Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-14 00:00:00

У грудні 2010 року [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем у неї не склалося через зловживання відповідачем спиртними напоями. Сімейно-шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, у звязку з чим подальше збереження сімї вважає неможливим. Відповідач ухиляється від матеріального утримання дитини. У судове засідання позивач не зявилась, подала суду заяву, у якій просить розглядати справу у її відсутність. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує (а.с. 10). Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 12). Суд ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 14 листопада 1998 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сімї від 14 листопада 1998 року (а.с. 6); від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві від 13 серпня 2002 року (а.с. 5). Дитина проживає з матірю [PERSON] З позовної заяви вбачається, що сторони проживають окремо з листопада 2010 року, не підтримують сімейно-шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства. Матеріальної допомоги відповідач дитині не надає. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сімї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. З позовної заяви вбачається, що відповідач не приділяє уваги дитині та не утримує її. З огляду на те, що, відповідач зобовязаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на їх неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 30 грудня 2010 року. З урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 51 гривні та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: approved