Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-06 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~24.01.2011 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, і уточнивши 31.03.2011 року заявлені вимоги, просив визнати недійсним укладений сторонами Договір про надання послуг від 24.11.2010 року за № 012291, стягнення 16 700 грн 00 коп. у повернення сплачених за цим договором грошових коштів, а також 5000 грн у відшкодування завданої моральної шкоди, 2000 грн. витрат на правову допомогу та 120 грн. інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи. В обґрунтування позову зазначив, що оскаржуваний договір був укладений ним внаслідок застосування відповідачем обману, оскільки відповідач не мав реального наміру на виконання договору. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав і наполягав на задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та допитавши свідка суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 24.11.2010 року сторони уклали Договір про надання послуг за № 012291, відповідно до якого відповідач зобовязався надавати позивачеві, як учаснику Української Соціальної Програми (далі по тексту УСП), послуги з придбання недвижимості. Невідємною частиною укладеного сторонами Договору є Додаток 1 і Додаток 2 до нього, які визначають умови діяльності Української Соціальної Програми (а.с. 7 11). Зокрема, статтею 8 Додатку 2 до Договору встановлено, що Учасник УСП має право на отримання від відповідача товару після внесення комісійної плати, сплати усіх витрат та податків. Згідно положень частини 1 статті 229 цього Кодексу, істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про практику розгляду судами справ про визнання правочинів недійсними»розяснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Відповідно до положень ст.ст.626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, сторони є вільними в укладенні договору. Укладений між сторонами договір містить всі істотні умови та не суперечить нормам чинного законодавства. Доводи позову, що оспорюваний договір передбачає надання відповідачем фінансових послуг є безпідставними. Товариство не є фінансовою установою, а передбачені договором послуги щодо придбання товару у групах на сьогодні законодавством не віднесені до фінансових послуг і не підлягає ліцензуванню. Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача ( ч. 2 ст. 18 Закону). У ч. 3 ст. 18 Закону України визначений приблизний невичерпний перелік несправедливих умов договору. Згідно із Додатком №2 до Договору програма УСП це програма, метою якої є придбання Учаснику УСП товару з розстроченням платежу на досить тривалий час у порядку і на умовах, передбачених даним Договором та Додатками до нього. Відповідно до ст. 8 Додатку № 2 до Договору для отримання товару Учасник УСП повинен: внести комісійну плату, сплатити усі витрати, податки і/або мита, необхідні для реєстрації товару та гарантій. Статтею 12 Додатку № 2 до Договору визначено, що усі податки, мита та інші обовязкові платежі, повязані з діяльністю Програми „УСП, або з діями Товариства і Учасників УСП за цим Договором, повинні бути сплачені учасником УСП належним чином та в зазначений термін. Як випливає із договору та додатків до нього, сплата позивачкою зазначених платежів забезпечує товариство коштами, необхідними для оплати ціни товару, послуг товариства з обслуговування та отримання УСП, інших витрат, необхідних для отримання позивачем товару. Враховуючи Умови діяльності УСП, не можна погодитися із доводами позивача про те, що сплата ним зазначених вище платежів є несправедливими умовами Договору щодо нього. За таких обставин суд не вбачає допущення порушень Законів України «Про захист прав споживачів»та «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Позов є необґрунтованим і в його задоволенні належить відмовити. Виходячи з приписів статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито»та постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року № 1258, при зверненні до суду з даним позовом позивач повинен був сплатити судовий збір в розмірі 104 грн 90 коп. /96.40 + 8.5/ та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. Фактично позивачем сплачено 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. У звязку з відмовою в задоволенні позову з позивача слід стягнути на користь держави додатково суму судового збору в розмірі 104 грн 90 коп. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved