Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-16 00:00:00

У травні 2010 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Комсомольської міської ради та Кременчуцької міської ради Полтавської області, в якій просила визнати недійсними договори дарування житлового будинку №44 по вулиці Радянській в м.Комсомольську та квартири [ADDRESS], укладені між [PERSON] та [PERSON], посвідчені 11 грудня 2009 року приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу [PERSON]В, за реєстровими номерами 4974 та 4977 відповідно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вчиняючи ці правочини, вона помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, через свій вік була нездатна розуміти природи вчинюваних правочинів та їх наслідки. Ухвалою суду від 07 липня 2010 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача залученого Органи опіки та піклування виконавчого комітету Комсомольської міської ради, а також допущено заміну первісних відповідачів належними, а саме: [PERSON] та [PERSON] (а.с.52). В судовому засіданні наполягаючи на задоволенні позову [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її рідним сином. При укладенні спірних договорів дарування, вона чітко розуміла зміст цих правочинів і за власним бажанням розпорядилася належним їй майно. Син обіцяв, що після укладення згаданих договорів [PERSON] буде безперешкодно користуватися цією нерухомістю. Відповідач [PERSON] (дружина померлого) проти задоволення позову заперечувала, наполягаючи на тому, що житловий будинок та квартира були фактично придбані померлим за власні кошти, але договір купівлі-продажу було оформлено на позивача. В зазначеній квартирі розміщується офіс підприємства, засновником та директором якого був померлий [PERSON] Після смерті [PERSON] на вказане нерухоме майно відкрилася спадщина, яку крім відповідачів прийняла і позивачка. Будь-яких перешкод у користуванні згаданим нерухомим майном позивачці не створюється. Відповідач [PERSON] (син померлого) просив позов залишити без задоволення з тих же підстав. Будучи належно повідомленими про час та місце розгляду справи, представник органу опіки та піклування до залу суду не зявився, що не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено, що 11 грудня 2009 року приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу посвідчено два договори дарування, згідно умов яких [PERSON] передала безоплатно у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] та житловий будинок №44 по вулиці Радянській в м.Комсомольську (а.с.14,15). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер 30 березня 2010 року (а.с.19). За повідомленням Комсомольської державної нотаріальної контори спадщину померлого 30.03.2010 року [PERSON] прийняти його: мати [PERSON], дружина [PERSON], син [PERSON], донька - [PERSON] (а.с.85). Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. За змістом ст.ст.10, 59, 60 ЦПК України, правосуддя у цивільних справах здійснюється на засадах змагальності сторін, тому кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обґрунтовуючи свої вимоги, [PERSON], в позовній заяві, посилається на те, що при підписанні договорів дарування вона помилялася щодо природи цього правочину, прав та обовязків сторін, але належних та допустимих доказів на підтвердження того, що така помилка дійсно мала місце, суду не надала. Навпаки під час судового розгляду [PERSON] заявила, що вона чітко розуміла зміст цих правочинів, але не припускала того, що її син так швидко помре. Вважає, що після смерті сина, вона має право на повернення їй відчуженого нерухомого майна і тому бажає розпорядитися ним по іншому на власний розсуд. Не заперечувала позивачка і тієї обставини, що право власності на квартиру [ADDRESS] вона набула на підставі договору купівлі-продажу від 30 грудня 2001 року, укладеного між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Народна фінансово-страхова компанія «Гарант-Ре» в особі [PERSON] (а.с.29), та того, що за вказаною адресою знаходився і знаходиться офіс підприємства. [PERSON] заявила, що на її переконання згадана квартира фактично належала померлому, але незважаючи на це вона наполягає на визнанні договору дарування недійсним. З огляду на викладене, суд вважає, що позов [PERSON] є необґрунтованим і задоволенню не підлягає. На підставі викладено та

Outcome: dismissed