Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору позики від 29.12.2009 р. згідно якого вона позичила відповідачці грошові кошти в сумі 9036,00 грн., а остання зобов'язалася повернути отриману суму до 01.08.2011 р. щомісячними платежами до 25 числа кожного місяця на кредитні рахунки в Старосинявському відділенні ПриватБанку - по 150 грн. та 352 грн. відповідно. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що в січні-лютому 2010 року [PERSON] повернула їй гроші в сумі 982 грн., а в подальшому грошові зобов'язання відповідно до умов договору позики відповідачкою належним чином не виконувалися, що є підставою для розірвання договору позики та стягнення з відповідачки заборгованості за вказаним договором в сумі 8054грн. В судовому засіданні [PERSON] заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві і просила позов задовольнити, пояснивши при цьому, що відповідачка в січні-лютому 2010 року на виконання умов договору перерахувала на відповідні рахунки 982 грн., а в березні 2010 року вона від відповідачки також отримала в рахунок погашення заборгованості за договором позики гроші в сумі 500 грн. Відповідачка [PERSON] позов визнала частково, пояснивши, що грошей в борг у [PERSON] вона не брала, а розписка була написана нею під впливом тяжких обставин через те, що в належному позивачці магазині, де вона працювала продавцем, була виявлена нестача товарно-матеріальних цінностей на суму 7400 грн. Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 грудня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого (п.1., п. 2.) позивачка надала відповідачці грошові кошти в сумі 9036,00 (дев'ять тисяч тридцять шість) гривень, а остання зобов'язалася повернути вказану суму до 1 серпня 2011 року шляхом внесення до 25 числа кожного місяця на рахунки №4149605371869348 та № 4149605351374384 в Старосинявському відділенні ПриватБанку по 150,00 грн., та 352,00 грн., відповідно. В січні-лютому 2010 року [PERSON] в рахунок виконання договору позики перерахувала на вказані рахунки 982 грн., а також в березні 2010 року передала [PERSON] ще 500 грн., а в подальшому відповідачка не виконувала грошові зобов'язання у строки, визначені договором, внаслідок чого станом на 12.10.2010 р. в неї виникла заборгованість за договором позики в сумі 7554 грн. Зазначені обставини підтверджуються договором позики від 29.12.2009 р., виписками по рахунках №4149605371869348 та № 4149605351374384 в Старосинявському відділенні ПриватБанку, а також визнані сторонами в судовому засіданні. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 2 Звертаючись до суду з позовом про стягнення позики [PERSON] надала нотаріально посвідчений договір позики згідно якого [PERSON] 29.12.2009 р. взяла в борг у позивачки 9036,00 грн. і зобовязалась повернути їх до 01.08.2011р. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Оспорюючи договір позики, [PERSON] не надала суду будь-яких належних доказів на його спростування, а навпаки, не заперечувала факту укладення договору позики, коли мала місце недостача за її торговим місцем у позивачки, що також не суперечить ст.ст. 604, 1053 ЦК України. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 даного Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що відповідачкою не виконувалися умови договору позики в частині погашення заборгованості перед позивачкою за отримані грошові кошти, а тому з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 7554,00 грн., а договір підлягає розірванню. Також у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню понесені судові витрати в сумі 188,10 грн. На підставі ст. ст. 526, 610, 651, 1047, 1051 ЦК України,

Outcome: partial