Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з вимогами про визнання за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами який розташований по вул. Садовій № 148 в с. Буківка Герцаївського району. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що вказаний житловий будинок було побудовано його батьком [PERSON] в 1951 році. За життя батька, останній усе своє майно заповів [PERSON] доньці заповідача, тобто його рідній сестрі. 8 лютого 1999 року його батько помер. Сестра [PERSON] спадщину після смерті батька прийняла своєчасно, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно земельні ділянки, за виключенням житлового будинку. 19 лютого 2010 року померла його сестра. Він, як спадкоємиць за заповітом після смерті сестри [PERSON] 22 липня 2011 року звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини яка відкрилася внаслідок смерті останньої та відповідно отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки належних на праві власності сестрі. Проте, через те, що батьком, а згодом і сестрою не було оформлено право власності, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину на вказане майно, а тому, він не може оформити на себе право на спадкове майно, у звязку із чим просив задовольнити його вимоги. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги пославшись на обставини викладені в позовній заяві і просив їх задовольнити. Представник Буківської сільської ради Герцаївського району проти задоволення позовних вимог позивача не заперечував та суду поясним, що спірний житловий будинок є батьківською хатою, тобто було побудовано батьками позивача де колись жив сам позивач та його сестра [PERSON] Житловий будинок на якій просить встановити право власності позивач за даними сільської ради рахується з 1951 року. Після смерті власника будинку [PERSON] спадщину прийняла його донька [PERSON], а після смерті останньої у спадщину вступив позивач. Сама [PERSON] була самотньою жінкою, а тому інших спадкоємців окрім позивачки які би претендували на спадкове майно не має. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали по справі, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного. Так, з матеріалів справи вбачається, що по вул. Садовій № 148 в с. Буківка Герцаївського району розташоване домоволодіння, яке складається з житлового будинку та господарських споруд. Як випливає з витягу з погосподарської книги Буківської сільської ради Герцаївського району, житловий будинок з господарськими спорудами який розташований по вул. Садовій № 148 в с. Буківка Герцаївського району зареєстрований у сільській раді за [PERSON] з 1951 року. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Зважаючи на те, що житловий будинок якій розташований в с. Буківка по вул. Садовій № 148 Герцаївського району побудований на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, зареєстрований з 1951 року в сільській раді за [PERSON], то з того часу останній був власником цього житлового будинку. 08 лютого 1999 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть виданого виконкомом Буківської сільської ради 10 лютого 1999 року № 050123. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, в т.ч. на житловий будинок з господарськими спорудами що в с. Буківка по вул. Садовій № 148 Герцаївського району. Статтею 524 ЦК в редакції 1963 р. який був чинним на момент відкриття спадщини внаслідок смерті [PERSON] встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, якщо воно не змінено заповітом. Спадкодавець [PERSON], залишив після себе заповіт на імя [PERSON], якій посвідчений секретарем Буківської сільської ради Герцаївського району 4 лютого 1999 року та зареєстрований в реєстрі за № 03, зі змісту якого вбачається, що до останньої переходить все майно яке належало спадкодавцю на день смерті. Згідно ст. 548 ЦК 1963 р. прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до ст. 549 ЦК 1963 р., визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як достовірно встановлено в судовому засіданні, після смерті [PERSON], спадкоємниця [PERSON] у передбачуваний законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про отримання спадщини після смерті батька та відповідно отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки належні батькові на час смерті. Таким чином, після смерті [PERSON], його майно успадкував [PERSON] 19 лютого 2010 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті, а у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від неї, право на спадкування одержують спадкоємці за законом. Спадкодавець [PERSON] все майно яке належало їй на день смерті на випадок своєї смерті заповіла позивачу згідно заповіту від 28 вересня 2009 року посвідченого секретарем Буківської сільської ради Герцаївського району та зареєстрований в реєстрі за № 1. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як достовірно встановлено судом, позивач на час смерті [PERSON] проживав окремо від неї, про що суду було підтверджено сторонами. Відповідно до матеріалів спадкової справи померлої [PERSON], позивач 22 липня 2010 року звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті останньої та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки належних на праві власності на час смерті сестрі. При зазначених обставинах, після смерті [PERSON] її майно, в т.ч. житловий будинок розташований по вул. Садовій № 148 в с. Буківка Герцаївського району в порядку спадкування (спадкової трансмісії) перейшов до позивача, проте державний нотаріус Герцаївської державної нотаріальної контори своєю постановою від 29 листопада 2010 року відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний житловий будинок через відсутність правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок. Оцінюючи вищенаведені докази у своїй сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки житловий будинок якій розташований по Садовій № 148 в с. Буківка Герцаївського району належав батькові позивача [PERSON] та в порядку спадкової трансмісії перейшов до позивача, якій у передбачуваний законом порядку прийняв спадщину, то його вимоги підлягають задоволенню, а отже за ним слід визнати право власності на спадкове майно. На підставі ст.ст. 524, 548, 549 ЦК УРСР 1963 р., ст.ст. 1223, 1268, 1269, 1270 ЦК України,

Outcome: approved