Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-23 00:00:00

В травні 2009 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що 25.03.1989 року він був прийнятий в члени садівницького товариства «Любитель-1», про що йому була видана книжка 01.09.1989 року. У його користування була надана земельна ділянка за № 599 площею 0,0504 га (504 кв.м), розташована по вул. Дачной в м. Волноваха, 23-й квартал. На земельній ділянці він висадив фруктові дерева та почав будівництво садового будинку (будівництво тривало з 1990 року по 2008 рік), яке ще не завершено. Користуючись земельною ділянкою, він з 1998 року по 2008 рік включно платив членські взноси, обробляв ділянку, збирав врожай овочів та фруктів. У травні 2009 року йому стало відомо, що його ділянка передана в користування [PERSON] для ведення садівництва із земель сільськогосподарського призначення, які знаходяться у постійному користуванні садівницьких товариств. Вважає дії садівницького товариства щодо передачі його земельної ділянки незаконними, оскільки вона була передана без його відома та бажання, як і рішення Волноваської міської ради в частині розробки проекту землеустрою на передачу земельної ділянки у власність [PERSON] та просить суд визнати недійсним рішення садівницького товариства «Любитель-1» про передачу [PERSON] земельної ділянки №599, розташованої в м. Волноваха, вул. Дачна, 23 квартал, а також визнати недійсним рішення Волноваської міської ради від 30.05.2008 року № У/25-539 в частині дозволу з 30.05.2008 року розробки проекту землеустройства на передачу земельної ділянки №599 у власність [PERSON] для ведення садівництва із земель сільськогосподарського призначення та стягнути з відповідачів судові витрати. У вересні 2009 року позивач звернувся до суду із додатковим позовом, пояснюючи, що у листопаді 2007 року спірна земельна ділянка була передана спочатку відповідачу [PERSON], а вже 30.01.2008 року - [PERSON] 30.05.2008 року рішенням Волноваської міської ради №У/25-539 було надано дозвіл останній на розробку проекту землеустрою на передачу земельної ділянки у власність для ведення садівництва. Рішенням Волноваської міської ради від 24.04.2009 року за №У/35-811 була затверджена технічна документація на земельну ділянку та передані у власність ділянки за №№ 542, 599 загальною площею 0,1008 кв.м. 24.06.2009 року [PERSON] виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку. Просить суд визнати недійсними рішення садівницького товариства «Любитель-1» від 30.01.2008 року про передачу земельної ділянки № 599 [PERSON], рішення садівницького товариства від 15.07.2005 року про передачу земельної ділянки [PERSON], а також визнати недійсними рішення Волноваської міської ради від 30.05.2008 року №У/25-539 в частині дозволу на розробку проекту землеустройства на передачу земельної ділянки №599 у власність [PERSON], визнати за ним право власності на спірну земельну ділянку, окрім того, визнати недійсним Державний акт на землю, зобов"язати Волноваську міськраду винести рішення про підготовку документів для безоплатної передачі у власність позивача спірної земельної ділянки, а також стягнути з відповідачів судові витрати, витрати на проїзд з Києва до Волновахи - 457 ,67 гривень, витрати на правову допомогу на загальну суму 3000 гривень: за участь адвоката [PERSON] - 1500 гривень та правову допомогу юрисконсульта [PERSON] - 1500 гривень. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, на їх задоволенні в повному обсязі наполягав. Представник відповідача - Волноваської міської ради, позов не визнала та пояснила, що [PERSON] та [PERSON] у відповідності із діючим законодавством надали міській раді всі необхідні документи, на підставі яких і були прийняті рішення від 30.05.2008 року №У/25-539 «Про дозвіл на розробку технічної документації землеустройства на передачу земельних ділянок безоплатно у власність громадянам для ведення садівництва» та від 24.04.2009 року №У/35-811 «Про затвердження технічної документації на земельні ділянки та передача земельних ділянок безоплатно у власність громадянам для ведення садівництва». Тому підстав для задоволення позову не вбачається. Представник відповідача - Садівницького товариства «Любитель-1», позов визнав та пояснив, що головою Садівницького товариства його обрано в червні 2010 року, перевіривши передані йому документи - протоколи загальних зборів товариства, він вважає, що позивач не був належним чином виключений із членів садівницького товариства, оскільки в протоколі від 05.10.1997 року затверджений лише список з 29 прізвищ - членів товариства до виключення, в тому числі і [PERSON], тобто рішення про виключення фактично не приймалося. Представник відповідачки [PERSON] позов не визнав та пояснив, що з 2008 року [PERSON] є членом садівницького товариства, земельну ділянку їй надали у встановленому законом порядку, тому вона є добросовісним набувачем. На даний момент вона має Державний акт на спірну земельну ділянку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, надав письмову заяву про розгляд цивільної справи за його відсутності, в якій позов не визнав. Третя особа - Відділ земельних ресурсів Волноваської РДА надав письмову заяву про розгляд цивільної справи без їх представника, прийняти рішення на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 152, 155 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Судом встановлено, що 25.03.1989 року позивач був прийнятий у члени садівницького товариства «Любитель-1». 01.09.1989 року йому була видана книжка члена садівницького товариства та надана у користування для садівництва земельна ділянка за №599 площею 0,0504 га (504 кв.м), розташована у м. Волноваха, Донецької області, по вул. Дачной, 23 квартал. На вказаній земельній ділянці позивач висадив фруктові дерева та у 1990 році почав будівництво садового будинку, яке тривало до 2008 року і до наступного часу не закінчено. Протягом вказаного часу позивач сплачував членські внески, обробляв земельну ділянку та збирав врожай овочів та фруктів. Земельна ділянка позивача у листопаді 2007 року була передана [PERSON], а 30.01.2008 року [PERSON] було прийнято до членів садівницького товариства і за їх заявами спірна земельна ділянка передана останній. 25.04.2008року [PERSON] звернулась із заявою до Волноваської міської ради про передачу їй безоплатно у власність земельної ділянки. Рішенням Волноваської міської ради від 30.05.2008 року № У/25-539 [PERSON] була дозволена розробка проекту землеустройства на передачу земельної ділянки у власність для ведення садівництва, а рішенням від 24.04.2009 року №У/35-811 затверджена технічна документація на земельну ділянку та передані у власність земельні ділянки № 542 та № 599 загальною площею 0,1008 кв.м. 24.06.2009 року [PERSON] отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку. Про вказані обставини позивачу, як члену садівницькогго товариства та користувачу спірною земельною ділянкою стало випадково відомо у травні 2009 року, після чого він звернувся до суду за захистом порушеного права. Позовні вимоги позивача, його пояснення у судовому засіданні підтвердили свідки: [PERSON], [PERSON], та [PERSON], які не мали підстав для оговору відповідачів і останні на це не вказували та які пояснили, що позивач дійсно протягом 20 років користувався спірною земельною ділянкою, обробляв її, збирав разом із своєю сім*єю врожай овочів та фруктів, а [PERSON] та [PERSON] на земельній ділянці вони ніколи не бачили. У суда немає підстав ставити під сумнів пояснення вказаних свідків, оскільки вони є незаінтересованими особами по справі, багато років знають сім*ю позивача, оскільки їхні земельні ділянки суміжні. Доводи позивача у тій частині, що він завжди вносив платежі до каси садівницького товариства за користування земельною ділянкою підтверджуються квитанціями, які збереглися: №33 від 11.02.2002 року, №546 від 29.08.2000 року, тобто товариство приймало від нього платежі вже після того, як позивач нібито був виключений із членів товариства. Квитанції за інші роки у позивача не збереглися, садівницьке товариство не надало суду доказів того, що позивач дійсно не вносив платежі за землю. Як вбачається із Статуту садівницького товариства «Любитель-1», справами садівницького товариства управляють збори уповноважених представників членів товариства, а в період між зборами - правління товариства. Виключення із списків садівницького товариства відбувається за рішенням правління товариства з наступним затвердженням зборами уповноважених членів садівницького товариства може бути виключений із членів товариства у випадку несплати членських взносів протягом року. Із протоколу № 6 загальних зборів членів садівницького товариства «Любитель-1» від 05.10.1997 року вбачається, що одним із питань, які розглядались на зборах, було виключення із членів товариства за несплату членських взносів за 1996-1997 роки та за засореність земельних ділянок та було постановлено: список боржників на 30 осіб до виключення із членів товариства затвердити (фактично 29 чоловік), у тому числі і позивач. Тобто рішення про виключення [PERSON] із членів товариства фактично не приймалось. Про виключення з членів товариства останньому не було відомо до травня 2008 року і тому позивач продовжував сплачувати, а товариство приймало від нього членські внески, що підтверджує той факт, що позивач продовжував залишатися членом товариства. Передача земельної ділянки №599 у листопаді 2007 року [PERSON] є незаконною, оскільки це протирічить Статуту товариства п.п.8,9 «а», ст. 12, ст.17 «в». Садівницьке товариство 19.11.2008 року зареєстровано як юридична особа (свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи серії АОО №182000). Правоустановчі документи на земельну ділянку товариства як юридичної особи відсутні. За цими ж підставами є незаконною передача земельної ділянки № 599 і [PERSON] Незаконним є рішення садівницького товариства від 15.07.2005 року про передачу земельної ділянки №599 [PERSON] та дозвіл на його приватизацію, оскільки заяву на прийом в члени товариства [PERSON] написала 24.01.2008 року та була прийнята в члени товариства, а рішення про приватизацію було прийнято задовго до її членства у товаристві. Враховуючи викладене, суд вважає, що Волноваська міська рада не мала права приймати рішення від 30.05.2008 року та від 24.04.2009 року і, відповідно, Державний акт на право власності на спірну земельну ділянку був виданий [PERSON] з порушенням встановленого порядку його видачі, враховуючи положення ч.5 ст. 35 ЗК України, де зазначено, що приватизація земельної ділянки громадянином - членом садівницького товариства здійснюється без згоди на те інших членів товариства, а [PERSON] залишався членом садівницького товариства, тому виділену йому земельну ділянку не було законних підстав передавати іншим особам. Дане твердження також витікає з положень ст.ст. 116, 118 ЗК України, де зазначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні, провадиться лише після вилучення ( викупу) її в порядку , передбаченому цим Кодексом. Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки до клопотання про одержання безоплатно у власність земельної ділянки, повинен додати згоду землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні інших осіб). Відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи № 182000 серія АОО від 19.04.1989 року та довідки АБ № 035903 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, СТ "Любитель-1" є юридичною особою, місцезнаходження якої - м.Волноваха Донецької області, вул. Дачна. Садівницьке товариство "Любитель-1", відповідно до п.1 розділу 1 Уставу створено на земельній ділянці площею 52,1 га, виділеної рішенням виконкому Волноваської райради народних депутатів № 236 від 21.09.1988 року із землекористування колгоспу "Прогрес". На підставі Державного акту на право користування землею Б № 002880, реєстровий номер 47 від 06.03.1989 року, земельну ділянку площею 52.1 га, яка на даний момент знаходиться в користуванні СТ "Любитель-1", частку якої площею 0.1008 га передано на праві власності [PERSON], передано в постійне безоплатне користування Волноваському "Райагробуду". На підставі витягу станом на липень 2010 року назва юридичної особи - Волноваський "Райагробуд" в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців записів не знайдено. Таким чином, СТ "Любитель-1" земельна ділянка в установленому законом порядку не виділялася, і воно користується земельною ділянкою, виділеною в користування Волноваському "Райагробуду", яке на даний момент не існує, дана земельна ділянка садового товариства "Любитель-1" розташована на землях Волноваської міської ради в межах населеного пункту м.Волноваха, згідно відповіді заступника начальника Відділу Держкомзему у Волноваському районі Донецької області № 1007 зем від 01.10.2010 року. З урахуванням зазначеного не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання права власності на спірну земельну ділянку, оскільки згідно положень ст. 12 ЗК України передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб належить до повноважень міських рад. Тому суд вважає за необхідне зобов"язати Волноваську міську раду прийняти рішення про підготовку документів для безоплатної передачі [PERSON] у власність земельної ділянки № 599 площею 0,0504 га по вул. Дачній, 23 в м.Волноваха в Садовому товаристві "Любитель-1", оскільки позивачем не використано право на безоплатну передачу йому земельної ділянки. Підлягають частковому задоволенню позовні вимоги стосовно стягнення витрат на правову допомогу адвоката [PERSON] , оскільки, по-перше, як вбачається з ордеру, вона надавала правову допомогу позивачеві та виступала в суді як представник, по-друге, згідно Постанови Кабінету Міністрів № 590 від 27.04.2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов*язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ і порядок їх компенсації за рахунок держави», граничний розмір витрат, пов*язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи, тобто з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути, з урахуванням тривалості судових засідань: 06.07.2009 року-149 хв., 15.09.2009 року-31 хв, 12.11.2009 року-49 хв., 969 гр. 80 коп. на правову допомогу. Щодо стягнення 1500 гривень за надання правової допомоги юрисконсультом [PERSON] то суд вважає, що ці вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав: з положень ст. 56 ЦПК України вбачається, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем в області права і за законом має право на надання правової допомоги. Доказами такого права та факту надання зазначених послуг може слугувати диплом спеціаліста з правознавства, договір про надання юридичних послуг ( правової допомоги) та квитанція, що підтверджує оплату послуг. Оскільки зазначені документи позивачем суду не надані, отже , підстав для задоволення цих вимог не вбачається. Окрім того, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення витрат на проїзд позивача з м.Києва до м.Волновахи, оскільки відповідно до ч.2 ст. 85 ЦПК України стороні , на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту) , а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. На підтвердження своїх витрат на проїзд позивач надав проїзні документи. Однак, оскільки відшкодування витрат на проїзд не передбачено, а вимоги щодо стягнення добових або компенсації втраченого заробітку чи за відрив від звичайних занять не заявлялися, позов в частині стягнення з відповідачів витрат, пов"язаних з переїздом до м.Волноваха, задоволенню не підлягають. На підставі ст. ст. 81,88 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути в частковому порядку на користь позивача 59 гр. 50 коп. судового збору по 14,86 гривень з кожного, 250 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення по 62,5 гривень з кожного, 969 гр. 80 коп. витрат на правову допомогу по 242,45 гривень з кожного .

Outcome: partial