Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним. В процесі судового розгляду справи позивачка неодноразово уточнювала свої позовні вимоги, а в останній заяві про уточнення позовних вимог від 22 вересня 2009 року ( а.с.171-173 ) позивачка просила суд визнати недійсним договір дарування житлового будинку та земельної ділянки по вул.50-річчя Жовтня,77 в с.Сінгури Житомирського району Житомирської області, укладеного між [PERSON] та відповідачкою [PERSON], посвідчений 19 жовтня 2005 року приватним нотаріусом [PERSON], визнати недійсним правочин - заяву, яку посвідчено 19 жовтня 2005 року приватним нотаріусом [PERSON] і зареєстровано в реєстрі за № 7713, в частині згоди на дарування вказаного будинку і присадибної земельної ділянки. У судовому засіданні представник позивачки підтримав останні уточнені нею позовні вимоги, просив суд задовольнити їх в повному обсязі та пояснив суду, що позивачка, підписуючи заяву про надання згоди своєму чоловіку на дарування житлового будинку помилково вважала, що дає згоду на дарування земельної ділянки по договору дарування, що був посвідчений в той день приватним нотаріусом. Самостійно текст самої заяви не читала, а прочитав її в слух їй нотаріус, чим порушив вимоги п.16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусом. Вважає, що згода позивачки на дарування житлового будинку була надана позивачкою після дарування будинку, посилаючись при цьому на реєстраційний номер 7712 за яким був зареєстрований договір дарування та реєстраційний номер 7713 за яким була зареєстрована заява про надання згоди на дарування будинку. Відповідачка у судовому засіданні позовних вимог позивачки не визнала, просила суд відмовити їй в задоволені її позовних вимог та пояснила суду, що позивачка, яка є її матір'ю, добровільно без будь- якого примусу підписала заяву про надання батьку згоди на дарування їй житлового будинку і земельної ділянки на якій цей будинок знаходиться після того як дана заява була прочитана позивачці в слух нотаріусом. Причиною непорозумінь, які виникли між нею і позивачкою після смерті батька з приводу договору дарування вона вважає дії свого рідного брата, який, на її думку, чинить на позивачку відповідний психологічний тиск. Представник відповідачки у судовому засіданні позовних вимог позивачки не визнав, просив суд їх не задовольняти, так як вважає їх безпідставними. Свідок [PERSON] в своїх показаннях у судовому засіданні ствердив, що зі слів його матері, яка є позивачкою у даній справі, вона давала згоду батьку тільки на те щоб він подарував відповідачці земельну ділянку, а не житловий будинок, який був на той час їх спільною власністю. Свідок [PERSON] в своїх показаннях у судовому засіданні ствердила, що незадовго до своєї смерті дід її чоловіка, [PERSON], коли вона з чоловіком його відвідували, говорив про те, що він подарував свій будинок дочці [PERSON]. Це також чула і позивачка, яка на той час була присутня в будинку, але будь-якої реакції на це з боку позивачки вона тоді не побачила. Свідок [PERSON] в своїх показаннях у судовому засіданні ствердила, що восени 2005 року від батька відповідачки їй стало відомо про те, що той подарував належний йому житловий будинок своїй дочці, тобто відповідачці. Заслухавши пояснення представника позивачки, відповідачки, представника відповідачки, свідків, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши надані суду сторонами у справі докази, судом на засадах змагальності сторін встановлені наступні факти. Згідно договору дарування житлового будинку та земельної ділянки, посвідченого 19 жовтня 2005 року приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу [PERSON], [PERSON] подарував ( передав у власність безоплатно ) відповідачці свій житловий будинок № 77 по вул. 50-річчя Жовтня в с.Сінгури Житомирського району загальною площею 59,80 кв.м. та земельну ділянку площею 0,28 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована там же ( а . с. б, 7 ) . Згідно заяви позивачки від 19.10.2005 року, підпис якої посвідчив приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу [PERSON], [PERSON] дала згоду на дарування ( безо\-платну передачу у власність ) її чоловіком [PERSON] житлового будинку № 77 по вул. 50-річчя Жовтня в с.Сінгури Житомирського району та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку ( а.с.11 ). Згідно витягу з реєстрації в Державному реєстрі правочинів, 19.10.2005 року приватним нотаріусом [PERSON] до Державного реєстру правочинів внесено реєстраційний запис про реєстрацію право- 2 л чину про нотаріальне посвідчення договору дарування [PERSON] [PERSON] житлового будинку та земельної ділянки для його обслуговування, що знаходяться за адресою: вул.50-річчя Жовтня,77 в с.Сінгури Житомирського району ( а.с.8 ). Згідно свідоцтва про смерть 1-ТП № 042212, виданого повторно 10 серпня 2006 року відділом РАЦС Житомирського районного управління юстиції [PERSON] помер 10 червня 2006 року у віці 77 років ( а.с.16 ) . Судом встановлено, що між сторонами у справі є цивільні правовідносини. Позивачка оспорює правочин, зокрема заяву про надання нею згоди своєму чоловіку [PERSON] на дарування житлового будинку, який був їх спільною сумісною власністю і земельної ділянки для його обслуговування, вважаючи його таким, що був вчинений нею під впливом помилки та з посиланням на дану обставину просить суд визнати договір дарування недійсним. Відсутність будь-яких порушень чинного законодавства при укладені 19 жовтня 2005 року договору дарування [PERSON] відповідачці належного йому з позивачкою на праві спільної сумісної власності житлового будинку та земельної ділянки для його обслуговування, а також при посвідчені даного договору нотаріусом є підставою для відмови позивачці у задоволенні позову. За приписами ч.І ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, права та обов'язків сторін. Суд вважає безпідставними та необгрунтованими твердження та доводи позивачки на які вона посилається в своїй позовній заяві в частині того, що підписуючи заяву про надання нею згоди своєму чоловіку [PERSON] на дарування належного їм на праві спільної сумісної власності житлового будинку вона помилково вважала, що дає згоду лише на дарування земельної ділянки, а не житлового будинку, а також посилання на ту обставину, що проголосивши в слух заяву, яка є предметом оскарження, нотаріус порушив вимоги п.16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а також надати докази, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Під час судового розгляду справи позивачка та її представник не надали суду доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а саме доказів того, що правочин був вчинений позивачкою під впливом помилки. Суд критично ставиться до доводів позивачки та її представника, які посилаються на ту обставину, що підписуючи заяву про надання чоловіку [PERSON] згоди на дарування житлового будинку та земельної ділянки відповідачці, позивачка допустилася помилки лише тому, що дана заява була прочитана їй в слух нотаріусом і, що саме ця помилка мала істотне значення. о Суд при цьому керується п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року " Про судову практику розгляду цивільна, справ про визнання правочинів недійсними ", де зокрема зазначено, д: обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ПІ-', мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона мас істотне значення. Суд також критично ставиться до доводів позивачки та її представника про те, що позивачка підписала заяву про надання чолові:-:; [PERSON] згоди на дарування житлового будинку та земельної ділянки відповідачці помилково, вважаючи, що вона дає згоду лише на дарування земельної ділянки площею 0,33 га за договором дарування № 7722 для ведення підсобного господарства, так як це суперечні; змісту позовної заяви ( а.с.171-173 ), де позивачка не заперечує тієї обставини, що перед тим як підписати заяву про надання згоди ;-;є дарування житлового будинку і земельної ділянки для йог: обслуговування їй нотаріусом було прочитано в слух текст даної заяви тобто до її відома нотаріусом було доведено зміст заяви, яку вона і подальшому підписала. Окрім того, позивачка та її представник не надали суду доказіь того, що при укладанні договору дарування власником своєї земельної ділянки, що нотаріально посвідчується, потрібна заява одного із подружжя, оскільки в наданій позивачкою суду копії договору даруванні її чоловіком [PERSON] земельної ділянки площею 0,17га [PERSON] та земельної ділянки площею 0,16 га [PERSON], посвідченому 15 жовтня 2005 року приватним нотаріусом Житомирського районногс нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого за № 7722 ( а.с.9,10 ), відсутні посилання на таку заяву або її наявність. Суд не вважає, як підставу для задоволення позову, довод;: позивачки та її представника про те, що спочатку нотаріусом був посвідчений договір дарування будинку та земельної ділянки, а потім уже заява про надання згоди позивачки на дарування будинку та земельної ділянки, яка є предметом спору, посилаючись на реєстраційні номери договору дарування - 7712 та заяви - 7713. Суд вважає, що черговість реєстрації нотаріусом вчинених ним нотаріальних дій не могли вплинути на права та обов'язки позивачки та не створили для неї юридичних наслідків.

Outcome: dismissed