Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-30 00:00:00

Новоград-Волинський міжрайпрокурор звернувся до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області із первинним позовом в інтересах [PERSON] 27.11.2008 року (а.с.1-2 том 1). 26.03.2010 року, у порядку усунення недоліків, у адресу суду від Новоград-Волинського міжрайонного прокурора в інтересах [PERSON] була подана нова позовна заява у якій просив: скасувати свідоцтво про право власності на житло від 05.05.1999 року, видане Новоград-Волинською КЕЧ району на імя [PERSON], про належність йому на праві власності квартири [ADDRESS] (вул. Житомирська, 79); визнати недійсними договори купівлі продажу зазначеної квартири від 13.05.1999 року, за яким [PERSON] продав, а [PERSON] купила її, та від 19.07.2003 року, за яким [PERSON] продала, а [PERSON] купив її, та визнати недійсним договір дарування вказаної квартири, за яким [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла її в дар (а.с.189-192 том 1). Ухвалами суду до участі по справі залучено: 27.01.2011 року правонаступника відповідача [PERSON] [PERSON], 15.02.2011 року в якості співвідповідача Новоград-Волинську КЕЧ району. Ухвалою суду провадження у справі до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі продажу від 13.05.1999 року, згідно якого останній продав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS], закрито. У судовому засіданні прокурор та [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві, що надійшла до суду 26.03.2010 року, які просили задовольнити. Відповідач [PERSON], згідно копії актового запису про смерть № 6 (а.с.127 том 2) помер 28.01.2008 року, правонаступників не встановлено так, як відповідно до відповіді Новоград-Волинської державної нотаріальної контори Житомирської області за вих. № 1742 від 18.11.2010 року на запит суду (а.с.43,44 том 2) спадкова справа після його смерті не заводилася. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у відповідності до вимог ст. ст. 74, 76 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомили, заяв-клопотань про відкладення розгляду справи від останніх не надходили, проте від відповідачки [PERSON] факсом надійшла заява у якій остання просить справу розглядати у її відсутності, а тому суд, з урахуванням думок учасників процесу, ухвалив за можливе розглянути справу у їх відсутності. Відповідачка [PERSON] та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні. Представники Новоград-Волинської КЕЧ району позовні вимоги, предявлені до Новоград-Волинської КЕЧ району, визнали, не заперечували проти задоволення позову у цій частині. Вислухавши прокурора Лівіну В.О., відповідача [PERSON], її представника [PERSON], представників Новоград-Волинської КЕЧ району [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 08.05.1973 року [PERSON], [INFO], та 22.02.1983 року [PERSON], [INFO], були прописані (постійно) у [ADDRESS], що стверджується копією по квартирної картки (а.с.11 том 1 та а.с.8 том 2). У свою чергу, у [ADDRESS] були прописані (постійно) 03.09.1985 року [PERSON], [INFO], та 24.07.1986 року [PERSON], [INFO], які є батьками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зокрема позивача по справі, що слідує з копії по квартирної картки (а.с. 10 том 1 та а.с.8 том 2). Згідно копії рішення Новоград-Волинського міського народного суду Житомирської області від 19.04.1990 року [PERSON] позбавили батьківських прав відносно її дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [INFO] (а.с.4-5 том 1). Рішенням виконавчого комітету Богунської районної Ради народних депутаті м. Житомир від 21.08.1991 року за № 218 [PERSON] вирішено направити у дитячий будинок с. Денеши (а.с.6 том 1). Із копії листа начальника Управління освіти Житомирської обласної державної адміністрації за вих. № 5-130 від 08.02.1995 року слідує, що вихованці дошкільного відділення Радомишльської школи-інтернату для дітей сиріт, зокрема: [PERSON] та інші, на підставі рішення обласної медико-педагогічної комісії №№ 9, 10, 14 від 11.01.1995 року, були переведені до Бердичівської спеціальної школи-інтернату для дітей сиріт (а.с.7 том 1). Відповідно до копії довідки Бердичівського професійного будівельного ліцею за № 176 [PERSON] у період з 01.09.2006 року по 30.06.2008 року навчався на очному відділенні (а.с.8 том 1). За захистом свої прав [PERSON] звернувся до Новоград-Волинського міжрайонного прокурора 19.08.2008 року, що випливає з копії його пояснень від 19.08.2008 року (а.с.3 том 1). У свій час, 01.09.1992 року [PERSON], до членів сімї якої входив син [PERSON], видано ордер № 162 на [ADDRESS], загальною площею 16,5 кв.м., що слідує з його копії (а.с.12 том 1). На підставі наказу № 59/с начальника Новоград-Волинської КЕЧ району від 05.05.1999 року «Про приватизацію квартир МО України» передано [PERSON] у приватну власність [ADDRESS], що підтверджується його копією (а.с.7 том 1) про що було видано свідоцтво про право власності на житло, що стверджується його копією (а.с.14 том 1). 13.05.1999 року [PERSON] продав [ADDRESS] [PERSON], яка 19.07.2003 року продала її [PERSON], який її 11.05.2004 року подарував [PERSON], що слідує з копій договору купівлі-продажу та договору дарування (а.с.16-19 том 1). Рішенням Новоград-Волинської міської ради Житомирської області № 236 від 22.11.2007 року вулиця Житомирське шосе в м. Новоград-Волинському була обєднана з вулицею Кірова в одну із загальною назвою вулиця Житомирська, що стверджується його копією (а.с. 87 том 2). Згідно списку будівель у яких змінилися номери та адреси у звязку з перейменуванням назв вулиць згідно рішення міської ради від 22.11.07 № 236 «Про перейменування вулиць та провулків міста, до рішення Новоград-Волинської міської ради Житомирської області № 7 від 23.01.2008 року, колишньому будинку № 11 по вулиці Житомирське шосе присвоєно № 79 по вулиці Житомирська (а.с. 88,88а том2). 19.08.2008 року Новоград-Волинським міжрайонним прокурором принесено протест на наказ начальника Новоград-Волинської КЕЧ району № 59/с від 05.05.1999 року «Про приватизаціє квартир МО України» (а.с.20 том 1). У свою ж чергу наказом начальника Новоград-Волинської КЕЧ району за № 105 від 04.09.2008 року наказ начальника Новоград-Волинської КЕЧ району за № 59/с від 05.05.1999 року «Про приватизаціє квартир МО України» в частині задоволення прохання квартиронаймача [PERSON], який мешкав в [ADDRESS], про передачу йому у власність вказаної квартири визнано недійсним (а.с.21 том 1). Враховуючи вище викладене, суд рахує за необхідне позов задовольнити частково. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд вважає за необхідне до правовідносин сторін, що виникли до 01.01.2004 року, застосовувати положення ЦК Української РСР, оскільки ці правовідносини продовжують існувати після набрання цим Кодексом чинності. Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Враховуючи ту обставину, що наказ начальника Новоград-Волинської КЕЧ району за № 59/с від 05.05.1999 року «Про приватизацію квартир МО України» в частині задоволення прохання квартиронаймача [PERSON], який мешкав в [ADDRESS], про передачу йому у власність вказаної квартири визнано недійсним, оскільки не відповідав вимогам закону і порушував права позивача [PERSON], суд задовольняє позов у частині скасування свідоцтва про право власності від 05.05.1999 року, видане на імя [PERSON]. Згідно ст. 41 ЦК Української РСР, угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обовязків. Ч. 1 ст. 86 ЦК Української РСР встановлює, що право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Із змісту ч. 1 ст. 145 ЦК Української РСР слідує, що якщо майно за плату придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не повинен був знати (добросовісний набувач), то власник вправі витребувати це майно від набувача лише в разі, коли майно загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадено у того чи іншого, або вибуло з їх володіння іншим шляхом поза їх волею. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою\~ третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частина перша\~ третя, пята та шоста статті 203 ЦК України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Однак, доказів на підтвердження того, що зміст правочину, зокрема: договору купівлі-прожажу від 19.07.2003 року, укладеного між відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], та договору дарування від 11.05.2004 року, укладеного між відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, не надано та не встановлено судом. Разом з тим, встановлено, що правочини вчинені особами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників правочину бути вільним і відповідали їх внутрішній волі, вчинені у формі, встановленій законом, спрямовані на реальні настання правових наслідків, що обумовлені ними. Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Прокурор в інтересах [PERSON] та сам [PERSON] не надали доказів на підтвердження того, що договір купівлі-продажу від 19.07.2003 року, укладений між відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], та договір дарування від 11.05.2004 року, укладений між відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], на що йде посилання у позовній заяві, суперечать ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а тому позовні вимоги у частині визнання їх недійсними є безпідставні та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: partial