Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-19 00:00:00

01 серпня 2008 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з останнього матеріальної шкоди у розмірі 27\~500 грн., моральної шкоди у розмірі 2\~500 грн., три відсотки річних за користування грошима у розмірі 825 грн., а також судові витрати повязані з розглядом справи. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що згідно розписок відповідач винен йому 27\~500 грн., які повинен був повернути по першій вимозі, але в порушення обіцяного, зобовязання не виконує, відмовляючись та усіляко ухиляючись від будь-яких конструктивних контактів щодо вирішення питання про повернення боргу. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив задовольнити їх у повному обсязі, відповідач та третя особа, попри багато численні виклики, в судове засідання не зявилися. У відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), також ст. 224 цього Кодексу зазначає, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких підстав суд приходить до висновку про можливість слухати справу у відсутність вказаних осіб. Проаналізувавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та зваживши всі доводи, що наведені у позові, суд задовольняє його з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В свою чергу ст. 1047 цього Кодексу зазначає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як підтверджується матеріалами справи, а саме розписками про отримання грошей від 26.07.2007 року загальна сума позики складає 27 500 грн. Так, відповідач за вказаними розписками 26.07.2007 року отримав 25\~000 грн. та 500 доларів США, що на той час становило еквівалент 2 500 гривень. Стаття 1050 ЦК України закріплює, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, також боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимог про це, якщо інше не встановлено договором. Саме з врахуванням вищенаведених норм, а також того факту, що на даний час борг відповідачем не повернуто, суд задовольняє вимоги позивача щодо стягнення на його користь зазначеної суми грошового боргу, а також 3 % річних від простроченої суму у розмірі якому просить позивач, а саме 825 грн. Що ж стосується стягнення моральної шкоди, то суд також погоджується з обєктивністю даної вимоги, задовольняючи її виходячи з нижчевикладеного. Згідно зі ст. 1167 ЦК України в якій вказані підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Ст. 23 ЦК України закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди як способу захисту субєктивних цивільних прав, ч. 1 цієї статті зазначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, далі п. 2 ч. 2 даної статті вказує, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку протиправною поведінкою щодо нею самої, членів її сімї чи близьких родичів. В свою чергу ч. 3 вищезазначеної статті формує спосіб відшкодування моральної шкоди, а саме моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Зясувавши вказані обставини при вирішенні дійсного спору суд прийшов до висновку про наявність моральної шкоди, що була нанесена позивачеві, а саме про наявність душевних страждань, яких фізична особа зазнала у звязку із пошкодженням її майна. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд також керується постановами Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Методичними рекомендаціями про відшкодування моральної шкоди (лист Міністерства Юстиції України № 35-13/797 від 13.05.2004 року. З врахуванням обставин справи суд вважає за прийнятне стягнути з відповідача суму матеріальної шкоди у розмірі 2\~500 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.

Outcome: approved