Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] міської Ради про визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку в порядку спадкування за законом, вказавши, що 26.05.1993р. померла її мати, якій на праві приватної власності належав житловий будинок 80«А» розташований по вул.Станіславського, у м.Запоріжжі. Після її смерті відкрилася спадщина на зазначений житловий будинок, яка перейшла за законом до батька позивачки, [PERSON]. Її батько фактично прийняв спадщину по закону після смерті своєї дружини, як спадкоємець першої черги, оскільки проживав з нею однією родиною на час відкриття спадщини та вів спільне господарство, однак, протягом шести місяців він не звернувся до нотаріальної контори та не оформив спадщину. 23.06.1995 року батько позивачки помер. Після його смерті відкрилася спадщина на зазначений вище житловий будинок. Позивачка [PERSON] ([PERSON] дівоче прізвище) та її сестра [PERSON] ([PERSON] дівоче прізвище) звернулися до другої нотаріальної контори із заявами щодо прийняття спадщини. На підставі свідоцтва про право власності на спадщину від 29.04.1996 року, позивачка [PERSON], як спадкоємець першої черги, прийняла 1/3 частину спадщини на зазначений будинок, а її сестра [PERSON] відмовилася від своєї 1/3 частини житлового будинку на користь позивачки, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину № 2-911 від 29.04.1996р. На теперішній час позивачка є власником 2/3 частин житлового будинку 80«А» розташований по вул.Станіславського, у м.Запоріжжі. Крім неї та її сестри, спадкоємцем першої черги є також її рідний брат [PERSON], який не звертався до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини на частину вищевказаного будинку та свідоцтво про прийняття спадщини не отримував. Відносно .чого у свідоцтві про право на спадщину було зазначено, що свідоцтво на 1/3 частину у спадковому майні про право на спадщину по закону не видано. 02.02.1998 р. брат позивачки помер. Згідно даних техпаспорту ОП ЗМБТІ за матір'ю позивачки [PERSON] зареєстрована 1/3 частина житлового будинку 80«А» по вул.Станіславського в м.Запоріжжі, а за позивачкою 2/3 частки зазначеного будинку. Позивачка протягом тривалого часу не спілкувалася зі своїм братом, і не володіла інформацією щодо прийняття ним спадщини після смерті батька, однак при зверненні до ОП ЗМБТІ щодо оформлення будинку їй стало відомо, що власниками зазначеного будинку є її померла мати та вона. Тобто, за весь цей час її брат [PERSON] спадщину у вигляді 1/3 частини будинку не прийняв та право власності на 1/3 частину будинку не зареєстрував. Інші спадкоємці відсутні. Просить визнати причини пропуску строку позовної давності поважними та поновити цей строк, а також визнати за нею право власності на 1/3 частину вищезазначеного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 23.06.95р., а також визнати за нею право власності на самочинні господарські споруди, збудовані її батьками під час проживання у зазначеному житловому будинку. Представник відповідача [PERSON] міської Ради, проти позову не заперечує. Суд, оцінивши та дослідивши всі докази по справі, вислухавши пояснення сторін вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] є матір'ю позивачки. їй на праві приватної власності належав житловий будинок 80«А» по вул.Станіславського в м.Запоріжжі, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 07.07.1960 року № 221. 26.05.1993р. мати позивачки [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок 80-а по вул.Станіславського в м.Запоріжжі, яка перейшла до батька позивачки [PERSON] Батько позивачки фактично прийняв спадщину по закону після смерті своєї дружини, як спадкоємець першої черги, оскільки проживав з нею однією родиною на час відкриття спадщини та вів спільне господарство, однак, протягом шести місяців він не звернувся до нотаріальної контори та не оформив спадщину. 