Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-09 00:00:00

30.07.2009 року позивач звернувся до суду та просив ухвалити рішення, відповідно до якого визнати за ним право власності на квартиру № 15, яка розташована за адресою м. Одеса, вул. Варненська, 19\\8 в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги мотивував тим. що 04 лютого 1997 року розпорядженням органу приватизації спірна квартира була передана дідусеві позивача [PERSON] та його фактичній дружині, з якою він мешкав в цивільному шлюбі. Позивач вказує, що його дідусь мешкав зі своєю цивільною дружиною [PERSON] разом, вели спільне господарство, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах з 1966 року, однак шлюб не був зареєстрований. В спірному приміщенні вони мешкали з червня 1968 року. 03.08.2002 року [PERSON] померла, після чого відкрилась спадщина на її частину майна, у вигляді частки на квартиру № 15, яка знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Варненська. 19\\8 в м. Одесі. Єдиним спадкоємцем померлої був дідусь позивача, однак він у встановлений законом термін не звернувся до нотаріальної контори та не отримав свідоцтво про право на спадщину, однак проживав у вказаній квартирі, користувався всім майном, а також сплачував комунальні платежі на спірну квартиру. 29.10.1999 року [PERSON] був складений заповіт, відповідно до якого все майно, яке йому належить він заповів позивачу. 21.02.2009 року [PERSON] помер, після чого відкрилась спадщина у вигляді квартири по вул. Варненській. [ADDRESS]. При зверненні позивача до нотаріальної контори для прийняття спадщини, йому було відмовлено, у зв'язку з тим, іцо у свідоцтві про право власності на житло, виданого на ім я його дідуся [PERSON], не визначені частки майна, яке належало кожному з них, а на теперішній час вже не можливо їх визначити, тому [PERSON], уточнивши свої позовні вимоги, просив визнати факт проживання однією сім'єю свого дідуся та [PERSON]. встановити факт прийняття дідусем спадщини після смерті [PERSON] та визнати за ним право власності на вказану квартиру в порядку спадкування за заповітом після смерті дідуся. Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, з урахуванням уточнень, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вказуючи на те, що [PERSON] у встановленому законом порядку не прийняв спадщину після смерті [PERSON] Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обгрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в [INFO] з 1970 року. Спірна квартира складається з однієї кімнати, площею 15,9 кв.м, загальною площею 30,0 кв.м. Як вбачається з розпорядження органу приватизації за № 80357 від 04.02.1997 року, до якого від наймача [PERSON] надійшла заява на приватизацію вказаної квартири, дана заява була задоволена та вирішено передати квартиру №15 по вул. Варненській. 19/8 у м. Одесі в приватну спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] ( а.с.7). Позивач вказував, що дідусь проживав з дружиною [PERSON] разом, вели спільне господарство, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах з 1966 року, однак при житті свої шлюбні стосунки не зареєстрували. В спірній квартирі вони проживали з червня 1968 року. Дані обставини також підтверджували свідки, допитані у судовому засіданні. Так, [PERSON], [INFO], син померлого [PERSON] пояснив суду, що йому було 6 років, коли його мама розійшлась з батьком. А з [PERSON] вони проживати однією сім'єю з 1968 року. Судом досліджено свідоцтво про народження свідка [PERSON], виданого Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси від 08.04.2004 року, відповідно до якого, вбачається що він дійсно являється сином померлого [PERSON] ( а.с.72). Свідок [PERSON], що проживає в [INFO] повідомила суду, що проживає у зазначеному будинку з 1970 року, добре знала [PERSON] га його дружину [PERSON]. Про те, що їх шлюб не був офіційно зареєстрований ніхто з сусідів не знав, усі вони вважали [PERSON] законною дружиною [PERSON] Свідок часто заходила до них у гості, до дня смерті [PERSON], 2002 року, та підтвердила, що вони мешкали однією сім'єю, вели спільне господарство. 03.08.2002 року померла [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління РАГС 04.08.2002 року ( а.с.11). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді частки квартири № 15, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Варненська, 19\\8 в м. Одесі. Єдиним спадкоємцем після її смерті був її фактичний чоловік, дідусь позивача, [PERSON], який до нотаріальної контори після її смерті не звернувся, але продовжив проживати в спірній квартирі, сплачувати комунальні платежі, тобто фактично прийняв спадщину, що також підтверджується довідкою № 385 від 23.02.2009 року, виданою КП «Вузівський» посвідчуючи те, що він проживав за спірною адресою. (а.с.15). Як вбачається з відповіді Третьої державної нотаріальної контори від 22.09.2010 року спадкова справа щодо майна [PERSON] не заводилась, до майна померлої ніхто не звертався. Суд вважає, що відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР, діючої на той час, визнається що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Суду доведено, що дідусь позивача фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON], продовжуючи проживати у вказаній квартирі. 29.10.1999 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений Третьої Одеської державною нотаріальною конторою, відповідно до якого все майно, яке буде належати йому на день смерті, та на яке він має право за законом, він заповів позивачу - [PERSON] ( а.с. 13). Так сталося, що 21.02.2009 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 23.02.2009 року, 1-ЖД№ 177557 ( а.с.11). Представник позивача пояснює в судовому засіданні, що після смерті дідуся позивача відкрилась спадщина у вигляді квартири, № 15, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Варненська, 19\\8, однак, позивач не має можливості вступити до спадщини, у зв'язку з тим, що частки в свідоцтві про право власності на житло не зазначені. Судом досліджено свідоцтво про право власності на житло, видане Управлінням житлово- комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 04.02.1997 року за№ 15-3961, на квартиру № 15, розташовану в м. Одесі, по вул. Варненській в будинку № 19\\8, згідно якого спірна квартира дійсно належала [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності без визначення часток, належних кожному з них ( а.с. 16), Відповідно до ч.1 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщини, переходить до його спадкоємців. Таким чином судом приймаються до уваги пояснення свідків та беруться як доказі при ухваленні рішення в частині визнання фактичних шлюбних відносин між дідусем позивача та [PERSON] Суду також доведено, що [PERSON], після смерті [PERSON], мешкав у спірній квартирі, сплачував всі комунальні платежі, що підтверджує фактичне прийняття ним спадщини після смерті дружини. Судом оглянута довідка ЗОДНК від 22.06.2010 року, № 3007\\02-14, відповідно до якої вбачається, що [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові внески, (а.с.67). Суд вважає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. У відповідності\~до роз'яснень\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~4\~от 24.06.1983р.«І1ро\~практику судами\~України справ\~про спадкування»\~із змінами,\~внесеними згідно\~з Постановами\~Пленуму Верховного\~Суду України\~N\~13\~( v0013700-92 ) від 25.12.92. N 15 ( vООІ5700-98\~)\~від 25.05.98\~),\~якщо у\~вказаний строк\~позивач вступив\~в управління\~або володіння\~спадковим майном\~або його\~частиною,\~суд з\~цих підстав\~вирішує питання\~про визнання\~права на\~спадкове майно,\~а не\~про продовження\~пропущеного строку.\~(Абзац\~перший пункту\~4\~із змінами,\~внесеними згідно\~з Постановою\~Пленуму Верховного\~Суду України\~N\~13\~( vу0013700- 92) від 25.12.92). Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи,яка померла, до інших осіб. Згідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті або оголошення особи померлою. Зважаючи на викладене, суд доходить до висновку про доведеність факту проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу з 1966 року по день смерті останньої - 03.08.2002 року, та вважає можливим встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті його фактичної дружини [PERSON], померлої 03.08.2002 року, а саме частини квартири [ADDRESS], визнати таким, що вступив у володіння спадкоємним майном, оскільки постійно проживав зі спадкодавцем по день його смерті, у зазначеній квартирі, сплачував комунальні послуги та фактично прийняв спадщину, на яку має право відповідно до закону, а також визнати право власності на квартиру № 15, розташовану за адресою м. Одеса, вул. Варненська, 19\\8, за [PERSON] після смерті дідуся. На підставі викладеного і

Outcome: approved