Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-26 00:00:00

27 травня 2007 року [PERSON] подала заяву про встановлення факту спільного проживання однією сімєю, визнання права власності на спадкове майно. 04 листопада 2008 року [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до [PERSON], за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача про визнання права власності на спадкове майно. 27 листопада 2008 року додаткову зустрічну позовну заяву про скасування державної про скасування державної реєстрації в Коломийському МБТІ права власності та визнання права власності. 05 грудня 2008 року [PERSON] звернулася в суд з додатковою позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту спільного проживання однією сім»єю, визнання права власності на спадкове майно та про усунення від спадкування. 16 грудня 2009 року подано додаткову позовну заяву про зміну позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім»єю, зміну черговості та визнання права власності на спадкове майно. 31 травня 2010 року подано додаткову позовну заяву про зміну позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім»єю, зміну черговості, визнання права власності на спадкове майно ta стягнення витрат на поховання. 10 травня 2010 року [PERSON] подала заяву про зміну підстав позову. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що з [PERSON] познайомилась ще в 1983 році, так як разом працювали в Слобідському лісництві Коломийського держлісгоспу, вони зустрічались, але шлюб не реєстрували, так як обоє перебували у шлюбі. 30 квітня 1986 р. у них народилась донька, [PERSON], але в свідоцтві про її народження батьком записаний чоловік [PERSON], [PERSON], з яким вона перебувала у шлюбі. Однак незважаючи на це, [PERSON] визнавав [PERSON] своєю донькою, робив їй подарунки, вітав з святами, цікавився її життям, допомагав матеріально. З [PERSON] проживала однією сімєю з січня 2002 року в належному останньому на праві власності будинковолодінні № 103 по вул. Шевченка в с. Рунгури Коломийського району, вела з ним спільне господарство, обоє підтримували сімейно-шлюбні стосунки як подружжя, мали спільний бюджет. В останні роки [PERSON] тяжко хворів та потребував постійної сторонньої допомоги. Він не міг ходити, не міг самостійно себе обслуговувати, самостійно відправляти фізіологічні потреби, тому вона опікувалася ним, надавала матеріальну допомогу та моральну підтримку, а після його смерті здійснила поховання. Просить суд ухвалити рішення, яким: встановити факт її проживання однією сімєю з [PERSON], як чоловіка та жінки без шлюбу, з січня 2002 року по день смерті, 31 березня 2007 року; змінити черговість одержання права на спадкування, надавши їй право на спадкування разом зі спадкоємцем другої черги - сестрою померлого [PERSON]. Також враховуючи те, що спільне сумісне користування вказаним житловим будинком між нею і відповідачкою неможливе, а житлом остання забезпечена, припинити право власності [PERSON] на належну їй частку і стягнути з неї, позивачки вартість 1/2 житлового будинку. 1/2 цієї частки вона уже внесла на рахунок Івано-Франківського обласного територіального управління ДСА, іншу 1/2 частину, яка складає 8875 грн. просить суд зарахувати за рахунок понесених нею витрат на лікування та поховання спадкодавця. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлений позов та просили його задовольнити. Зазначили, що позивач проживала з [PERSON] в будинковолодінні № 103 по вул. Шевченка в с. Рунгури, готувала, прала, купувала продукти на двох, оскільки [PERSON] останні роки не міг ходити. Позивач відвідувала [PERSON] у лікарні, купувала ліки, турбувалась та опікувалась ним, оскільки вони проживали разом як сімя, у них народилась спільна дитина і вони вважали себе подружжям. Сестра, [PERSON] відсторонилась від брата, його здоров»ям не цікавилась, ніякої допомоги йому не надавала. Таким же чином вела себе і друга сестра [PERSON], яка взагалі вела замкнутий спосіб життя ні з ким не спілкуючись. В задоволенні зустрічного позову просить відмовити. Відповідач та її представник проти задоволення позову заперечили. [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] разом з [PERSON] не проживала, приходила до нього періодично, спільного господарства вони не вели. [PERSON] ні з ким однією сімєю не проживав та сторонньої допомоги не потребував, міг самостійно себе обслуговувати. Також не погоджується з тим, що [PERSON] понесла зазначені нею витрати по лікуванню і похоронах [PERSON], оскільки достатніх доказів цього вона не подала. Однозначно не згідна з тим, щоб ця сума була зарахоана їй як відшкодування частки за 1/2 в спільному сумісному майні. В своїх зустрічних позовних вимогах [PERSON] посилається на те, що крім неї право на спадкове майно брата також мала її сестра [PERSON], яка 15 червня 2009 року померла і за своє життя не встигла подати заяву про отримання спадщини, хоча такі наміри мала. Тому вона як її спадкоємиця просить визнати за нею право власності на спадкове майно брата після його смерті та смерті сестри. Також при цьому скасувати державну реєстрацію в Коломийському МЕТІ права власності на зазначене будинковолодіння зареєстроване за [PERSON]. Заслухавши пояснення сторін та показання свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення первісного позову та відмови у зустрічному, виходячи із наступного. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що [PERSON] був зареєстрований та постійно мешкав у будинку № 103 по вул. Шевченка в с. Рунгури Коломийського району, яке йому належало, однак свідоцтва про право власності у нього не було. Наведене підтверджується технічним паспортом та довідкою Рунгурської сільської ради від 22 травня 2007 р. № 934, в якій зазначено, що згідно погосподарської книги № 5 та особового рахунку № 395 за [PERSON] числиться житловий будинок по вул. Шевченка 103, не зареєстрований у Коломийському МЕТІ. 13 грудня 2001 р. померла дружина [PERSON], [PERSON], що підтверджується довідкою Рунгурської сільської ради від 22 травня 2007 р. № 932, а з січня 2002 року він став проживати в фактичних шлюбних відносинах однією сім»єю у даному будинку із [PERSON] та їх спільною донькою [PERSON], батьком якої хоч і був записаний інший чоловік, проте насправді ним являвся [PERSON]. 31березня 2007 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-НМ № 068351. На підтвердження факту проживання [PERSON] однією сімєю із [PERSON], як чоловіка та жінки, без шлюбу, вказують показання допитаних свідків та письмові докази. Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 1259 ЦК України за рішенням суду фізична особа, яка є спадкоємцем може одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік чи тяжку хворобу був у безпорадному стані. Відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцями другої черги за законом являються брати і сестри спадкодавця. Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що право на спадкування у позивача може виникнути в разі доведення ним підстав для зміни черговості та доведення ним права на спадкування за законом у четверту чергу. Оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позивач надав їх суду на підтвердження своїх вимог. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зазначили, що знають [PERSON] і знали покійного [PERSON], оскільки проживають по сусідству, часто бували у них. Після смерті його дружини, [PERSON], [PERSON] у січні 2002 р. переїхала до [PERSON] проживати в [INFO], де більше 5 років разом проживали. Вони проживали як чоловік і дружина, однією сімєю. Позивачка готувала, прала, прибирала для нього і для себе. [PERSON] останні роки хворів, майже не міг ходити. Коли він лежав у лікарні [PERSON] постійно провідувала його, купувала ліки, доглядала. [PERSON] братом не цікавилась, а коли приходила до нього, то з її ініціативи між ними постійно виникали конфлікти, про що покійний неодноразово говорив свідкам. Зазначені свідки також підтвердили, що їм відомо про те, що у них є спільна дочка, [PERSON]. [PERSON] визнавав [PERSON] своєю дочкою, робив їй подарунки, вітав з святами, цікавився її життям, допомагав матеріально. Коли дочка одружувалась [PERSON] брав участь у витратах та інших заходах для проведення обряду весілля. Наведені обставини також підтверджуються довідкою Рунгурської сільської ради від 22 травня 2007 р. № 933. За таких обставин, оцінивши наданні докази, суд вважає, що позивач [PERSON] тривалий час,, більше пяти років, спільно проживала однією сімєю з [PERSON], була повязана з ним спільним побутом, мала взаємні права та обовязки. Тому суд вважає доведеною та такою, що підлягає задоволенню, вимогу позивача, [PERSON] про встановлення факту її спільного проживання з [PERSON]. Також у судовому засіданні встановлено наявність підстав для зміни черговості одержання права на спадкування та надання [PERSON] права на спадкування разом із спадкоємцем другої черги, [PERSON], після смерті [PERSON]. Той факт, що [PERSON] дійсно хворів, потребував догляду та допомоги і періодично знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні підтверджується довідкою Печеніжинської міської поліклініки від 10 грудня 2009 р. № 7/09 в якій зазначено, що він перебував на диспансерному обліку з діагнозом: ішемічна хвороба серця, стенокардія напруги. Атеросклеротичного кардіосклерозу. Крім того з 1989 р. як хворий перебував на диспансерному обліку з діагнозом: гіпертонічна хвороба серця II ст. з переважним пораженням судин серця та мозку. Переніс декілька інфарктів міокарду, щороку оглядався дільничним терапевтом, неодноразово лікувався в кардіологічному відділенні Коломийської ЦРЛ та в стаціонарі Печеніжинської міської лікарні. Це ж підтверджується довідкою Коломийської центральної районної лікарні від 08 грудня 2009 р. № 2079/01-05/06 та довідкою лікаря, Тацюка згідно яких [PERSON] тяжко хворів, лікувався стаціонарно, амбулаторно та потребував стороннього догляду. Згідно наказу МОЗ від 07 квітня 2004 р. № 183 «Про затвердження Інструкції про встановлення груп інвалідності» передбачено, що здатність до самообслуговування це можливість ефективно виконувати повсякденну побутову діяльність і задовольняти потреби без допомоги інших осіб. З показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та вищевказаних письмових вбачається, що [PERSON] не був здатним до самообслуговування і потребував стороннього догляду. Твердження [PERSON], що доказом про потребу особи у сторонньому догляді є висновок МСЕК а оскільки він відсутній, то слід відмовити [PERSON] в задоволенні позову, судом відхиляються. В постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» не зазначено, що доказом потреби стороннього догляду - є лише висновок МСЕК. В даній справі будь-які інші докази можуть підтверджувати дану обставину. На спростування доводів позивачки, відповідачка теж посилається на показання свідків. Допитана судом свідок, [PERSON] зазначила, що їй відомо про обставини даної справи зі слів [PERSON], тому суд їх до уваги не бере. Свідки, [PERSON] та [PERSON] не змогли підтвердити з якого часу [PERSON] перейшла проживати до [PERSON], проте зазначили, що вони жили разом, вели спільне господарство, у [PERSON] був хворобливий стан [PERSON], проте він не був лежачим. З підстав наявності письмових доказів про стан здоров»я [PERSON] в останні роки його життя суд критично оцінює показання свідків допитаних з ініціативи [PERSON]. В звязку з наведеним суд приходить до висновку, що надані відповідачем докази та показання свідків доводів позивача не спростовують. Із висновку будівельно-технічної експертизи від 30 березня 2010 року вбачається, що загальна вартість спадкового будинковолодіння складає 48220 грн. і що розподілу в натурі між двома співвласниками воно не підлягає. Цивільним законодавством України передбачено, що суд може припинити право на частку у спільному майні за вимогою одного із співвласників, якщо частка другого є незначною і не може бути виділена в натурі. І хоч у даному випадку частки обох співвласників є значними, все ж виходячи із технічної неможливості поділу будинку та стосунків, які склалися між сторонами, суд не вважає для них можливим спільне володіння і користування будинком. Виходячи із цього спадкове будинковолодіння слід виділити одній із сторін. При вирішенні питання про передачу його у цілому [PERSON] чи [PERSON] суд бере до уваги, що перша проживає у ньому з січня 2002 року, а друга тривалий час проживає у м. Коломиї і забезпечена житлом. Також суд враховує, що [PERSON] внесла на рахунок теруправління ДСА в області 12235 грн., що складає 1/2 від необхідної суми для припинення права [PERSON] у спільній сумісній власності. Із вказаних вище міркувань суд вважає, що таке припинення не завдасть [PERSON] істотну шкоду. Ст. 1232 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов»язані відшкодувати витрати, які були зроблені одним із них на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Проте на думку суду [PERSON] не навела суду переконливі докази про суми понесених витрат, а тому в задоволенні її просьби про зарахування частини коштів, які вона витратила на лікування та похорони [PERSON], в рахунок компенсації [PERSON] за частку в спадковому майні, слід відмовити. Виходячи з цього решту суми, вартості частки [PERSON] у спадковому майні брата, слід стягнути із [PERSON] в примусовому порядку. Вимога відповідачки про застосування строку позовної давності судом залишена без задоволення з тих підстав, що відповідно до вимог ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. [PERSON] дізналась про порушення свого права 01 серпня 2008 року, тобто з моменту коли [PERSON] звернулась до Коломийського міськрайонного суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. На підставі наведеного та ст. ст. 328, 365, 392, 1222, 1232, 1259, 1264,

Outcome: partial