Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до приватного підприємства «КОМФОРТ 02» м. Олександрії про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, мотивуючи наступним. З 03.03.2006 року вона працювала двірником в приватному підприємстві «Затишок», яке з 01.02.2008 року має назву 1111 «КОМФОРТ 02» м. Олександрії. 09.06.2010 року наказом директора приватного підприємства була звільнена з роботи на підставі п.З ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин трудових обовязків. Звільнення вважає незаконним, оскільки порушень труд9вих обовязків, а саме - відсутність в робочий час на робочому місці, відмова виконувати певну роботу, не допускала. Складені про це акти не відповідають дійсності, тому видані на їх підставі директором ПП «КОМФОРТ 02» накази про притягнення її до дисциплінарної відповідальності незаконні. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, пояснила також, що власником порушені гарантії щодо заборони звільнення її з роботи з зазначених підстав, оскільки вона одинока мати, яка має дитину віком Д9 14 років. Відповідач позов не визнав, пояснив, що [PERSON] систематично не виконувала трудові обовязки, була відсутня на робочому місці, відмовлялась від виконання своїх обовязків, а саме - косити траву на прибудинкових територіях на ділянці, яку вона обслуговувала, про що 23.05.2010 року було складено акт, на підставі якого наказом №4 від 25.05.2010 року [PERSON] було оголошено догану. 02.06.2010 року [PERSON] під час перевірки о 7 год.30 хв. була відсутня на робочому місці, про що складено акт. Наказом від 02.06.2010 року їй було зараховано та оплачено не повний робочий день - 4 години, а решта вважається прогулом. 08.06.2010 року [PERSON] під час перевірки о 13 год.30 хв. була відсутня на робочому місці, про що складено акт. Наказом від 08.06.2010 року їй було зараховано та оплачено не повний робочий день - 5 годин, а решта вважається прогулом. 09.06.2010 року на підставі п.З ст.40 КЗпП України [PERSON] була звільнена з посади двірника за систематичне невиконання без поважних причин трудових обовязків. Звільнення проведено без попередньої згоди профспілкового комітету, оскільки профспілкової організації на підприємстві немає. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.60 ЦГЖ України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до п. З ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2)звільнення. З долученого до матеріалів справи наказу директора ПП «Комфорт 02» №25-к від 09 червня 2010 року зі змінами, внесеними до нього наказом № 34-к від 27 липня 2010 року вбачається, що позивач була звільнена з роботи на підставі п.З ст.40 КЗпП України в звязку з невиконанням посадових обовязків та відсутністю на робочому місці, внаслідок чого територія була забруднена. Заперечуючи позов, відповідач обґрунтовує в судовому засіданні наявність в діях позивача ознак систематичності невиконання нею без поважних причин обовязків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, посилаючись на наказ від 25.05.2010 року № 4, яким позивачу було оголошено догану,після чого наказом від 02.06.2010 року № 23/1-к, їй було зараховано та оплачено не повний робочий день - 4 години, а решта вважається прогулом, та наказом від 08.06.2010 року, їй було зараховано та оплачено не повний робочий день - 5 годин, а решта вважається прогулом, в звязку з відсутністю на робочому місці, що було встановлено перевіркою. Позивач заперечує результати перевірки від 02.06. 2010 року та 08.1)6.2010 року, мотивуючи тим, що дільниця, яку вона обслуговує, має значну площу, на якій знаходиться багато житлових та нежитлових споруд, але в актах, складених призначеною директором ПП «Комфорт 02» комісією, не вказано, що саме нею перевірено. Крім того, позивач, враховуючи кількість та періодичність перевірок її роботи, вважає, що відповідач напередодні її звільнення діяв упереджено. Оцінюючи доводи відповідача про наявність в діях позивача ознак систематичності невиконання нею без поважних причин обовязків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, суд вважає, що надані відповідачем докази не є безспірними, оцінює їх критично як такі, що не можуть бути покладені в основу рішення. Таким чином, вирішуючи спір в межах заявленого позову, суд приходить до висновку про те, що відповідачем не доведено наявність в діях позивача ознак систематичності невиконання нею без поважних причин обовязків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, як особою, щодо якої раніше застосовувались заходи дисциплінарного стягнення. Відповідно до ч.3 ст.184 КЗпП України, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства. Судом встановлено, що на час звільнення позивач має на утриманні неповнолітню дочку [INFO], та відповідно до довідки управління праці та соціального захисту населення, має статус одинокої матері, тому звільнення позивачки з підстав, передбачених п.З ст. 40 КЗпП України слід визнати незаконним, позов в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу підлягає задоволенню. При розрахунку підлягаючої стягненню з відповідача суми заробітної плати за час вимушеного прогулу суд враховує, що позивач з 03.08.2010 року працевлаштувалась, має заробітну плату більшу, ніж в ПП «Комфорт 02», тому стягненню підлягає тільки сума. 1157 грн.62 коп. за час вимушеного прогулу з 09.06.2010 року по 03.08.2010 року. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визнаючи звільнення позивачки незаконним, суд вважає доведеним заподіяння позивачу моральної шкоди діями відповідача, яка повинна бути частково від заявленої суми відшкодована, з урахуванням тяжкості перенесених нею моральних страждань. На підставі ст.ст.40 п.3, 43, 47, 49-2, 184, 237-1 КЗпП України ,

Outcome: partial