Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-25 00:00:00

Позивачка 04 січня 2011 року звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, третя особа: Самарський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2011 року цивільну справу направлено для розгляду по підсудності до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою від 01 березня 2011 року цивільну справу прийнято до провадження Ленінського районного суду м.Дніпропетровська. В обґрунтування підстав звернення до суду із даним позовом [PERSON] зазначила, що із 22 лютого 2003 року по 27 жовтня 2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська 27 жовтня 2006 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із нею. На підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська №2-1725/02 від 16 травня 2006 року із відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини з його заробітку, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. Відповідач аліменти на утримання дитини сплачує не регулярно і не в повному обсязі, тому станом на 12 травня 2011 року має заборгованість по аліментам у розмірі 7 137,35 грн. Після уточнень позовних вимог позивачка просила суд стягнути з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], на свою користь заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 7137,35 грн., та неустойку за прострочення в розмірі 13939,03 грн., а також судові витрати по справі. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимоги посилалась на обставини зазначені в позові та надані суду докази. Відповідач [PERSON], будучи присутнім у судовому засіданні 13.05.2011 року, обставини позову визнав, але заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на свою незгоду із розрахунком заборгованості. В подальшому в судове засідання не зявився, незважаючи на те, що про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Причини своєї неявки у судове засідання не повідомив, письмових заяв про розгляд справи за своєю відсутністю суду не надсилав. Представник третьої особи Дніпропетровського міського управління юстиції Самарського відділу державної виконавчої служби, в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надали письмове клопотання, в якому просили справу розглядати без участі представника третьої особи. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що згідно актового запису № 656 від 05 грудня 2006 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Від спільного подружнього життя сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2008 року визнано [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у домоволодінні, розташованому за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Десантна, 23 зі зняттям його з реєстрації (а.с. 36-37). Самарським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2006 року стягуються із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі ? частини його заробітку (доходу) щомісячно на утримання сина [PERSON], [INFO], але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віку. Стягнення проводиться починаючи із 01 березня 2006 року і до повноліття дитини (а.с. 7). Згідно довідки розрахунку Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, станом на 01 травня 2011 року [PERSON] має заборгованість по аліментам у сумі 7 137,35 грн. Із даного розрахунку вбачається, що відповідач сплачує аліменти не систематично і не у повному розмірі (а.с. 11,33). Аналізуючи подані докази, суд приходить до висновку, що заборгованість [PERSON] по аліментам утворилася в силу причин, що викликані внаслідок неналежного виконання ним покладеного обовязку на утримання дитини. Відповідно до ч.4 ст.194 Сімейного кодексу України, заборгованість за аліментам стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття в разі винною поведінки платника. Згідно ст. 196 Сімейного Кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до ч.2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Однак, відповідачем не представлено доказів і судом не здобуто підстав до зменшення розміру неустойки, оскільки встановлено, що у відповідача інших утриманців немає, за станом здоровя є працездатний, а отже має можливість матеріально забезпечувати свою малолітню дитину. У судовому засіданні достовірно встановлено, що у розшуку відповідач у звязку із ухиленням від сплати аліментів не перебував, сплачував аліменти несистематично та не в повному обсязі із обєктивних причин, викликаних його недбалістю, у звязку із чим [PERSON] зобовязаний сплатити неустойку за кожен день прострочення, всього у розмірі 2194,05 грн. розрахунок якої за період із вересня 2009 року по 01.05.2011 року слід обраховувати, виходячи з того, що розмір неустойки за кожен місяць прострочення становитиме 30% суми несплачених аліментів за місяць, який має 30 днів, або 31% за місяць, який має 31 день. При цьому, сума боргу за попередній місяць не додається до заборгованості на наступний місяць, а отже неустойка має нараховуватись за кожен місяць окремо від визначеного розміру аліментів без додавання суми нарахованих аліментів. Таким чином, оцінивши надані позивачем докази, розглянувши спір в межах заявлених вимог, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, у звязку із чим із [PERSON] на користь [PERSON] підлягає до стягнення сума заборгованості за аліментам у розмірі 7\~137 грн. 35коп. та неустойка за прострочення сплати аліментів у розмірі 2194 грн.05 грн. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд враховує, що відповідач від сплати судових витрат не звільнений, позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення, тому із [PERSON] на користь позивачки також належать до стягнення документально підтвердження судові витрати пропорційно до задоволених вимог у сумі 259 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial