Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що перебувала із відповідачем у трудових відносинах відповідно, та відповідно до наказу № 137-к від 20 лютого 2006 року працювала інженером II групи рентгеноспектрального аналізу хімічної лабораторії ВАТ "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського". Наказом № 163к від 19 жовтня 2009 року вона була звільнена за скороченням штатів, відповідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, на підставі наказу по комбінату № 665 від 17.07.2009 року, виписка з протоколу № 6 засідання президії профкому комбінату від 24.09.2009 року. Вважала своє звільнення незаконним та просила скасувати наказ № 163к від 19 жовтня 2009 року, поновити її на роботі на посаді інженером II групи рентгеноспектрального аналізу хімічної лабораторії ВАТ "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського", стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, 10\~000 гривень на відшкодування моральної шкоди, судові витрати. Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 квітня 2011 року позов задоволено частково: скасовано наказ ВАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» від 19 жовтня 2009 року № 163-к про звільнення [PERSON] за ч. 1 ст. 40 КЗОТ України. Поновлено [PERSON] на роботі на посаді інженера 2 категорії групи ентгеноспектрального аналізу хімічної лабораторії центральної лабораторії технічного управління із 19 жовтня 2009 року. Зобов'язано ВАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» виплатити [PERSON], середню заробітну плату за час вимушеного прогулу із 19 жовтня 2009 року до 01 березня 2011 року у розмірі - 28098,06 гривень. Стягнуто з ВАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди - 5000 гривень. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Стягнуто із ВАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» на користь держави судові витрати. Додатковим рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 квітня 2011 року стягнуто на користь позивачки понесені витрати на правову допомогу, та допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивачки на роботі та стягнення заробітної плати в межах місячного платежу. В апеляційній скарзі ВАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та не відповідність висновків суду обставинам у справі. Додаткове рішення суду сторонами не оскаржене. Вивчивши доводи апеляційної скарги, перевіривши їх матеріалами справи, суд вважає що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. [PERSON], відповідно до наказу № 137-к від 20 лютого 2006 року працювала інженером II групи рентгеноспектрального аналізу хімічної лабораторії ВАТ "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського". Наказом № 163к від 19 жовтня 2009 року по ВАТ "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" [PERSON] 1.1, звільнена за скороченням штатів, відповідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, на підставі наказу по комбінату № 665 від 17.07.2009 року, виписка з протоколу № 6 засідання президії профкому комбінату від 24.09.2009 року. Відповідно до статті 49-2 КЗпП України, при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У штатних розписах центральної лабораторії технічного управління станом на 23.02.2009 року та 08.09.2009 року відсутні прізвища працівників, які були скорочені внаслідок змін в організації виробництва і праці. Згідно наказу № 563 від 17.06.2009 року скороченню підлягали 85 штатних одиниць працівників та вводилися до центральної лабораторії технічного управління 61 штатних одиниць працівників. В наказі не зазначено, яка кількість штатних одиниць має бути скорочена та які саме посади підлягають скороченню. Відповідно до додатку 4 наказу № 665 від 17.07.2009 року у списку працівників центральної лабораторії технічного управління, що підлягають звільненню у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці відповідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, зазначено 74 працівника. Відповідно до штатних розписів, штат центральної лабораторії технічного управління зменшився на 28 штатних одиниць, з яких 23 штатні одиниці робітників і 5 штатних одиниць керівників. Скорочення штату спеціалістів, до категорії яких належить позивачка, не відбулося, що підтверджується штатним розписом центральної лабораторії технічного управління до реорганізації станом на 23.02.2009 року та після реорганізації станом на 08.09.2009 року, відповідно до яких чисельність спеціалістів не змінилася та становить 73 штатних одиниці. Відповідно до наказу № 536 від 17.09.2009 року скороченню підлягали 85 штатних одиниць та водночас вводилися 61 штатна одиниця до центральної лабораторії технічного управління. Відповідачем суду не надано доказів підтвердження факту проведення порівняльного аналізу кваліфікації та продуктивності праці працівників, що залишилися на роботі та тих, що були звільнені за скороченням штату, для встановлення першочергового права на залишення на роботі. Відповідно до довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого Міністерством праці та соціальної політики України від 16.02.1998 року № 24 існує професія - інженер, без застосування рівнів або категорії кваліфікації. Наказом № 536 від 17.09.2009 року скороченню підлягали 85 штатних одиниць, в тому числі 6 штатних одиниць групи рентгеноспектрального аналізу та групи спектрального аналізу. Відповідно до штатного розпису станом на 23.02.2009 року існувала група рентгеноспектрального аналізу, що складалася з начальника групи та двох інженерів та група спектрального аналізу, що також складалася з начальника групи та двох інженерів. Після реорганізації станом на 08.09.2009 року, в штатний розпис центральної лабораторії технічного управління була введена нова група рентгеноспектрального та спектрального аналізу, що складається з начальника групи та чотирьох інженерів. Так, до реорганізації і після неї кількість штатних одиниць інженерів не змінилася і становить 4 одиниці, скорочена кількість штатних одиниць начальників групи, замість двох начальників груп залишився один. На підставі доводів відповідача, функції скасованих груп переходять до нової групи рентгеноспектрального та спектрального аналізу, введеної наказом № 563 (додаток 6). Таким чином при визначенні кандидатур працівників до нової групи, повинні були розглядатися кандидатури 6 працівників скасованих груп з урахуванням переважного права, відповідно до ст. 42 КЗпП України. Але, відповідно до протоколу № 1 від 01.07.2009 року засідання Технічного управління розглядались відомості лише 4 із 6 працівників ліквідованих груп та лише на 2 із 5 посад нової групи. Тому суд розцінив як безпідставні заперечення відповідача про те, що при розгляді порівняльних відомостей 4 працівників зверталася увага на кваліфікацію та наявність відповідної освіти, післядипломної освіти, документів про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи у роботі, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалого перебування на лікарняних листах, відсутність зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних робіт та враховувалися соціальне та матеріальне положення. У протоколі № 1 засідання, у відомостях про працівників вказані лише дані про посаду, рік народження, освіту та стаж роботи в центральній лабораторії технічного управління. Відповідно до цих даних неможливо у повному обсязі порівняти продуктивність праці працівників. Суд вважав, що кваліфікація працівників та стаж роботи до уваги прийняті не були. Про що свідчить також те, що залишена на роботі працівник [PERSON], переважне право залишення на роботі отримала на підставі не передбачених законом обставин. А саме відповідачем неправильно було враховане те, що [PERSON] має сина 14 років. Крім того, із вересня 2009 року [PERSON] займає посаду лаборанта експрес-дільниці аглодоменного виробництва рентгеноспектрального аналізу центральної лабораторії технічного управління ВАТ «ДМКД», а не посаду інженера. Також в судовому засіданні встановлено та не заперечувалось відповідачем, що у нову групу були прийняті два працівники [PERSON], що підтверджується розпорядженням № 2612к від 10.09.2009 року, та [PERSON], які мали до реорганізації кваліфікацію інженер, без категорії, що нижче рівня кваліфікації інженера II категорії позивачки. Позивачка [PERSON] 1.1, має відповідну своїй роботі освіту, що підтверджується дипломом з додатком, кваліфікацію інженера II категорії, що підтверджується записами в трудовій книжці, стаж роботи 24,5 років на одній лабораторії на посаді інженера з 1985 року та інженера II категорії з 1998 року, що також підтверджується трудової книжкою позивачки. Навчалася на курсах підвищення кваліфікації, що підтверджується свідоцтвами про підвищення кваліфікації, має звання «Ветерана праці Дзержинки», що також підтверджується записами в трудовій книжці позивачки. Таким чином, відповідачем не надано достатніх доказів того, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва та праці, було проведене порівняння працівників, які мають переважне право на залишення на роботі при звільненні з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України. Звільнення працівника з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Після попередження про звільнення позивачка 01.09.2009 року зверталася до генерального директора ВАТ «ДМКД» з проханням перевести її в нову групу, але отримала відмову з посиланням на те, що у новій групі відсутні вакансії. Одночасно із попередженням про звільнення відповідач повинен був запропонувати позивачці роботу відповідно до її професії чи спеціальності і тільки у випадку її відсутності - іншу роботу. Як вбачається з попередження про наступне звільнення від 18.08.2009 року та акту про відмову працівника від переведення на іншу роботу на комбінаті від 15.09.2009 року, відповідачем двічі було запропоновано позивачці роботу. В попередженні та акті про відмову від переведення на роботу не міститься перелік запропонованих позивачці вакансій. Надані відповідачем відомості про вакантні робочі місця станом на 10.09.2009 року не можна прийняти до розгляду, оскільки неможливо встановити чи саме цей перелік вакансій пропонувався позивачці. Крім того, цей перелік затверджений заступником генерального директора по персоналу без зазначення дати затвердження. Також із попередження та акту вбачається, що позивачка відмовилася від запропонованих вакансій тому, що вони не відповідають її спеціальності та професії, тобто відповідачем не пропонувалося позивачці посади, що відповідають її спеціальності та професії. Відповідно до розпорядження № 2612к від 10.09.2009 року в центральній лабораторії технічного управління були призначені працівники категорії РСС лише на 22 посади із 29, що були введені відповідно до наказу № 563 (додаток 6). Так на 10.09.2009 року у відповідача залишилися вільними 7 посад категорії РСС, тобто таких, що відповідають кваліфікації іозивача, але ні одна з цих посад позивачці відповідачем запропонована не була. Також суд вказав, що на час звільнення позивачки на підприємстві існували вакансії суміжних з позивачкою професій у центральній лабораторії технічного управління, а саме посада інженера експрес-дільниці конвертерного виробництва, введена наказом № 563 (додаток 6); посада інженера групи рентгеноспектрального обладнання, що стала вакантною після звільнення [PERSON], що підтверджується розпорядженням № 2683к від 17.09.2009 року; посада начальника групи рентгеноспектрального та спектрального аналізу, що підтверджується розпорядженням № 1612к від 10.09.2009 року. Але ці посади позивачці не пропонувалися. Таким чином, суд вважав що відповідають дійсності твердження позивачки, що її було звільнено із підприємства за те, що вона раніше зверталася до суду із позовом до відповідача. Врахувавши ці обставини, суд обґрунтовано вважав. що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню тому що в наказі від 19 жовтня 2009 року № 163к про звільнення позивачки [PERSON] за п.1 ст. 40 КЗпП України не зазначено конкретної дати, з якої звільнено позивачку, відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою в [іністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року № 110, днем звільнення працівника вважається останній день роботи. Запис про звільнення в трудовій книжці працівника провадиться з додержанням правил, передбачених цією Інструкцією. У трудовій книжці працівника має бути зроблений запис про дату звільнення, який повинен відповідати даним, вказаним у наказі про звільнення. Оскільки наказ від 19 жовтня 2009 року № 163к про звільнення [PERSON] І.1. з роботи не має відомостей про дату її звільнення, суд вважав, що наказ про звільнення від 12 жовтня 2009 року № 163к не відповідає вимогам трудового законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час конання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Суд вважав, що підлягають частковому задоволенню позовні вимоги [PERSON]І, про стягнення на її користь середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 19.10.2009 року до 01.03.2011 року в сумі 28098,06 грн., із вирахуванням суми допомоги, яку вона отримувала в Дніпродзержинському міському центрі зайнятості. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим им органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.. Суд вважав, що вимоги позивачки щодо стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково в розмірі 5000 грн., оскільки неправомірними діями відповідача позивачці була завдана моральна шкода, були порушені її законні права, що призвело до моральних страждань, втрати життєвих зв'язків. Але із висновками суду в частині скасування наказу про звільнення позивачки та про стягнення суми на відшкодування моральної шкоди погодитись не можна, оскільки вони не відповідають вимогам законодавства та обставинам у справі. Скасовуючи наказ про звільнення позивачки на роботі суд не врахував, що наказ виданий власником або уповноваженим ним органом може бути визнаний незаконним, а скасування наказу можливе лише органом який його видав, а тому в цій частині рішення суду необхідно змінити, визнавши незаконним наказ про звільнення позивачки, оскільки він не відповідає вимогам закону. Також необхідно змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнутої суми моральної шкоди, оскільки із врахуванням ступеню та характеру спричинених душевних страждань позивачці, їх тривалості цей розмір не перевищує 1\~000 гривень. Доводи апеляційної скарги про те, що підприємство має право самостійно визначати штат та чисельність працівників є безпідставними, оскільки в судовому засіданні встановлено, що звільнення працівника проведено із порушенням законодавства про працю. Обставини, наведені відповідачем, спростовані матеріалами справи, а надані відповідачем докази є неналежними та недостовірними.

Outcome: partial