Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-15 00:00:00

10.01.2011 р. позивачка звернулася до суду з позовом, який в ході розгляду уточнювала, та просить ухвалити рішення: 1-про визнання її спадкоємцем 4 черги, щодо майна померлого [PERSON] як такою, що постійно проживала разом з ним до дня смерті та на час відкриття спадщини, а тому прийняла спадщину у виді 44/100 частин будинковолодіння,що по вул. Стеценка,27,у м. Корсуні-Шевченківському; 2-про встановлення факту перебування позивачки на утриманні померлого; 3-про встановлення факту постійного проживання позивачки із спадкодавцем [PERSON] однією сім»єю до дня його смерті; 4- про визнання майна померлого спільною сумісною власністю подружжя; 5-про визнання за позивачкою після смерті [PERSON] право власності на спадкове майно - 44/100 частини будинковолодіння № 27 по вул. Стеценка у м. Корсуні-Шевченківському, як на частку в спільній сумісній власності. Свій позов позивачка мотивує тим, що вона з [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі , який 30.07.1982 р. було розірвано, майно по рішенню Корсунь-шевченківського районного суду було розділене, в т.ч. і спірний будинок. 44/100 частини якого були визнані за позивачем, як власником ( а.с. 11), але вони продовжували жити однією сім»єю і вести спільне господарство у спірному будинку №27 по вул. Стеценка, у м. Корсуні-Шевченківському,що належав їм, як співвласникам,після розподілу, до дня смерті [PERSON], який помер 25.12. 2002 р Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 44/100 частини вказаного будинковолодіння, і у цій частині, позивачка продовжує проживати на даний час та утримує дану частину будинку. Позивачка до дня смерті померлого перебувала на його утриманні,поховала як чоловіка, а тому і вважає,що має право на вказане спадкове майно. Представник позивачки по довіреності [PERSON] до суду не з»явився, але направив дві заяви з проханням слухати справу у його відсутність. Представник відповідача Корсунь-Шевченківської міської ради, також не з»явився, до суду направлено заяву за підписом міського голови з клопотанням слухати справу у відсутність представника. Представник відповідача [PERSON], яку спочатку судом було притягнуто в якості 3-ї особи без самостійних вимог щодо предмета спору, а потім в якості співвідповідача, бо був відсутній позивач і його представник, позов не визнав і пояснив,що позивачка з померлим всім майном розділилася ще у 1982 р.,жили вони окремо, кожен у виділеній судом частині, маючі окремі входи-виходи, у спірну частині будинку не внесли суттєвих змін,не покращували його суттєво,вкладаючи значні кошти, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Окрім того, [PERSON] суду пояснив,що на час смерті спадкодавця,тобто на 2002 р. діяв ЦК України 1963 р., який передбачав лише 2 черги спадкоємців,до яких позивачка не відносилася, а про перебування позивачки на утриманні померлого не доведено, а тому всі вимоги є безпідставними і у їх задоволенні просить відмовити. Представник 3-ї особи - державний нотаріус [PERSON] направила до суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність та надала суду документи по виданій спадщині після смерті [PERSON] в користь його онуки [PERSON] Суд, заслухавши думку представника [PERSON]- [PERSON], заслухавши свідків, вивчивши матеріали справи, в т.ч. і документи спадкової справи, вважає,що у позові необхідно відмовити за недоведеністю та безпідставністю вимог. Згідно ст. ст.10,11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, оскільки цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а тому на запитання суду про надання інших доказів, крім наданих, чи неможливості їх витребування і необхідність цієї дії судом, пояснено,що всі докази надані, а тому суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з»ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об»єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що відмову у його задоволенні. У судовому засіданні встановлено,що у липні 1982 р. було розірвано шлюб між позивачкою та [PERSON] та проведено поділ майна, в т.ч. і спірний будинок № 27 по вул. Стеценка,27, що у м. Корсуні-Шевченківському,згідно рішення районного суду ( а.с. 11), та виділено померлому 44/100 частини будинковолодіння.. Рішення було виконане, зареєстроване у ВБТІ, сторони обладнали кожен собі свій вхід у будинок. Тобто єдиним власником вказаної спірної частини будинку, а саме: 44/100 з 1982 р. став [PERSON], який помер 22.12.2002 р.( а.с. 57), та який на своє майно заповіту не залишив, а тому спадщину після його смерті прийняла відповідачка [PERSON] за законом, як онука померлого, в зв»язку зі смертю батька, як спадкоємець 1 черги, відповідно до ст. 529 ЦК України 1963 р. ( а.с.51,52), та частково така була видана їй Корсунь-Шевченківською держноткоторою ( ( а.с. 54). А тому на час відкриття спадщини,тобто на грудень 2002 р., позивачка не могла бути спадкоємцем 4 черги,як особа яка постійно проживала із спадкодавцем,бо на той час діяв ЦК України 1963 р., який передбачав лише 2 черги спадкоємців. Допитані у судовому засіданні свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON] суду пояснили,що позивачка і померлий жили у всьому будинку, але суттєвих змін у спірну частину будинку не внесли, бо проводили лише біжучий ремонт. Відповідно до ст.ст. 24,25 КЗПШС України, що діяв до 2004 р., позивачка могла ставити питання про визнання права власності на частину спірної частини будинку, якби з її участю у дану частину будинку були внесені суттєві зміни, перебудови, і дана частина суттєво збільшилася у вартості. Таких доказів суду не надано, а тому суд відмовляє у цій частині позову за недоведеністю. З цих же підстав не можна визнати і спірну частину будинку спільною сумісною власністю подружжя, оскільки спірна частина будинковолодіння не була придбана в період шлюбу,та після розподілі будинку між позивачкою і померлим не збільшилася суттєво у вартості, бо не придбана внаслідок спільної праці,сторони з 1982 р. не були подружжям. Не надано суду і будь яких доказів того, що позивачка перебувала на утриманні померлого, відповідно до ст.531 ЦК України 1963 р. А сам факт проживання у спірній частині будинку позивачки, поховання нею спадкодавця,не є підставою для задоволення позову з цих підстав. Окрім того, з даними вимогами позивачка вже зверталася до суду у листопаді 2003 р., але потім відмовилася від своїх вимог і справа була закрита провадженням саме з цих підстав ( а.с. 84), а тому ще раз звертатися до суду з такими ж вимогами позивачка була не вправі. Але оскільки предмет спору був один, але у даному позові крім позивачки і матері неповнолітньої на той час [PERSON]- [PERSON], мається ще один відповідач-міськрада та третя особа -Корсунь - Шевченківська держнотконтора,то судом позов і в цій частині розглянуто по суті та відмовляється у його задоволенні за відсутністю підстав. Відповідно до роз»яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про практику у справах про спадкування»дійсно справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів,що мають юридичне значення,які можуть вплинути на спадкові права й обов»язки інших осіб та ( або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. А тому позов суд розглядає в порядку позовного провадження, але з урахуванням вказаної ухвали суду від 21.11.2003 р., відмовляє і у цій частині позову. Що стосується встановлення факту постійного проживання позивачки з померлим однією сім»»єю не менше 5 років на час відкриття спадщини, не надає ніяких правових наслідків, оскільки даний факт повинен впливати на права і обов»язки інших спадкоємців, а даний факт на такі не впливає,бо ст. 1264 ЦК України 2004 р., яка передбачає правові наслідки для позивачки, почала діяти лише з 1.01.2004 р., а тому на час відкриття спадщини,тобто на грудень 2002 р. дана норма закону не діяла, в зв»язку з цим суд відмовляє у задоволенні позову і в цій частині. Таким чином, на підставі викладено, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову через недоведеність та відсутність підстав для задоволення , щодо: 1-визнання позивачки спадкоємцем 4 черги на майно померлого [PERSON], як особи, яка на день смерті проживала у спірній частині спадкового будинку та прийняла спадщину, через відсутність законних підстав для цього, тобто відсутність ст. 1264 ЦК України на день відкриття спадщини; 2-про встановлення факту перебування позивачки на утриманні,- через відсутність законних підстав для цього,бо мається ухвала суду від 21.11.2003 р. про закриття справи провадженням через відмову позивачки від даних вимог; 3-про встановлення факту постійного проживання позивачки із спадкодавцем однією сім»єю до дня його смерті, - через відсутність законних підстав для цього та відсутністю юридичного значення даного факту; 4-про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя через відсутність законних підстав для цього; 5-про визнання за позивачкою права власності на спірну спадкову частину будинковолодіння, як на частку у спільній сумісній власності, за недоведеністю позовних вимог. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову,тому витрати позивачки по справі покладаються на неї.

Outcome: dismissed