Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаними позовними вимогами. В обґрунтування позовних вимог у позовній заяві зазначено, що до квітня 2010 року вона працювала на посаді старшого менеджера ВЕД відділу продаж у ВАТ «Запорізькій кондитерській фабриці». 19.04.2010 року вона звільнилась з роботи за власним бажанням, відповідно до ст.38 КЗпП України. На день звільнення з роботи ВАТ «ЗКФ» повинно було виплатити позивачці заробітну плату, а також вихідну допомогу та компенсацію за невикористані відпустки за період з 01.12.2009 року по 19.04.2010 р., але виплатити ці суми внаслідок невідомих їй причин відмовились. Незважаючи на неодноразові звернення позивача до керівництва ВАТ «ЗКФ», станом на теперішній час позивачу так і не виплачено нараховану заробітну плату. На день перд»явлення позову до суду сума нарахованої, але не виплаченої заробітної плати складає 15\~000 гривень, та сума середнього заробітку, який відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивачки за час затримки розрахунку складає 2668,48 грн. В зв,язку з чим позивач змушена звернутися до суду з позовом. У судовому засіданні позивач позовні вимоги уточнила, та просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 14324,18 грн., розрахунок заборгованості позивач зробила посилаючись на дані ПФУ в Жовтневому районі в м.Запоріжжя. Представник відповідача не з,явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи. Суд, не маючи відомостей про причину неявки відповідача, визнав можливим розгляд справи у заочному порядку. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши інші докази, що є у матеріалах справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з наказом ВАТ «Запорізької кондитерської фабрики» від 29.03.2002 року позивач був прийнятий на роботу. 19.04.2010 року позивач звільнилася з ВАТ «Запорізької кондитерської фабрики» за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки. За відпрацьований час позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата, і сума заборгованості складає 10873 грн., що підтверджується довідкою підприємства, а тому дана сума підлягає стягненню з відповідача. Суд вважає, що на руки позивачу підлягає виплаті сума вказана підприємством. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В день звільнення позивачу була видана трудова книжка, але в порушення норм чинного законодавства України, відповідач з позивачем не розрахувався, не виплатив належні йому від підприємства кошти. Звертаючись в суд з позовом до відповідача позивачка просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 2628 грн. 48 коп. Розрахунок суми проведений позивачкою на підставі довідки відповідача про середньоденну заробітну плату в сумі 109 грн. 52 коп., виходячи з кількості фактично відпрацьованих робочих днів за останні три місяці роботи 63 днів = 109, 52 грн. х на 24 дні (кількість днів затримки)= 2668,48 грн. Згідно ст. 117 КЗпП України у разі не виплати з вини власника або уповноваженого їм органу сум, що належать звільненому працівнику, в установлені терміни підприємство повинне виплатити працівнику його середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві було відмовлено, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по держмита на суму 67,50 грн. та інформаційно-технічний збір у розмірі 120 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial