Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-22 00:00:00

В травні 2009 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила постановити рішення про стягнення з відповідача на її користь матеріальну шкоду в сумі 59300 грн.70 коп. грн., моральну шкоду в сумі 100 000 грн., витрати за надання юридичних послуг - 500 грн., судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала на те, що 07 листопада 2006 року близько 13.00 год. [PERSON], знаходячись у трудових відносинах з відповідачем, керуючи технічно виправним автомобілем МАН, д/н [NUMBER], який належить [PERSON], рухався по Амурському мосту в м. Дніпропетровську, з сторони вул. Каруни, в напрямку пл. Островського. При цьому, [PERSON], грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ-21061, номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON], який є чоловіком позивачки і батьком вищевказаних малолітніх дітей. В наслідок даної ДТП потерпілому [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта знаходяться у прямому причинному зв'язку з настанням смерті та носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2008 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченому ч.2 ст.286 КК України і визначено покарання у вигляді п'ять років один місяць позбавлення волі з конфіскацією майна та позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки. Автомобіль на якому рухався [PERSON] відновленню не підлягає. Оскільки, автомобіль яким керував [PERSON] належить на праві власності відповідачу [PERSON], з яким [PERSON] знаходився у трудових відносинах, то з відповідача слід стягнути матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, а саме: придбання труни, вартістю 1000 грн., витрати на придбання авіаквитків на суму 5868 грн.70 коп., поминки 3,7 днів (за мусульманськими звичаями) на суму 51 932,00 грн., а також витрати, пов'язанні з наданням юридичної допомоги-500 грн., а всього на суму 59300,70 грн. Крім того, у зв'язку із смертю чоловіка, позивачці та її дітям спричинена моральна шкода, яка складається з моральних страждань пов'язанних із втратою годувальника. У в'язку з тим, що відповідач добровільно не бажає відшкодувати шкоду, позивачка вимушена звернутися до суду для захисту своїх порушених прав. У судове засідання позивачка не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач та його представник у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України - вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України - шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). За змістом ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У судовому засіданні встановлено, що 07 листопада 2006 року близько 13.00 год. гр. [PERSON], керуючи технічно виправним автомобілем МАН, державний номер [NUMBER], який належить відповідачу [PERSON], рухався по Амурському мосту в м. Дніпропетровську, з сторони вул. Каруни, в напрямку пл. Островського. При цьому, [PERSON], грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ-21061, д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON]. В наслідок даної ДТП потерпілому [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи №2632-Е від 13.12.2006 року, знаходяться у прямому причинному зв'язку з настанням смерті та носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2008 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченому ч.2 ст.286 КК України і йому призначено покарання у вигляді п'ять років один місяць позбавлення волі з конфіскацією майна та позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки (а.с. 6). Під час скоєння ДТП [PERSON] керував автомобілем МАН, д/н [NUMBER], який належить відповідачу [PERSON] та знаходився з відповідачем у трудових відносинах, що підтверджується наданим у матеріали справи подорожнім листом. Позивачка [PERSON] є дружиною [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 03 вересня 1998 року (а.с.11), вони мають від шлюбу трьох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.8), [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.9), [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.10). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [PERSON] помер [INFO] (а.с.12). Як зазначає позивач в позовній заяві, у зв'язку із смертю її чоловіка внаслідок ДТП, нею були понесені матеріальні збитки, а саме: на придбання труни-1000 грн., витрати на придбання авіаквитків на суму 5868 грн.70 коп., поминки 3,7 днів (за мусульманськими звичаями) на суму 51 932,00 грн., які вона просить стягнути з відповідача. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Надані позивачем докази, щодо підтвердження завдання останній матеріальної шкоди, а саме: довідка про вартість авіаквитків в агентстві «КІЙ АВІА» (а.с.13), довідки про замовлення та виготовлення труни, видана КП «Марія» від 08.11.2006 року (а.с.16,17), довідка щодо організації та проведення процесу поховання гр.[PERSON], видана селищним управлінням Чохранли Курдамирського району Азербайджанської Республіки від 27 січня 2007 року (а.с.22), що підтверджують вищевказані витрати, суд до уваги не приймає, оскільки вони є не належними та не містять інформацію що саме позивачкою [PERSON] понесені ці матеріальні витрати. Крім того, надані суду довідки є недопустимими доказами, оскільки такі матеріальні витрати повинні підтверджуватися лише чеками на придбання даних товарів та послуг. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в сумі 58 800,70 грн., задоволенню не підлягають. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України - моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно до абз. 2 п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132 - 134 КЗпП), якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого (наприклад, ст. 47 Закону України «Про телебачення і радіомовлення»). Оскільки, судом встановлено, що внаслідок ДТП загинув чоловік позивача [PERSON] і їй та її дітям завдана моральна шкода, яка виразилася у важких психологічних стражданнях по втраті не тільки чоловіка та батька, а і єдиного годувальника сім'ї. Тому, з урахуванням вимог розумності та справедливості, враховуючи характер порушення прав позивачки і її дітей, та глибину їх душевних страждань, суд приходить до висновку, що необхідно частково задовольнити вимоги позивачки та стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди - 20 000 грн. Згідно п.3 ч.3 ст.79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, позивачкою [PERSON] були понесені витрати на правову допомогу у розмірі 500 грн., що підтверджується квитанцією Асоціації адвокатів Ленінського району м. Дніпропетровська від 10 квітня 2009 року (а.с.23), тому з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] також слід стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 500 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути недоплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 7,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial