Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON], в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та земельною ділянкою біля нього, що розташований по вулиці Куйбишева, 37, в с.Новомарївка Братського району Миколаївської області та визнати договір купівлі-продажу укладений між ним та відповідачем [PERSON] дійсним. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 19 травня 2000 року, згідно простого письмового договору купівлі-продажу, він придбав у відповідача [PERSON] житловий будинок з господарськими спорудами та земельною ділянкою біля нього, що розташований по вулиці Куйбишева, 37 в с.Новомарївка Братського району Миколаївської області. На теперішній час позивач бажає належним чином і у встановленому законом порядку оформити документи на вищевказаний будинок, щоб надалі реалізувати своє право власності на нерухоме майно, проте відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та пояснив, що 19 травня 2000 року він та [PERSON] уклали простий письмовий договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме будинку з господарськими спорудами та земельною ділянкою біля нього по вул.Куйбишева, 37, в с.Новомарївка Братського району. Однак в порушення вимог Цивільного Кодексу України в нотаріальній конторі вказаний договір не оформили, тому він не є правовстановлюючим документом, який підтверджує право власності на будинок. При зверненні щодо оформлення договору купівлі-продажу, він дізнався, що вказаний будинок належним чином не оформлений відповідачем після смерті [PERSON], яка заповіла його у власність [PERSON] Умови договору купівлі-продажу сторонами були виконанні в повному обсязі, а тому просив суд визнати договір дійсним. Відповідач [PERSON], яка є його дружиною не заперечує проти визнання права власності на будинок за ним. Відповідач [PERSON] суду пояснила, що дійсно спірний будинок належав [PERSON], яка заповіла його відповідачу. Так, як [PERSON] померла, [PERSON] вважала себе власником вказаного будинку і тому 19 травня 2000 року уклала з позивачем простий договір купівлі-продажу. Коли виявилося, що [PERSON] не має можливості оформити вказану нерухомість, вона пояснила, що не може переоформити на себе спадкове майно [PERSON], оскільки в неї для цього не має коштів. Вона не заперечувала, щоб суд визнав за [PERSON] право власності на вказане нерухоме майно. [PERSON] в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі та не заперечувала проти його задоволення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, оскільки наданими позивачем документами підтверджується факт купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами та земельною ділянкою біля нього по вулиці Куйбишева,37 в с.Новомарївка Братського району Миколаївської області. 19 травня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами та земельною ділянкою біля нього, що розташований по вулиці Куйбишева, 37, в селі Новомарївка Братського району Миколаївської області, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 19.05.2000р.(а.с.5), розпискою (а.с.6) та що ніким в судовому засіданні не оспорювалося. Даними довідки Вознесенського МБТІ (а.с.17) підтверджується факт того, що будинок, що розташований по вулиці Куйбишева, 37, в с.Новомарївка Братського району Миколаївської області, зареєстрований за [PERSON], згідно свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок(а.с.8). Згідно, свідоцтва про смерть(а.с.7) [PERSON] померла 09.03.1995 року. Відповідно заповіту(а.с.10) [PERSON] усе своє майно та власний будинок зі всіма надвірними будівлями заповідала у власність [PERSON], а отже остання хоча й не оформила спадщину належним чином, фактично прийняла спадщину та є власником спірного будинку. Оскільки правовідносини між позивачем та відповідачем склалися до прийняття Цивільного кодексу України в редакції 2004 року, суд при вирішенні даного спору застосовує Цивільний Кодекс України 1963 року. Згідно ст.227 ЦК України(в ред.1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією стороною є громадянин. Недотримання такої умови тягне недійсність угоди. Проте на підставі ч.2 ст.47 ЦК України(в ред. 1963 року) такий договір може бути визнано судом дійсним, якщо одна із сторін повністю або частково виконала умови договору, що має місце у даній справі. Інше в процесі судового розгляду не встановлено. У судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що при укладені договору купівлі-продажу ні одна із сторін не порушила умов договору. На підставі викладеного і

Outcome: approved