Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-16 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з даним позовом, мотивуючи тим, що їм на праві приватної власності належать земельні ділянки загатьною площею 4,64 га, кожна, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які в лютому 2001 року були передані в оренду ТОВ АФ «Вікторія», строк дії яких закінчувався 01.02.2006 року. В період користуванням вказаними земельними ділянками відповідачем у них неодноразово виникали спори, щодо належного виконання ним своїх зобовязань за договором оренди, так як орендна плата виплачувалася недоброякісною продукцією, та в розмірах, які не відповідали діючому законодавств, а тому його відповідача попереджували, що після закінчення строку дії договору вони не будуть його продовжувати, і самостійно почнуть обробляти земельну ділянку. Однак в 2007 році вони в своїй поштовій скриньці виявили договори оренди землі №162,163 та 164 від 05.01.2005 року, за якими вони знову ніби то передали в оренду строком на десять років вищевказані земельні паї. Однак вони суперечать їхній волі, їх умови з ними не обговорювалися, і взагалі вони їх не підписували. Крім того вони не складали та не підписували і акти приймання-передачі цих земельних ділянок. Просили визнати вказані договори оренди недійсними, зобовязати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельними ділянками та стягнути моральну шкоду по 2000 грн. кожному, так як відповідач незаконно користувався їхніми земельними ділянками, та позбавив їх можливості отримувати додатковий дохід із землі. В судових засіданнях позивачі свої вимоги підтримали і в своїх поясненнях підтвердили обставини викладені в позовній заяві, уточнивши, що особисто вони не підписували оспорюванні договори оренди земельних ділянок та відповідні акти приймання-передачі і нікого на це не уповноважували. Заперечували також, що хтось з них підписав вказані документи від імені всіх членів сімї. Визнали, що за час, поки земельні ділянки перебували в користуванні відповідача, отримували орендну плату. Крім того, [PERSON] доповнив, що жодних документів для реєстрації вказаних договорів вони відповідачу не надавали, а копії паспортів та державних актів на землю очевидно відповідач використав з попереднього договору оренди. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснивши, що вищевказані договори оренди та акти приймання-передачі земельних ділянок були підписані кимсь з позивачів, ким саме не памятає. Жодних заперечень на момент укладення договорів > позивачів не було, їх копії вони отримали відразу після їх підписання. При цьому весь час позивачі отримували орендну плату, які підприємство своєчасно платило. Просив у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи про розгляд справи повідомлений, просив справу розглянута без його участі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, прийшов до наступних висновків. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивачам на праві приватної власності належать земельні ділянки площею 4,64 га, кожна, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Дяківської сільської ради Буринського району Сумської області, що підтверджується державними актами на право приватної власності на землю (а.с.29, 33,37). Як вбачається з оригіналів реєстраційних справ договорів оренди землі, наданих Буринським відділом Сумської філії «ДП «Центр земельного кадастру», за заявою відповідача. 06.09.2006 року були зареєстровані договори оренди землі №№ 162,163,164 датовані 05 січня 2005 року між позивачами та ТОВ АФ «Вікторія», відповідно до яких [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] передали відповідачу в оренду три земельні ділянки площею 4,64 га кожна строком на десять років зі сплатою орендної плати визначеної пунктами 9-13 Договорів. Згідно ч.І ст.202 ЦК України право чином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Частинами 3 та 4 ст.203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За правилами ч.2 ст.207 ЦК України вказує, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Відповідно до ст.2 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року №161-XIY відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Також за цим Законом: договір оренди землі укладається у письмовій формі (ст.14), укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку (ч. 1 ст. 16), договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (ст.18). Із статті 638 ЦК України вбачається, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Стаття 215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як вбачається з показів позивачів вони не підписували вищевказані договори оренди землі, нікого на це не уповноважували і волевиявлення на укладання цих договорів взагалі не мали. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини другої статті 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача, посилався на те, що оспорювані договори оренди землі підписані кимось з позивачів, однак не довів цього в судовому засіданні відповідно до вимог ст.60 ЦПК України. Крім цього ці твердження спростовуються висновком судово-почеркознавчої експертизи №161 від 17.11.2010 року, з якої вбачається, що підписи в договорах оренди землі №№162,163,164 від 05.01.2005 року у графах «орендодавець» та у актах приймання-передачі вказаних земельних ділянок в графі «орендодавець земельну ділянку передав» виконані не позивачами, а іншою особою. Аналізуючи висновки вказаної судово-почеркознавчої експертизи, суд вважає їх достовірними, оскільки експертиза проведена з дотримання процесуального закону, в належній експертній установі, відповідним фахівцем в даній галузі судових експертиз і її висновки належним чином вмотивовані. Крім того аналізуючи покази представника відповідача в судовому засіданні, що до підписання позивачами вказаних договорів та отримання їх копій саме в день їх укладання, тобто 05.01.2005 року, суд приходить до висновку про їх не правдивість, так як з копій договорів оренди землі №№162,163,164, що були надані при поданні позовної зави, вбачається, що на них є реєстраційній написи Буринського районного відділу Сумської регіональної філії «Центр Державного земельного кадастру» датовані 06 та 21 вересня 2006 року. Тобто вказані договори оренди землі потрапили до позивачів вже після їх державної реєстрації, і ці обставини були підтверджені позивачем [PERSON], який зазначив, що вказані копії договорів були виявлені ними в поштовій скринці приблизно навесні 2007 року. При цьому отримання позивачами орендної плати по вказаним договорам не міняють правової природи даного спору. Частиною 4 ст.373 ЦК України встановлено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. За замістом ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною ... Таким чином, здійснивши системний аналіз норм, що застосовуються до вказаних вище правовідносин, суд вважає що позов, в частині визнання вказаних договорів оренди землі недійсними та зобовязання усунути відповідача перешкоди в користуванні земельними ділянками є обґрунтованим , так як право позивачів щодо їх волевиявлення як учасників правочину було порушено, а договори оренди землі ними не підписувалися взагалі. Однак суд не може погодитися з вимогами позивачів про стягнення моральної шкоди з відповідача в сумі 2000 грн. кожному. Пункт 2 ст.216 ЦК України передбачено, якщо у звязку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною особою. Незважаючи на прийняті заходи щодо обєктивного розгляду справи, судом не встановлено, особу, яка вчинила підпис в договорах оренди землі замість позивачів, а останні в свою чергу не довели, відповідно до вимог ст.60 ІДПК України, що їм була заподіяна моральна шкода, не подавши в цій частині жодного доказу, у звязку з чим ці вимоги задоволенню не підлягають. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачів судові витрати в сумі 98 грн. 50 коп. (68,50 грн. - судовий збір, 30 грн. - витрати на ІТЗ), та на користь НДЕКЦ при УМВС України в Сумській області (р/р 312562272210011. банк ГУДКУ в Сумській області, МФО 837013, код ЄДРПОУ 25574892, ІПН255748918191, код класифікації доходів бюджету 25010100) 751 грн. 20 коп. - за проведення почеркознавчої експертизи.

Outcome: partial