Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в якій просив суд постановити рішення котрим стягнути з відповідачів майнову шкоду в розмірі 1049,11 грн. та моральну шкоду заподіяну злочином в розмірі 15000 грн. В обгрунтування зазначених вимог вказав, що 02.05.2009 року біля 04 год. він ішов по провулку Леніна в с. Підлуби, Ємільчинського району Житомирської області. Поблизу будинка № 4 [PERSON] напав на його і застосовуючи грубу фізичну силу повалив на землю, а тоді застосовуючи фізичне насильство, що є небезпечним для життя і здоровя умисно, із значною силою прикладання став наносити численні удари кулаком правої руки по обличчю, утримуючи до підходу [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] Підійшовши [PERSON] та [PERSON] застосовуючи фізичне насильство, що є небезпечним для життя і здоровя умисно, із значною силою прикладання, разом із [PERSON] стали наносити численні удари руками та ногами по різних частинах тіла, голови, тулубу. В результаті насильства застосованого вказаними особами йому було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді крововиливів на обличчі навколо очей з різким набряком повік лівого ока, що супроводжувалося струсом головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоровя. Під час вищевказаних дій [PERSON], [PERSON] та [PERSON] діючи за попередньою змовою, незаконно заволоділи належним позивачу майном: · мобільним телефоном „Samsung B 200, вартістю 335,92 грн.; · чохлом на мобільний телефон вартістю 50 грн.; · сім картою „Djuike вартістю 35 грн.; · пачкою презервативів „Соблази в якій знаходилося три презорвативи, загальною вартістю 4 грн. та повністю пошкодили куртку вартістю 210 грн. в яку він був одягнений під час розбійного нападу. Крім того, внаслідок отриманих травм позивач на протязі 20-ти днів проходив стаціонарне лікування в травматологічному відділенні Ємільчинської ЦРЛ, на лікування витратив кошти в розмірі 414,19 грн. Розбійним нападом позивачу було заподіяно моральну шкоду яку він оцінює в 15 тис. грн., необхідних для відновлення стану його здоровя. В судовому засіданні позивач пояснив, що від матеріальної шкоди відмовляється, оскільки відповідачі з ним розрахувалися, а розмір моральної шкоди зменшує на 10000 грн., а також повідомив, що у звязку з протиправними діями відповідачів, які виразилися у заподіянні йому легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоровя, позбавленні права користування належним йому майном, а саме мобільним телефоном, він переніс моральні страждання, погіршився стан його здоровя, порушився нормальний ритм життя та життєві звязки. У звязку з травмами у його і по теперішній час обмежена можливість продовження активного життя, змушений тривалий час лікуватися, була відсутня можливість телефонувати до родичів, знайомих. В такій ситуації жодного разу не був спокійним, хвилювався, у його відбулися зміни в самопочутті, звичках, працездатності, це його травмувало і гнітило як особистість. Відповідачі жодного разу не цікавилися станом його здоровя. Для відновлення попереднього стану потрібен час, матеріальні та моральні затрати. Головні болі не проходять до цього часу, а також крім його і члени родини знаходяться у стані морального пригнічення і дискомфорту. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечив стягнення моральної шкоди в розмірі 1500 грн. з його особисто. Відповідач [PERSON] в присутності законних представників [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечив стягненню моральної шкоди в розмірі 1500 грн. з його особисто. Відповідач [PERSON] в даний час відбуває покарання за вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області в Коростенській ВК 71, в судове засідання не зявився, судом було направлено позовну заяву з доданими до неї матеріалами та вимогу про визнання позову, згідно розписки направленої з Коростенської ВК 71 засуджений позов не визнав та вважає, що їх діями не було заподіяно позивачу моральної шкоди. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 17.08.2010 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] було визнано винними у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та застосовано кримінальне покарання. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України \~особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та страждання, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, в тому числі, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Відповідно до норм ЦПК України та розяснень, що містяться в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди в судовому засіданні має бути зясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. В судовому засіданні було встановлено, що позивачу було завдано фізичні страждання внаслідок розбійного нападу, який мав місце 02.05.2009 року в с. Підлуби, Ємільчинського району Житомирської області. Під час розбійного нападу здійсненого [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позивач отримав легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоровя, а також у його було відібрано мобільний телефон „Samsung B 200. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень позивач на протязі з 02.05.2009 року по 20.05.2009 року знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Ємільчинської ЦРЛ, а відібраний мобільний телефон тривалий час знаходився в кімнаті зберігання речових доказів Ємільчинського РВ УМВС України в Житомирській області, як речовий доказ долучений до матеріалів кримінальної справи. Після стаціонарного лікування позивач ще тривалий час амбулаторно лікувався дома, тобто злочинними діяннями йому було спричинено тілесні ушкодження, позбавлення права користуватися належним майном, що потягло за собою моральні страждання, було порушено нормальний ритм життя, життєві звязки. Заподіяним злочином позивачу було завдано втрат немайнового характеру, а саме можливість реалізовувати права і свободи передбачені Конституцією України та Законами України: у звязку з тривалим часом знаходження в лікарні був позбавлений права на працю, не міг реалізувати природнього права перебувати та спілкуватися з своєю сімєю, надавати їм матеріальну та моральну підтримку, що гнітило його як особистість. Постійна привязаність до районного суду, як потерпілого по кримінальній справі та позивача по цивільній справі позбавила його в повному обсязі реалізувати тривалий період часу своє конституційне право на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України. З урахуванням вимог позивача в частині стягнення на його користь з відповідачів моральної шкоди, яка завдана позивачу внаслідок злочину, та повязана з порушенням життєвих звязків та обмеження можливостей, прикладанні додаткових зусиль для усунення негативних наслідків завданих злочином, суд враховуючи принципи розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги співмірність позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, приходить до висновку, що в розрізі даного спору відповідачами має бути відшкодовано солідарно на користь позивача моральна шкода, яку суд задовольняє в розмірі 10000,00 грн. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 81 ЦПК України відповідача звільнено від сплати витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи, а в порядку п. 18 ст. 4 ДКМ України „Про державне мито звільнено від сплати судового збору, тому та у відповідності з ч. 2 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню солідарно з відповідачів судові витрати. Враховуючи наведене та

Outcome: approved