Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-09 00:00:00

[PERSON] 3.3. 03.12.2008р. звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування 2000грн. моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що займає посаду проректора Львівського національного аграрного університету по соціальних питаннях. Починаючи з кінця 2007р. відповідач неодноразово звертається до правоохоронних органів та органів державної влади з письмовими зверненнями, в яких подає неправдиву інформацію щодо нього, безпідставно звинувачує його у зловживанні службовим становищем, у вчиненні злочинних дій, стверджуючи, що він одержує хабарі, займається незаконним бізнесом. Такі твердження відповідача є неправдивими. На підставі таких звернень проводилися неодноразові перевірки неправдивих звинувачень, однак жодного разу вони не підтвердилися. Проте відповідач продовжує вчиняти дії, спрямовані на його дискредитацію, як працівника вищого навчального закладу і людини взагалі. Внаслідок цих безпідставних звинувачень він змушений виправдовуватися перед колективом, друзями та знайомими, позбавлений можливості відчувати себе комфортно на роботі та вдома. В ході розгляду справи позивач уточнив свої позовні вимоги, просить суд визнати інформацію щодо нього, поширену відповідачем у листах на адресу ГУМВСУ у Львівській області від 01.07.2008р, Верховної Ради України від 04.07.2008р. зареєстрований вх.№09- 0689.13.05/08, Президентові України від 01.07.2008р., Премєр-міністру України від 07.03.2008р. зареєстрований 26.032008р., Генеральної прокуратури України зареєстрований 14.08.2008р., недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію зобовязати відповідача спростувати цю недостовірну інформацію шляхом направлення письмового спростування, стягнути з відповідача 2000грн. моральної шкоди та судові витрати. В уточненні позовних вимог [PERSON]зазначає, що відповідач розповсюджував завідомо неправдиві відомості, маючи на меті не виконати свій нібито громадянський обовязок, а свідомо, цілеспрямовано, систематично поширювати неправдиві відомості, направляючи їх органам державної влади, до компетенції яких не входить розгляд вказаних звернень. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги з уточненнями підтримали повністю, давши аналогічні пояснення1. Просять задовольнити позов. Відповідач в судовому засіданні позову не визнав, пояснивши, що звертався у правоохоронні органи, органи державної влади на виконання свого громадянського обовязку. Повідомляючи про зловживання, що мали місце у Львівському національному аграрному університеті, хотів щоб були проведені відповідні перевірки. Водночас відповідач пояснив, що офіційних відомостей про присвоєння позивачем державних коштів та про застосування ним корупційних схем не має. Про хабарництво в аграрному університеті ходили чутки. Також доказів перерахунку [PERSON] бюджетних та позабюджетних коштів на особисті рахунки позивача він не має. Покликається на те, що актами КРУ було зафіксовано фінансові порушення у Львівському аграрному університеті; Просить у позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши зібрані по справ докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню таких підстав. Відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до ч. 1 ст.270, ч.І ст.275, ст.297, ст.299 ЦК України фізична особа має право на повагу до гідності та честі, недоторканість своєї ділової репутації та захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. За ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. [PERSON] у 2007-2008 роках працював на посаді проректора Львівського державного аграрного університету. Судом встановлено, що [PERSON] направляв листи на адресу ГУМВСУ у Львівській області від 01.07.2008р, Верховної Ради України від 04.07.2008р. зареєстрований вх.№09-0689.13.05/08, Президентові України від 01.07.2008р., Премєр-міністру України від 07.03.2008р. зареєстрований 26.032008р., Генеральної прокуратури України зареєстрований 14.08.2008р. У цих листах відповідач [PERSON] зазначає, що «проректором [PERSON] 3.3. створене фіктивне приватне підприємство, де також державі майже не платять податки. Застосовується заплутана корупційна схема при відмиванні коштів за так звану концертну діяльність. За бюджетні кошти університету купуються костюми, інструменти, оплачуються керівники, готелі, відрядження, проїзд та ін., а прибутки від організацій чи зарубіжних замовників переводяться на приватне підприємство (ПП) проректора [PERSON] 3.3. на домашню адресу м.Львів, вул.Крушельницьких,3/53. Він концертною діяльністю не займається, а йому в 2007р. було переведено більше 300 тисяч гривень (Банк регіонального розвитку, відділення на вул.С. Банд ери). Потрібна перевірка за декілька років. Для податкової він, видно, представив затрати університетські, податок мінімальний, а майже всі 300 тисяч гривень присвоїв і поділився зі [PERSON]». Також вказує « Чого тільки вартий перевід [PERSON] своєму проректору [PERSON] Зін. За 9 місяців 2007р. на його ПП на домашню адресу вул.Крушельницьких,3/53 у м.Львові більше півмільйона гривень ніби то за концертну діяльність, якою він не займається і співати чи танцювати не вміє. Гроші віддає [PERSON].» Відповідно до розяснень, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або, які снували, але відомості про них не відповідають дійсності. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій, і яка на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі та ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. і Заперечуючи позов відповідач зазначає, що згідно Конституції України, Рішення Конституційного суду України від 10.04.2003р. про офіційне тлумачення положень ст.7 ЦК України звернення громадян до правоохоронного органу, що містить певні відомості про недодержання законів посадовими чи службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність та ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової особи. Пояснює, що саме з такою метою він звертався із зазначеними у позові заявами. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009р. випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. Суд вважає, що звернення відповідача [PERSON] на адресу ГУМВСУ у Львівській області від 01.07.2008р, в якому була зазначена певна інформація щодо позивача [PERSON] 3.3. не може розцінюватися судом, як поширення про нього недостовірної інформації, оскільки така інформація вказувалася відповідачем з метою її перевірки. Зазначена установа та її посадові особи уповноважені законом на здійснення таких перевірок. Це підтверджується оглянутими судом матеріалами №343-1153 Жовківського РВ про відмову у порушенні кримінальної справи за зверненнями [PERSON], актом перевірки КРУ у Львівській області, що міститься у цих матеріалах. Щодо інформації, зазначеної відповідачем [PERSON] у листі від 04.07.2008р. на адресу Верховної Ради України, зареєстрованому 13.05.2008р., у листі від 01.07.2008р. на адресу Президента України, про те, що «проректором [PERSON] 3.3. створене фіктивне приватне підприємство, де також державі майже не платять податки. Застосовується заплутана корупційна схема при відмиванні коштів за так звану концертну діяльність. За бюджетні кошти університету купуються костюми, інструменти, оплачуються керівники, готелі, відрядження, проїзд та ін., а прибутки від організацій чи зарубіжних замовників переводяться на приватне підприємство (ПП) проректора [PERSON] 3.3. на домашню адресу м.Львів, вул.Крушельницьких,3/53. Він концертною діяльністю не займається, а йому в 2007р. було переведено більше 300 тисяч гривень (Банк регіонального розвитку, відділення на вул.С. Банд ери). Потрібна перевірка за декілька років. Для податкової він, видно, представив затрати університетські, податок мінімальний, а майже всі 300 тисяч гривень присвоїв і поділився зі [PERSON]» суд вважає цю інформацію негативною та недостовірною, оскільки відповідачем не представлено доказів фіктивності цього приватного підприємства, використанні позивачем «запутаних корупційних схем при відмиванні коштів», присвоєння позивачем коштів. Таких відомостей щодо [PERSON] 3.3. не міститься і в оглянутому судом акті ревізії фінансово-господарської діяльності Львівського аграрного університету за період 01.07.2006р. по 29.09.2008р. КРУ у Львівській області, на який покликався відповідач у своїх запереченнях на позов. Щодо інформації [PERSON] у листі на імя Премєр-міністра України від - 07.03.2008р., зареєстрованому секретаріатом Кабінету Міністрів України 26.03.2008р., про те, « Чого тільки вартий перевід [PERSON] своєму проректору [PERSON] Зін. за 9 місяців 2007р. на його ПП на домашню адресу вул.Крушельницьких,3/53 у м.Львові більше півмільйона гривень ніби то за концертну діяльність, якою він не займається і співати чи танцювати не вміє. Гроші віддає [PERSON].», то суд також вважає її недостовірною, оскільки ця інформація щодо позивача є негативною і відповідач не довів судовому засіданні її дійсність. Відповідно до Конституції України до повноважень Верховної Ради Україн президента України, Кабінету Міністрів України та Премєр-міністра України не входиті проведення перевірки зазначеної відповідачем інформації та надання відповідей на такі йог звернення. Суд вважає скерування відповідачем листів від 04.07.2008р. на адресу Верховної Ради України, від 01.07.2008р. на адресу Президента України, на адресу Премєр-міністр! України від 07.03.2008р., із негативною інформацією щодо позивача поширення.^ недостовірної інформації, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Відтак позивач має право на спростування цієї інформації, яке повинен здійснити відповідач. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у яки вона була поширена. Зобовязуючи відповідача спростувати недостовірну інформацію, суд встановлює! строк, протягом якого повинно відбутися таке спростування. Суд визначає цей строк в місяць з часу набрання рішенням законної сили За ст.280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого] немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає; відшкодуванню. Позивач ставить вимогу про відшкодування відповідачем 2000грн. моральної шкоди. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995р. №4 зі змінами від 25.05.2001р. суд, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що внаслідок порушення особистого немайнового право позивач поніс моральні страждання. Однак позивачем не доведено обгрунтованості заявленого ним розміру моральної шкоди. Суд вважає, що судове рішення про покладення на відповідача обовязку спростувати недостовірну інформацію відносно позивача є достатньою сатисфакцією за понесену позивачем моральну шкоду. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає частковому задоволенню. У звязку із частковим задоволенням позову з відповідача в користь позивача слід стягнути судові витрати.

Outcome: partial