23.06.1995р. батько позивачки [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на зазначений вище житловий будинок. Позивачка [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]М.) та її сестра [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]М.) звернулися до другої нотаріальної контори із заявами щодо прийняття спадщини. На підставі свідоцтва про право власності на спадщину від 29.04.1996 року, позивачка [PERSON], як спадкоємець першої черги, прийняла 1/3 частину спадщини на зазначений будинок, а її сестра [PERSON] відмовилася від своєї 1/3 частини житлового будинку на користь позивачки, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину № 2-911 від 29.04.1996 р. Отже, позивачка є власником 2/3 частин зазначеного вище житлового будинку, що підтверджується техпаспортом, виданим ОП ЗМБТІ. Крім неї та її сестри, спадкоємцем першої черги є також рідний брат позивачки [PERSON], який не звертався до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини на частину вищевказаного будинку та свідоцтво про прийняття спадщини не отримував. Державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори [PERSON] у свідоцтві було зазначено, що свідоцтво на 1/3 частину у спадковому майні про право на спадщину по закону не видано. 02.02.1998 р. рідний брат позивачки [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про його смерть. Згідно даних технічного паспорту ОП ЗМБТІ за [PERSON], тобто за померлою матір'ю позивачки зареєстрована 1/3 частина житлового будинку, а за позивачкою [PERSON] 2/3 частки зазначеного будинку. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК (у редакції 2003 р.) положення зазначеного Кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли до набуття чинності Кодексом або продовжують існувати після набуття ним чинності. Статтею 549 ЦК України (в редакції 1963р.) передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном і якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вказані дії повинні бути здійснені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п. 110 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14.06.1994 р., затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14.06.1994 р., зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 7 липня 1994 р. за № 152/361, встановлено, що якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається державним нотаріусом, а спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або прибути особисто до державної нотаріальної контори. Таким чином, згідно з вимогами законодавства, діючого на час відкриття спадщини після померлих [PERSON] та [PERSON], брат позивачки [PERSON] мав змогу подати заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини або надіслати її поштою, або подати через представника. Статтею 553 ЦК України (в редакції 1963 р.), передбачено, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про її прийняття. Позивачка протягом тривалого часу не спілкувалася зі своїм братом, оскільки після смерті [PERSON] він виїхав за межі м.Запоріжжя в невідомому їй напрямку, і вона не володіла інформацією щодо прийняття ним спадщини після смерті батька. При зверненні до ОП ЗМБТІ щодо оформлення будинку позивачці стало відомо, що в техпаспорті власниками зазначеного будинку є її покійна мати (1/3 частини будинку) та вона (2/3 частини будинку). Тобто, за весь цей час брат позивачки [PERSON] спадщину у вигляді 1/3 частини будинку не прийняв, право власності , як того вимагає чинне законодавство в ОП ЗМБТІ на зазначену частину будинку не зареєстрував, у зв'язку з чим дізнавшись про зазначені обставини позивачка була вимушена звернутися до суду. Зазначені вище обставини пропуску строку позовної давності, суд визнає поважними, оскільки позивачка лише два місяці потому дізналася про неприйняття своїм братом спадщини, і невизнання цих причин поважними порушать право позивачки щодо прийняття спадщини. Крім того, на земельній ділянці де розташований спірний житловий будинок, батьками позивачки були самовільно добудовані господарські споруди, а саме: житлова прибудова літ.А1, житлова прибудова літ.А2, гараж літ.Д, сарай літ.Е, сарай літ.В, погріб літ.пг, погріб літ.пг1, стіна сараю літ.б. На теперішній час позивачка проживає в зазначеному будинку, користується цими спорудами та несе витрати по їх утриманню. Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, будівлі) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Статтею 376 ЦК України передбачено, що особа яка здійснила самочинне будівництво може за рішенням суду визнати його за собою. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності не нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Оскільки, самочинн споруди були збудовані батьками позивачки, а вона після їх смерті прийняла спадщину у вигляді вказаного вище житлового будинку, однак для оформлення цієї спадщини необхідно визнати право власності на ці самовільно збудовані господарські споруди за позивачкою, а його невизнання буде перешкоджати її законним правам та інтересам. На підставі викладеного та

Outcome: approved