Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-13 00:00:00

12 березня 2010 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування вимог, якого посилалася на те, що з серпня 2005 року вона проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу з [PERSON]. 14 вересня 2007 року в них народилася донька, [PERSON], батьком якої є [PERSON] Оскільки батько дитини перебував у іншому зареєстрованому шлюбі з [PERSON], під час реєстрації народження доньки в органах РАЦС відомості про батька дитини були внесені з її слів відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. За життя [PERSON] визнавав себе батьком [PERSON], [INFO], приймав участь у її вихованні. 8 лютого 2010 року [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS]. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила встановити факт батьківства [PERSON] відносно [PERSON], [INFO]; визнати право [PERSON] на спадкування за законом у першу чергу, встановити факт прийняття спадщини малолітньою [PERSON], [INFO], внести зміни до актового запису № 753 від 30 жовтня 2007 року в Книзі реєстрації народжень, вказавши у графі «батько» прізвище [PERSON] та видати нове свідоцтво про народження. В судовому засіданні позивачка подала заяву про залишення без розгляду позовних вимог щодо внесення змін до актового запису та видачу нового свідоцтва про народження. В іншій частині позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представники відповідачки [PERSON] проти позову заперечували в повному обсязі. При цьому зазначали, що [PERSON] з 2002 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Про відносини [PERSON] з [PERSON], а також про народження дитини [PERSON] ніколи дружині не розповідав. Вважали, що оскільки за життя [PERSON] документально, у встановленому законом порядку, своє батьківство не визнав, підстави для задоволення позову відсутні. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що він є хрещеним батьком [PERSON], [INFO]. Йому відомо, що [PERSON] та [PERSON] тривалий час проживали однією сімєю. Про те, що [PERSON] перебуває у іншому зареєстрованому шлюбі йому не було відомо. За життя [PERSON] визнавав себе батьком [PERSON], піклувався про неї, займався її вихованням. Свідок [PERSON], який був товаришем померлого [PERSON] та проживав по сусідству з ним, зазначав, що [PERSON] проживав разом з [PERSON] та виховував доньку [PERSON]. [PERSON] піклувався про доньку, займався її вихованням та визнав себе її батьком. Свідок [PERSON] племінник померлого [PERSON] пояснив в судовому засіданні, що [PERSON] проживав однією сімєю з [PERSON] В 2007 році в них народилася донька [PERSON]. [PERSON] займався вихованням доньки, визнавав своє батьківство. Свідок [PERSON] повідомила, що вона медичний працівник дитячої поліклініки № 12 в м. Харкові. Виконуючи свої професійні обовязки вона приходила за місцем проживання малолітньої [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] буд. 15 в м. Харкові. [PERSON] визнавав себе батьком дитини, піклувався про неї. Крім того, згідно медичної документації [PERSON] також був записаний батьком дитини. Жодних сумнівів того, що [PERSON] не є батьком [PERSON], [INFO], в неї не виникало. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання допитаних у судовому засіданні свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги про встановлення факту батьківства [PERSON] відносно малолітньої [PERSON], [INFO], підлягають задоволенню, в іншій частині позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 130 Сімейного кодексу України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матірю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Згідно ч. 2 ст. 128 Сімейного кодексу підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Враховуючи показання допитаних в судовому засіданні свідків, які підтвердили, що за життя [PERSON] визнавав себе батьком малолітньої [PERSON], [INFO], спільне виховання дитини [PERSON] та [PERSON]; їх постійне проживання разом в квартирі [PERSON], ведення ними спільного господарства; фотокартки надані [PERSON] за тривалий проміжок часу з зображенням померлого [PERSON] разом з нею та донькою, суд приходить до висновку про необхідність встановлення факту батьківства [PERSON] відносно [PERSON], [INFO]. Інші позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від їх прийняття, крім випадків встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами 2-4 ст. 1273 цього Кодексу. Таким чином, малолітні діти спадкодавця є спадкоємцями І черги та вважаються такими, що прийняли спадщину відповідно до положень закону. Відповідно до розяснень, що містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкуваня», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Outcome: partial