Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання кредитного договору №6\\АV15-06-07 від 05.06.2007 р., укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON], вчиненим у частині надання кредитних коштів у сумі 28475, 00 доларів США для приховання надання грошових коштів у розмірі 142\~652, 00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на момент укладення кредитного договору сторони передбачали, що грошові кошти, отримані на його підставі, будуть використані для розрахунку за товари і послуги на території України, а виходячи з положень ст. 192 ЦК України, це можливо лише у випадку отримання позики у гривні. Тому, такий кредитний договір є удаваним правочином, так як був вчинений з метою приховання іншого правочину, які сторони вчинили в дійсності, а саме уклали кредитний договір про надання кредиту в національній валюті - гривні. Позивач неодноразово змінювала свої позовні вимоги і в останній позовній заяві від 03.06.2011 р. просила визнати, що кредитний договір №6\\АV15-06-07 від 05.06.2007 р., укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON], був вчинений у частині надання кредитних коштів у сумі 28475, 00 доларів США для приховання надання грошових коштів у розмірі 142\~652, 00 грн. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги і просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав повністю, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Заслухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача, докази, надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення. Судом встановлено, що між сторонами 05.06.2007 року був укладений кредитний договір №6\\АV15-06-07, відповідно до умов якого відповідач надав позивачеві кредит на загальну суму 28475 доларів США строком повернення до 05.06.2014 р. на придбання автомобіля «Opel Vectra». Згідно ст.235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України, «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», розяснено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Отже, мета удаваного правочину, це приховати інший правочин, але для досягнення цієї мети повинні бути умисні дії сторін. З матеріалів справи вбачається, що відповідач має право здійснювати операції з валютними цінностями на підставі банківської ліцензії № 28, дозволу № 28-1 з додатком № 28-1 від 20.01.2003 року. Згідно заяви на видачу готівки № 25 від 05.06.2007 року, позивач отримала кредит у доларах США у сумі 28 475, 00, згідно договору № 6\\АV15-06-07 від 05.06.2007 року та підтвердила в судовому засіданні, що підписувала дану заяву. Суд вважає, що укладаючи кредитний договір в іноземній валюті та приймаючи на себе певні обов'язки щодо погашення цього кредиту в доларах США, позивач не могла не усвідомлювати, що курс національної валюти України до долара США не є незмінним, та те, що зміна цього курсу можливо настане, а тому мала передбачити та враховувати підвищення валютного ризику за цим договором. Таким чином, виходячи з того, що всі умови кредитного договору погоджені обома сторонами на час укладення договору, вибір умов кредитування з боку позивача був добровільним, сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов і власноручно їх підписали, чим взяли на себе зобов'язання виконувати їх належним чином, а також враховуючи те, що погашення заборгованості по кредитному договору здійснювалося позивачем у валюті кредиту - доларах США, за недоведеністю наміру відповідача приховати інший правочин в наданні кредиту позивачу в національній валюті, позов, за викладеними в ньому підставами, задоволенню не підлягає. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини , встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11.01.2010 року позов ВАТ « Банк « Фінанси і кредит» в особі Філії « Придніпровське регіональне управління » ВАТ «Банк « Фінанси і Кредит» був задоволений і с [PERSON]І на їх користь було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 6/AV 15-06-07 від 5 червня 2007 року в загальній сумі 209 971 грн.65 коп., в повернення сплаченого судового збору 1700 грн. та 250 грн. витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи , а всього 211 921, 65 грн. Ухвалою судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області від 08 листопада 2010 року це рішення було залишено без змін і набрало законної сили, а тому має преюдиційне значення по даній справі.

Outcome: dismissed