті 71, яким зупинено на 2007 рік дію в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати, в тому числі, абзаців другого, третього, четвертого частини першої та частини другої статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до ч. 3 даного рішення, положення визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Змін до ст.ст. 52,51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи внесено не було. Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп було визнано неконституційним п. 28 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким було внесено зміни до ст.ст. 39, 51, 52 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені ст.ст. 1, 3, ч. 2 ст. 7 , ст. 8, ч. 2 ст. 19, ст.ст. 22, 23, ч. 1 ст. 24 [PERSON] України, набуті у сфері пенсійного забезпечення, не можуть бути скасовані, звужені. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобовязань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого ст. 8 [PERSON] України. У ст. 7 [PERSON] України зазначено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна рада України. Таким чином, при розгляді даної справи необхідно брати до уваги прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність та мінімальну заробітну плату, встановлені Верховною Радою України, а не Постановами КМУ, оскільки КМУ не надано право встановлювати прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність та мінімальну заробітну плату. Виходячи із загального законодавства України, закони мають вищий юридичний статус у порівнянні з нормативними актами КМУ. Починаючи з червня місяця 2004 року мінімальна пенсія за віком в Україні встановлюється на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. З огляду на викладене суд не приймає до уваги положення ч. 3 с. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абз. І ч. 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання компенсації за втрату годувальника та додаткової пенсії відповідно до ст. ст. 51, 52 ЗУ „Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму. Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму. Згідно ст. 46 [PERSON] України мінімальна пенсія за віком не може бути нижчою ніж прожитковий мінімум, ст.ст. 17, 19 ЗУ „Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії наголошують, що мінімальна пенсія за віком є державною гарантією і вона визначається виключно Законом України. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що дії відповідача щодо виплати позивачу доплати до пенсії відповідно до постанови КМУ „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26.07.1996 року № 836 у розмірі 5,20 грн, щомісячної компенсації за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, додаткової пенсії відповідно до постанови КМУ «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок державного бюджету від 03.01.2002 року № 1 у розмірі 10% та 5% мінімальної пенсії за віком є неправомірними. Відповідно до ст.ст. 52, 53 Закону України «Про державний бюджет України на 2010 рік» прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 01 січня 2010 року 695 грн., з 01 квітня 2010 року 706 грн., з 01 липня 709 грн., а мінімальна заробітна плата з 01 січня 2010 року 869 грн., з 01 квітня 2010 року 884 грн., з 01 липня 888 грн.. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач раніше звертався з вищевказаними позовними вимогами і Постановою Таращанського районного суду Київської області № 2-а-71/2010 від 28.01.2010 року його вимоги по ст. ст. 39,51 ЗУ „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи задоволені за період з 16.01.2009 року по 28.01.2010 року. Ухвалою Апеляційного суд Київської області від 13.09.2010 року Постанову Таращанського районного суду Київської області № 2-а-71/2010 від 28.01.2010 року залишено без змін. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а саме: по ст. ст.. 39,51 Закону з 28.01.2010 року з урахуванням фактично виплачених сум; по ст. 52 Закону з 08.09.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року з урахуванням фактично виплачених сум. Позивач при подачі позову до суду поніс судові витрати на оплату ІТЗ в розмірі 37 грн, які підлягають стягненню з відповідача на його користь. Позивач підлягає звільненню від сплати судового збору, як потерпілий від Чорнобильської катастрофи. Відповідач підлягає звільненню від сплати судового збору на підставі п. 34 ст. 4 Декрету КМУ „Про державне мито.

Outcome: partial