overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, заявила, що в 2003 році її рішенням комітету Літинецької сільської ради надано дозвіл на будівництво житлового будинку в с.Літинка по вул. Жовтневій 11 на земельній ділянці розміром 0.12 га. В 2005 році вона виготовила технічну документацію на житлове приміщення, де вказано, що зазначені на плані забудови не відповідають їхньому цільовому призначенню тобто це не житловий будинок, а лазня. Фактично вона використовує збудований будинок за призначенням як житлову споруду і проживає там з 2005 року. Узаконити будинок шляхом реєстрації в органах КП ВООБТІ її відмовили, так як за попередніми записами дане приміщення було зареєстровано як лазня та відсутні правовстановлюючі документи. Тому подальше оформлення та цільове призначення споруди неможливе без визнання на нього права власності. Тому змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Позивачка [PERSON] в зал судового засідання не зявилася, надала суду заяву в якій справу просить розглянути без неї. Позовні вимоги підтримує повністю і просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився надали суду заяву, в якій просять розглядати справу без участі їх представника. Позовні вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення. Із копії рішення (а.с.14) видно, що [PERSON] надана земельна ділянка для будівництва житлового будинку та господарських споруд. Із довідки Літинецької сільської ради (а.с.5) судом встановлено, що [PERSON] проживає в [INFO]. Із копії інвентаризаційної справи (а.с.6-18), будівельного паспорта на забудову земельної ділянки (а.с.21-29) та робочого проекту (а.с.44) встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку в с.Літинка по вул.Жовтневій 11 Літинського району. Із висновку Служби державного пожежного нагляду Літинського району встановлено, що будинок відповідає протипожежним нормам. Із копії технічного паспорту встановлено, що [PERSON] є власником будівлі за адресою в с.Літинка вул.Жовтнева 11 Літинського району і наявні самовільно збудовані та переобладнанні приміщення. Відповідно до ст.376 ч.5 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Судом встановлено, що позивачка переобладнала приміщення лазні в житловий будинок. Дослідивши матеріали справа суд вважає, що позов підлягає до задоволення, так як [PERSON] самовільно переобладнала приміщення лазні в житловий будинок і використовує його за цільовим призначенням, як житловий будинок, але не може його оформити через відсутність акта вводу в експлуатацію житлового будинку. Враховуючи, що самочинне переобладнання приміщення лазні в житловий будинок не порушує прав інших осіб суд має підстави для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-18 00:00:00

Кредитна спілка «Станіславська» звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В судове засідання представник позивача не з`явився, але надіслав суду письмову заяву в якій позов визнає, просить справу слухати у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився вдруге, хоча належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи по суті. Суд, дослідивши та оцінивши дані, що містяться в письмових доказах по справі, а саме: кредитному договорі № 50369 від 10.10.2006 року, вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Судом встановлено,що 10.10.2006 року між кредитною спілкою «Станіславська» - та відповідачем [PERSON] був уко\\ладений кредитний договір №50369, внаслідок якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 1719 грн. З датою повернення до 10.10.2007 року, із відсотковою ставкою 40% річних. Однак всупереч умов п.2.2 кредитного договору дане зобов`язання не було виконане.Відповідач сплатив тільки 170 грн. 00 коп. Основної суми кредиту. Відповідач станом на 08.10.2010 року допустив заборгованість- 4025 (чотири тисячі двадцять п`ять) грн. 88 коп., а саме 1549 ( одна тисяча сорок дев`ять) грн. 00 коп.- заборгованість по сумі кредиту; 2475 (дві тисячі чотириста сімдесять п`ять) грн.39 коп.- проценти за користування кредитом. У відповідності із ст.526,527,530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Таким чином з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь кредитної спілки «Станіславська» заборгованість з одержаного кредиту та несплачені відсотки. Крім того додатково із відповідача [PERSON] на користь кредитної спілки «Станіславська» слід стягнути судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді у встановленому законом розмірі. На підставі ст.ст.11,526,527,530,610,611,612,1046,1049,1050,1054 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-18 00:00:00

Заявниця звернулась до суду з названою заявою, посилаючись на те, що 05 серпня 1970 року Дніпровським відділом ЗАГС м. Києва було зареєстровано шлюб між нею та [PERSON], від якого 26 грудня 1979 року у них народився син [PERSON], який помер 15 квітня 2007 року. Після смерті сина чоловік став зловживати алкогольними напоями і позивачка стала ініціювати розірвання шлюбу, вважаючи, що це подіє на чоловіка позитивно і він припинить зловживати алкоголем. 31 липня 2007 року шлюб було розірвано відділом РАГС Оболонського районного управління юстиції м. Києва, відповідно до ст.. 106 СК України. Після розірвання шлюбу чоловік перестав зловживати алкоголем, тому вони продовжували проживати однією сімєю та підтримувати шлюбні стосунки до дня смерті чоловіка, який помер 25 січня 2008 року. Заявниця зазначає, що оскільки вони з чоловіком проживали однією сімєю і не мали наміру припиняти шлюбні стосунки, то просить визнати розірвання шлюбу фіктивним. У судовому засідання заявниця та її представник підтримали вимоги. Вислухавши пояснення заявниці, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Відповідно до ст. 108 СК України, за заявою заінтересованої особи розірвання шлюбу, здійснене відповідно до положень статті 106 цього Кодексу, може бути визнане судом фіктивним, якщо буде встановлено, що жінка та чоловік продовжували проживати однією сімєю і не мали наміру припинити шлюбні відносини. Судом встановлено, що 05 серпня 1970 року Дніпровським відділом ЗАГС м. Києва зареєстровано шлюб між позивачкою та [PERSON], а 31 липня 2007 року шлюб розірвано відділом РАГС Оболонського районного управління юстиції м. Києва, відповідно до ст. 106 СК України, що підтверджується копіями свідоцтв про одруження та розірвання шлюбу. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу заявниця та [PERSON], який помер 25 січня 2008 року, продовжували проживати однією сімєю і не мали наміру припиняти шлюбні відносини, що підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Беручи до уваги наведене, суд задовольняє вимоги про визнання розірвання шлюбу фіктивним. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просить шлюб розірвати, вважає відновлення подружніх стосунків між сторонами по справі, подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу неможливими. Наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач в судове засідання не зявилась, будучи у встановленому законом порядку, повідомленою про час та місце розгляду справи, але надала суду заяву, в якій зазначила, що позов визнає та просить справу розглянути за її відсутності. Тому суд, враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та взаємовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст. 169 ЦПК України для можливого відкладення розгляду справи, вважає за можливе відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України розглянута справу за відсутності відповідача. Суд, заслухавши позивача, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 01 грудня 2001 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини сторони припинили з жовтня 2010 року по причині втрати почуттів любові один до одного. Відповідно до ч.І ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнає, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі. Тому позов необхідно задовольнити, шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, свої вимоги мотивує тим, що між ним та відповідачем було укладено договір про надання послуг електрозв'язку, згідно якого він зобов'язаний надати послуги електрозв'язку, а відповідач повинен оплати надані послуги у відповідності до умов договору. Відповідач не виконав умови договору і станом на 1.09.2009 року заборгованість відповідача за послуги електрозв'язку складає 169 грн. 58 коп. Просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги електрозв'язку в сумі 169 грн.58 коп. та судові витрати по справі. В судове засідання позивач не зявився, про час розгляду справи повідомлений, в свої заяві просить справу слухати в його відсутність, не заперечує проти постановлення заочного рішення, тому суд вважає за необхідне слухати справу у відсутність сторін та постановити заочне рішення. Сторони в судове засідання не з»явились, про день та місце розгляду справи повідомлені, у зв»язку з чим, відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України , фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг електрозв'язку, згідно якого позивач зобов'язаний надати послуги електрозвязку, а відповідач повинен оплатити надані послуги у відповідності до умов договору. Відповідач не виконав умови договору і станом на 1.09.2009 року заборгованість відповідача за послуги електрозв'язку складає 169 грн.58коп. Право позивача порушено і підлягає захисту, а тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за послуги електрозвязку, а також судові витрати по справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-18 00:00:00

В Рівненській міський суд з позовом звернувся [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу укладеним та визнання права власності. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, та просить позов задоволити за всіх обставин викладених в позові. Відповідач в судовому засіданні позов визнає і не заперечує проти його задоволення. Заслухавши пояснення сторін, всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 04 січня 2009 року між сторонами по справі було досягнуто домовленості договору купівлі-продажу належної відповідачу 9/100 частини житлового будинку з добудовою на вул. Сагайдачного, 7 в м. Рівне за ціною 25 000 грн. до 31 грудня 2009 року. Даний факт підтверджується розпискою від 4.01.2009 року, в якій вказано, що позивач передав відповідачу кошти в сумі 25000 грн. В подальшому відповідач передав позивачу ключі від житлового будинку із копіями документів, та на даний час [PERSON] користується зазначеною частиною будинку, проживає в ньому та здійснює оплату за житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Між сторонами укладено домовленості із усіх істотних умов договору купівлі-продажу, що підтверджується розпискою відповідача від 04.01.2009 року, а саме предмету договору та його ціни. Окрім того відбулося часткове виконання даного договору: відповідач передав позивачу у розпорядження майно, а позивач передав відповідачу обумовлену вартість майна, яким на даний час фактично володіє [PERSON] Поряд з цим [PERSON] ухиляється від нотаріального засвідчення договору купівлі-продажу, так як він не отримав кадастровий номер земельної ділянки. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Оцінюючи в сукупності докази, суд рахує, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі ст.ст. 203, 235 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-18 00:00:00

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, пов'язаного з потребою у обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд на підставі ч.3 ст.209ЦПК України вважає за необхідне проголосити вступну та резолютивну частини. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві посилався на те, що на підставі кредитного договору від 29 вересня 2008 року №482-О між позивачем та відповідачем [PERSON] виникло зобовязання, за яким позивач надав відповідачу кредит в сумі 2000 грн. строком кредитування до 28 липня 2010 року. Відповідач [PERSON] уклала з позивачем договір поруки, згідно якого зобовязалася нести солідарну відповідальність за кредитним договором. Відповідач [PERSON] свої зобовязання не виконала, станом на 09 вересня 2010 року її заборгованість за кредитним договором складає 2660,53 грн. В своїй позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідачів суму в розмірі 2660,53 грн. та понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, посилаючись на викладені в заяві обставини. Відповідачі в судове засідання не зявились, будучи у встановленому законом порядку повідомленими про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подавали. Тому суд, враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та взаємовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав для можливого відкладення розгляду справи,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. В позові зазначає, що вона з відповідачем по справі перебувала в зареєстрованому шлюб . Від шлюбу у них народився син [PERSON] 03.10.2002р.н. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, їй одній важко забезпечувати їх усім необхідним. Відповідно до рішення Літинського райсуду від 13.10.2008 року із відповідача стягнуто аліменти в розмірі 204 грн. на утримання сина. На даний час син підріс, зросли його потреби , тому просить змінити розмір аліментів та стягнути з відповідача 300 гривень щомісячно до досягнення повноліття. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просить задовільнити. Відповідач позов визнав частково та погодився сплачувати аліменти у мінімальному розмірі. Вивчивши документи, які є в матеріалах справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Із копії свідоцтв про народження (а.с.3) встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] 03.10.2002р.н. Відповідно до копії рішення (а.с.4) встановлено, що із відповідача стягнуто аліменти розміром 204 грн. на дитину. Довідка Малинівської сільської ради (а.с.5) свідчить, що дитина знаходяться на утриманні матері. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу . Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст..184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст.. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивачка не надала суду доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному у позові, тому із відповідача слід стягнути аліменти у мінімальному розмірі.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення витрат на професійне навчання та суми матеріальної допомоги в період професійного навчання, вказуючи на те, що відповідач, який мешкав за адресою: [ADDRESS] з 04.01.2006 року зареєстрований у Жовтневій міжрайонній філії Маріупольського міського центру зайнятості. З 30.03.2006 року по 10.07.2006 року відповідно з укладеними договором відповідач пройшов курси та отримав свідоцтво про присвоєння кваліфікаційного рівня за професією «оператор компютерного набору». Після закінчення курсів відповідач надав позивачу паспорт з відміткою про зняття з реєстрації з 05.05.2006 року. За період професійного навчання йому була виплачена матеріальна допомога в сумі 249,61 грн. та витрачені кошти на навчання у сумі 1069,58 грн. Вважає, що відповідач порушив п. 4 ст. 2 ЗУ «Про зайнятість населення», п.1 пп.11 ст. 31 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», оскільки реєстрація у центрі зайнятості проводиться за місцем проживання та виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі переїзду на постійне місце проживання в іншу місцевість. Прохав стягнути з відповідача сум витрат на професійне навчання в сумі 1069,58 грн., та суму сплаченої матеріальної допомоги в сумі 249,61 грн. Представник позивача у письмовій заяві підтримав позовні вимоги, прохала їх задовольнити, розглянути справу без його участі та не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідачі до суду не зявились хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. У звязку з чим, згідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд вивчивши письмові матеріали справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав: Згідно з п. 4 ст. 2 ЗУ «Про зайнятість населення», п.1 пп.11 ст. 31 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» реєстрація у центрі зайнятості проводиться за місцем проживання та виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі переїзду на постійне місце проживання в іншу місцевість. Як вбачаться з наданих документів відповідачу за період професійного навчання була виплачена матеріальна допомога в сумі 249,61 грн. та витрачені кошти на навчання у сумі 1069,58 грн. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-18 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування своїх вимог вона стверджує, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі із 28 серпня 1993 року по 28 липня 2006 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження яких відповідач вказаний батьком. Проте останній добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, тому позивачка просила суд стягувати з нього аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 400 грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення ними повноліття. В судове засідання позивач не з'явилася, проте подала суду письмову заяву, в якій уточнила позовні вимоги і просить стягувати з відповідача аліменти на її користь в розмірі по 200 грн. на кожну дитину щомісячно, до їх повноліття. Крім того, просить провести розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленнями поштових відправлень, причини неявки суду не повідомив, тому суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом обєктивно встановлено, що до 28 липня 2006 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Деражнянського районного управління юстиції. Згідно з копією свідоцтв про народження [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], відповідач вказаний їх батьком, тому відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України зобов'язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надає матеріальної допомоги позивачці на утримання дітей, має нерегулярний, мінливий дохід, тому у відповідності до ст.ст. 180, 184 СК України з нього підлягають стягненню аліменти на користь останньої в розмірі по 200 грн. на кожну дитину, щомісячно. Визначаючи цей розмір, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дітей і платника аліментів, який інших утриманців не має.

Outcome: approved