Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги наступними обставинами. Наказом № 351-п від 10.12.2009 відповідача її було звільнено з посади начальника управління готівково-грошового обігу на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв»язку із скороченням штату працівників. З такою підставою позивачка не згодна, вважає, що відповідач порушив порядок звільнення її з посади, не надавши їй іншої посади та не отримавши згоди профспілкового комітету. Таким незаконним звільненням їй було завдано матеріальної шкоди, оскільки при попередженні її про звільнення в неї різко погіршився стан здоров»я, вона була змушена лікуватися, на ліки витратила 1169,28 грн. Незаконним звільненням їй також було завдано моральної шкоди через душевні хвилювання та порушення всього укладу її життя, враховуючи ступінь та тривалість її страждань, позивачка оцінює моральну шкоду у 100 000 грн. Просить суд поновити її на посаді начальника управління грошового обігу, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, у відшкодування матеріальної шкоди 1169,28 грн, у відшкодування моральної шкоди 100 000 грн. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та, посилаючися на ті самі підстави, просили суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, суду пояснив, що позивачка була завчасно відповідно до вимог КЗпП України попереджена про скорочення штатів банку та наступне її вивільнення, оскільки управління готівково-грошового обігу, яким керувала позивачка, реорганізовувалося у зв»язку з наказами Голови правління банку, зі зміною організаційної структури, завдань та функцій, та зі зменшенням чисельності працюючих на 6,5 штатних одиниць. Внаслідок відсутності вакантних посад, банк не мав можливості надати позивачці рівнозначну посаду або перевести на іншу, яку б вона могла виконувати відповідно до її кваліфікації. Профспілковий комітет у встановлений ч.2 ст.43 КЗпП України п»ятнадцятиденний строк не розглянув подання адміністрації про звільнення позивачки від 15.10.2009, а тому вважається, що профспілковий комітет надав свою згоду на звільнення. У день звільнення позивачці був виплачений остаточний розрахунок при звільненні, вихідна допомога, видана трудова книжка та копія наказу про звільнення. Відповідач також завчасно повідомив Кіровський районний центр зайнятості м.Дніпропетровська про наступне вивільнення не лише позивачки, а ще 93 осіб. Попередження про звільнення не могло погіршити стан здоров»я позивачки, оскільки згідно з виписним епікризом, хвороба позивачки носить хронічний характер. Трудові права позивачки при звільненні не порушені позивачем, а тому немає передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України тудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Судом встановлено на підставі наказу №204 від 25.08.2009 Голови правління відповідача, що з цієї дати вводиться нова організаційна структура АКБ «Новий» (а.с.49). Наказом №198-п відповідача від 04.09.2009 «Про затвердження нової редакції штатного розпису Банку» з 07.09.2009 було введено нову редакцію штатного розпису та вважався таким, що втратив чинність штатний розпис банку від 26.09.2007, крім працівників, що залишаються поза новою редакцією штатного розпису до закінчення строку попередження про звільнення (а.с.51). Цього ж 04.09.2009 наказом № 199-п було попереджено працівників про наступне звільнення з 09.11.2009 за п.1 ст.40 КЗпП України, серед яких була і позивачка (а.с.67). 08.09.2009 позивачку було попереджено про наступне звільнення, заперечення на яке вона надала на звороті у цей же день (а.с.70,70 зворот). 15.10.2009 відповідачем до профспілкового комітету було подане подання №12 про надання згоди на звільнення позивачки (а.с.73), з якого вбачається, що [PERSON] не має переваги в збереженні робочого місця перед іншими робітниками, визначеними у даній статті. Відповідно до ч.2 ст.43 КЗпП України, у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у пятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Відповідно до ч.5 ст.43 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору. Ані позивачка, ані представник відповідача не надали суду доказів, що подання від 15.10.2009 про надання згоди на звільнення позивачки було розглянуте, а тому суд вважає, що відповідно до ч.5 ст.43 КЗпП України така згода була надана. Згідно з наказом № 351-п від 10.12.2009 позивачка була звільнена з займаної посади (а.с.74) із зазначенням підстав звільнення та причин, з яких позивачка не може бути залишена на роботі. Цього ж дня, 10.12.2009, позивачка отримала копію наказу про звільнення, повідомлення про остаточний розрахунок, трудову книжку, про що свідчить її особистий підпис (а.с.74,75,78). Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку, що відповідачем були виконані всі, передбачені законом, умови для звільнення позивачки за п.1 ст.40 КЗпП України, попередня посада, яку займала позивачка, скорочена, а тому позовна вимога про поновлення на роботі задоволенню не підлягає. Позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною від вимоги про поновлення на роботі, яка судом не задоволена, а тому позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також задоволенню не підлягає. Відшкодування матеріальної шкоди на лікування позивачки у рамках трудового спору може мати місце лише у випадку отримання ушкодження здоров»я позивачки в зв»язку з виконанням нею трудових обов»язків, про що було б складено відповідний акт. Так як хвороба позивачки не пов»язана з трудовим каліцтвом, позовна вимога про відшкодування матеріальної шкоди на лікування задоволенню не підлягає, як така, що не грунтується на законі. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки судом не встановлено порушення законних прав позивачки при звільненні, у відшкодуванні моральної шкоди позивачці повинно бути відмовлено.

Outcome: approved