Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Кисорицької сільської ради Рокитнівського району Рівненської області про поновлення її на роботі, а саме на посаді військового обліковця Кисорицької сільської ради, стягнення на її користь заробітної плати за час вимушеного прогулу з 20 липня по день поновлення на роботі, майнової шкоди в розмірі 1920,00 гривень та моральної шкоди в розмірі 5000,00 гривень. Позивач [PERSON] по суті позову пояснила, що 20 травня 2010 року сільський голова [PERSON] провела збори трудового колектив сільської ради і повідомила, що бюджет Кисорицької сільської ради на поточний рік недофінансовано на 30 відсотків, а тому необхідно вирішувати питання про скорочення апарату управління сільської ради на дві штатні одиниці. Головний бухгалтер [PERSON] запропонувала перевести три одиниці, зокрема, діловода, військового обліковця та касира на 0,5 посадового окладу. Обговоривши вказану пропозицію всі розійшлися. Які саме посади будуть скорочуватися у майбутньому на зборах не обговорювали. 20 липня 2010 року сільський голова [PERSON] знову зібрала весь колектив сільської ради та повідомила, що її та [PERSON] звільнено із займаних посад. 26 липня їй віддали трудову книжку та виплатили розрахункові кошти. Вважає, що її скоротили незаконно, так як її не було попереджено про можливе вивільнення у звязку із скороченням чисельності апарату сільської ради, іншої посади також не було запропоновано. Незаконним звільненням їй спричинено майнову шкоду, оскільки з 23 липня перебувала на амбулаторному лікуванні, а з 28 липня по 07 серпня перебувала на стаціонарному лікуванні у Карпилівській дільничній лікарні. Крім того, їй завдано моральну шкоду, яка викликана душевними стражданнями і переживаннями у звязку з незаконним звільненням, яку оцінює у 5000 грн. Просить позов задовольнити, поновити її на посаді військового обліковця Кисорицької сільської ради, стягнути на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу, майнову та моральну шкоду та витрати понесені на правову допомогу. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю та пояснила, що відповідачем порушено вимоги трудового законодавства щодо порядку скорочення працівників, оскільки позивача не було повідомлено письмово про її скорочення. До Рокитнівського районного центру зайнятості звіт про заплановане вивільнення працівників не подавався. Позивач [PERSON] є головою профгрупи Кисорицької сільської ради, проте до Рокитнівської районної профспілкової організації працівників державних установ про надання згоди на її звільнення Кисорицька сільська рада не зверталась і згоди на її звільнення районна профорганізація не давала. Крім того, згідно розпорядження №21 від 20 липня 2010 року позивача звільнено з 21 липня 2010 року, в той же час у трудовій книжці вказано, що вона звільнена з посади з 20 липня 2010 року. Будучи юридично необізнаною, позивач спочатку звернулася до районної прокуратури та райдержадміністрації. Отримавши відповіді з вказаних установ, позивач змушена була звернутися до суду, а тому вважає, що вона не пропустила строку звернення до суду. Просить позов заволинити у повному обсязі. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць звернути до негайного виконання. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що була вказівка з району щодо скорочення штатної чисельності апарату управління сільської ради у звязку з недостатністю фінансування. А тому вона, 20 травня 2010 року дала вказівку [PERSON] зібрати трудовий колектив, для проведення загальних та профспілкових зборів. На зборах вона зачитала своє розпорядження про упорядкування штатних одиниць апарату управління сільської ради. З вказаним розпорядженням були ознайомлені всі працівники під розписку, крім [PERSON] та [PERSON], які відмовилися з ним ознайомитися. 20 липня 2010 року вона знову зібрала колектив сільської ради та зачитала розпорядження про скорочення двох штатних одиниць сільської ради, а саме: діловода та військового обліковця. З вказаним розпорядженням позивач відмовилася ознайомитися. Крім того доповнила, що з письмовим поданням до Рокитнівської районної профспілкової організації вона не зверталася, згоди на звільнення [PERSON] з посади військового обліковця не отримувала. Іншої роботи позивачу не пропонувала у звязку з її відсутністю. Вважає, що звільнення позивача проведено згідно вимог чинного трудового законодавства. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав частково та пояснив, що на посаді сільського голови працює лише кілька днів. Не заперечує у поновленні [PERSON] на посаді військового обліковця, якщо її було звільнено з порушенням чинного законодавства. Позовні вимоги в частині стягнення майнової та моральної шкоди не визнає у звязку з відсутністю коштів у бюджеті сільської ради. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], представників відповідача [PERSON], [PERSON], свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до п.2 ч.1 ст.232 Кодексу законів про працю України безпосередньо в районних міських судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу. Судом встановлено, що 20 травня 2010 року головою виконавчого комітету Кисорицької сільської ради [PERSON] видано розпорядження №18 «Про впорядкування штатних одиниць апарату управління сільської ради» яким доведено до відома працівників апарату управління сільської ради про можливе впорядкування штатних одиниць (а.с. ). 20 липня 2010 року головою виконавчого комітету Кисорицької сільської ради [PERSON] видано розпорядження №7-к «Про звільнення штатних одиниць апарату управління сільської ради» згідно якого [PERSON] звільнено з посади військового обліковця з 21 липня 2010 року на підставі розпорядження сільського голови №21 від 20 липня 2010 року. Хоча з трудової книжки вбачається, що позивача [PERSON] звільнено з 20 липня 2010 року (а.с. ). Свідок [PERSON] дала показання про те, що 20 травня 2010 року сільський голова [PERSON] зібрала трудовий колектив для проведення зборів. На зборах [PERSON] повідомила, що бюджет Кисорицької сільської ради на поточний рік недофінансовано на 30 відсотків, а тому необхідно вирішувати питання про скорочення апарату управління сільської ради на дві штатні одиниці. Головний бухгалтер [PERSON] запропонувала перевести три одиниці, зокрема, діловода, військового обліковця та касира на 0,5 посадового окладу. Обговоривши вказану пропозицію всі розійшлися. Які саме посади будуть скорочуватися у майбутньому на зборах не обговорювали. 20 липня 2010 року сільський голова [PERSON] знову зібрала весь колектив сільської ради та повідомила, що її та [PERSON] звільнено із займаних посад. Свідок [PERSON] дала показання про те, що 20 травня 2010 року проводились загальні збори трудового колективу сільської ради та профспілкові збори на яких сільський голова [PERSON] повідомила, що необхідно впорядковувати штат управління сільської ради, оскільки бюджет сільської ради недофінансовано на 30 відсотків. Вона, як головний бухгалтер, запропонувала перевести три посади, а саме діловода, касира та військового обліковця на 0,5 посадового окладу. Проте, які саме посади у майбутньому будуть скорочені на вказаних зборах не обговорювалося. 20 липня 2010 року знову було проведено збори на яких сільський голова повідомила, що посади війського обліковця [PERSON] та діловода [PERSON] скорочено, а тому з 21 липня 2010 року їх має бути звільнено з роботи. Відповідно до виданого розпорядження на наступний день було проведено нарахування та виплату розрахункових коштів. Свідок [PERSON] дала показання, аналогічні показанням свідка [PERSON] Судом встановлено, що 20 липня 2010 року позивача [PERSON] звільнено з займаної посади. З 23 липня по 27 липня позивач перебувала на амбулаторному лікуванні, а з 28 липня по 07 серпня вона перебувала на стаціонарному лікуванні Карпилівської дільничної лікарні. 25 серпня 2010 року позивач отримала відповідь з прокуратури району згідно якої їй розяснено право звернення до суду. До суду позивач звернулась 05 вересня 2010 року. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що строк звернення до суду позивачем пропущено з поважних причин і є підстави його поновити. Згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. В силу вимог ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації),2-5,7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. В судовому засіданні встановлено та підтверджено поясненнями сторін, що з письмовим клопотанням сільський голова [PERSON] до Рокитнівської районної профорганізації не зверталась, згоди на звільнення [PERSON] з посади військового обліковця не отримувала. Тому зазначену обставину відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України суд визнає достовірною, та такою, що не підлягає доказуванню. Відповідно до ст.49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. В той же час, судом не встановлено, що відповідачем було персонально повідомлено позивача за два місяці про можливе наступне її вивільнення . Також суд не беру до уваги твердження [PERSON] про те, що позивач була попереджена про можливе скорочення, оскільки воно не підтверджено доказами. Довідкою №1446 від 12 жовтня 2010 року, виданою Рокитнівським РЦЗ, підтверджено, що Кисорицька сільська рада за період з травня по вересень Звіт про заплановане вивільнення працівників форми 4-ПН (план) не подавала (а.с. ). В силу вимог ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно п.8 Порядку розрахунку середнього заробітку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на кількість цих робочих днів. Задовольняючи позовні вимоги позивача про стягнення з Кисорицької сільської ради середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд бере за основу довідку №59 від 30.08.2010 року про заробітку плату позивача, виходячи з якої: \~середній заробіток позивача становить \~68,70 грн. (1545,23 грн. за травень 2010 року +1271,49 грн. за червень 2010 рок =2816,72 грн.: 41 \~ робочих днів \~=68,70 грн.), період за який розраховується середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача з 20 липня 2010 року по 16 листопада 2010 року, тобто загалом 85 робочих днів. Таким чином, розрахунок виплат за час затримки при звільненні визначається шляхом множення середнього заробітку на кількість робочих днів протягом усього часу затримки: 68,70 грн. х 85 робочих днів = 5839,50 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно п.2 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправними діями щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Згідно п.9 Постанови ПВС України від 31.03.95 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін та інше, а тому, виходячи з засад розумності виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що визначена позивачем моральна шкода підлягає задоволенню частково, так як діями незаконним звільненням з роботи позивачу заподіяні моральні переживання, порушені нормальні стосунки з людьми та рідними. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер і обсяг заподіяних моральних та фізичних страждань, їх характер та тривалість, і виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості визначає її у розмірі 300 грн. В той же час, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення 1920,00 гривень майнової шкоди, повязаної з лікуванням, оскільки позивачем не доведено, що лікування в період з 23 липня по 08 серпня 2010 року викликане саме незаконним звільненням. Відповідно ст.84 ЦПК України суд присуджує з відповідача та користь позивача витрати понесені на правову допомогу в розмірі 1200 гривень, що підтверджується документально (а.с. ). Відповідно до ст.ст.81, 88 Цивільного процесуального кодексу України суд звільняє позивача від сплати судового збору на підставі п.18 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про держане мито» та присуджує до стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Outcome: partial