Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача ЗАТ «АУРУМ»про стягнення заборгованості по заробітній платі з квітня 2009 року по 25 січня 2010 року в розмірі 10976,41 грн.; по сплаті середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 6356,35 грн. та судові витрати. Позивачка у судове засідання зявилася, позов підтримала та показала, що вона працювала у відповідача з 02 січня 1992 року на посаді завідуючою здравпунктом. Згідно Наказу № 5 по ЗАТ «АУРУМ»від 17 лютого 2009 року була надана щорічна відпустка з 02 березня 2009 року, дата виходу на роботу після відпустки мала бути визначена наступним наказом. У відповідності до п. 9 вищевказаного наказу оплату праці після закінчення відпустки до моменту виходу на роботу відповідач зобовязався здійснювати згідно ст. 113 КЗпП України в розмірі 70 % тарифної ставки чи посадового окладу. Щомісячний посадовий оклад складав суму 1345 грн. Після закінчення строку відпустки й до дати звільнення нараховувалася оплата за простій не з вини працівника. В дійсності, вищевказані грошові кошти відповідачем не виплачувалися. 03 жовтня 2009 року було направлено повідомлення № 35-ОК, з якого дізналася, що до 25 січня 2010 року буде звільнено з роботи в звязку зі скороченням чисельності працівників підприємства по п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України в звязку зі змінами в організації виробництва й праці на підставі наказу № 16 від 23 жовтня 2009 року. Наказом № 33 від 22 січня 2010 року було звільнено з роботи з 25 січня 2010 року. У порушення вимог ч. 2 ст. 47 КЗпП України, копія наказу про звільнення видана не була. При звільненні згідно ст. 44 КЗпП України відповідач повинен був сплатити вихідну допомогу у сумі не менше середнього місячного заробітку, проте ця сума не була мені виплачена. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Вислухавши позивачку та вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що позивачка працювала у відповідача з 02 січня 1992 року на посаді завідуючою здравпунктом. Згідно Наказу № 5 по ЗАТ «АУРУМ» від 17 лютого 2009 року була надана щорічна відпустка з 02 березня 2009 року, дата виходу на роботу після відпустки мала бути визначена наступним наказом. У відповідності до п. 9 вищевказаного наказу оплату праці після закінчення відпустки до моменту виходу на роботу відповідач зобовязався здійснювати згідно ст. 113 КЗпП України в розмірі 70 % тарифної ставки чи посадового окладу. Щомісячний посадовий оклад складав суму 1345 грн. Після закінчення строку відпустки й до дати звільнення нараховувалася оплата за простій не з вини працівника. В дійсності, вищевказані грошові кошти відповідачем не виплачувалися. 03 жовтня 2009 року було направлено повідомлення № 35-ОК, з якого дізналася, що до 25 січня 2010 року буде звільнено з роботи в звязку зі скороченням чисельності працівників підприємства по п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України в звязку зі змінами в організації виробництва й праці на підставі наказу № 16 від 23 жовтня 2009 року. Наказом № 33 від 22 січня 2010 року було звільнено з роботи з 25 січня 2010 року. У порушення вимог ч. 2 ст. 47 КЗпП України, копія наказу про звільнення видана не була. При звільненні згідно ст. 44 КЗпП України відповідач повинен був сплатити вихідну допомогу у сумі не менше середнього місячного заробітку, проте ця сума не була мені виплачена. Згідно отриманої довідки, відповідач має перед позивачкою заборгованість по заробітній платі 10976,41 грн. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Станом на 01 серпня 2010 року відповідач затримав розрахунок при звільненні на 127 робочих днів. Середній заробіток позивачки за два місяці, що передували звільненню, тобто листопада та грудень 2009 року склав 2202,30 грн. 1141,76 грн. та 1060,54 грн. відповідно. Цей період склав 44 робочих дня, отже середньоденний заробіток позивачки складає суму (1141,76 + 1060,54) : 44 = 50,05 грн. Таким чином, відповідач повинен виплатити позивачці середній заробіток за весь час затримки розрахунку у сумі (50,05 х 127) = 6356,35 грн. На підставі ч. 1 ст. 89 ЦПК України, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після предявлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved