Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права користування житлом та вселення у буд.143 по вул. Нагорна у м. Лисичанську. Позов мотивувала тим, що відповідач, з 2007 року перешкоджає їй мешкати у цьому будинку, забрав ключі, у будинок не пускає. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що фактично мешкала з відповідачем за адресою: м. Лисичанськ, вул. Ак. Павлова, буд.17. У 2007 році вони розірвали шлюб, потім мирилися, поки у 2008 році відповідач не вигнав її з дому. З того часу вона не може вселитися за місцем реєстрації, вимушена жити у м. Луганську, де знімає квартиру. Представник позивача позов та пояснення позивачки підтримала. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що фактично він з позивачкою жили за адресою: м. Лисичанськ, вул. Ак. Павлова, буд.17. Після розірвання шлюбу позивачка поїхала до Луганська, там в неї є співмешканець. Він не згоден, щоб позивачка мешкала у будинку, бо той належить відповідачу. Свідок [PERSON] пояснила, що позивачка є її сестрою, з кінця 2008 року не мешкає разом з відповідачем, бо він її вигнав і після цього мешкати не давав. Свідок [PERSON], донька сторін, дала пояснення, аналогічні поясненням свідка [PERSON] Судом досліджені наступні докази: свідоцтво про укладення шлюбу; довідка про оплату правової допомоги; технічний паспорт на будинок; довідки про зареєстрованих осіб, голови вуличного комітету; договір дарування; ухвала Лисичанського міського суду від 14.06.07 р.. В судовому засіданні встановлено, що відповідачу на підставі договору дарування від 20 січня 1993 року належить будинок №143 по вул. Нагорна у м. Лисичанську. Разом з відповідачем у вказаному будинку зареєстрована позивачка у справі, якій відповідач чинить перешкоди у проживанні в будинку. Відповідно до ст.405 ч.1 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ст.156 ч.1 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до п.3 Тимчасового порядку реєстрації громадян за місцем проживання, затвердженого постановою КМУ №35 від 16.01.03. місцем проживання фізичної особи є місце, де вона постійно або переважно проживає як власник житлового будинку (приміщення), за договором його наймання, піднаймання, оренди або на інших підставах, передбачених законодавством України. Суд вважає, що не проживання позивачки за адресою реєстрації не впливає на її право користування цим житлом, бо після укладення шлюбу і до припинення шлюбних відносин вона мешкала разом із відповідачем. Зареєструвавши місце проживання позивачки у належному йому будинку, відповідач погодився з наявністю у позивачки правового зв'язку з цим житлом у вигляді права користування ним. Суду не надані докази звернення відповідача з позовом про визнання позивачки такою, що втратила право користування спірним житлом, як не надані докази і того, що у позивачки є інше житло. Свідки підтвердили перешкоджання позивачки мешкати за адресою реєстрації, відповідач також пояснив, що не бажає цього, тобто оспорює її право. Тому позов про визнання за позивачкою права на спірне житло та її вселення підлягає задоволенню Суд відповідно до ст.ст. 84, 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 8,5 грн. оплату інформаційно-технічних витрат в розмірі 37 грн. та оплату правової допомоги в розмірі 100 грн., а всього 145,5 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved