Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом, в якому вказала, що відповідачка по справі [PERSON] 15 липня 2005 року позичила у неї пять тисяч доларів США, на термін від чотирьох місяців. Потім цей термін 22.12.2005 року було продовжено до травня місяця 2010 року. Однак у визначений термін відповідачка суму боргу не повернула і на неодноразові її звернення з приводу повернення боргу, відповідачка свої зобовязання щодо повернення боргу не виконала і не бажає виконувати. Просила стягнути з відповідачки [PERSON] на її користь 39700 грн. боргу за договором позики, 350 гривень витрат на правову допомогу, 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи та 397 грн. державного мита. В судове засідання позивачка надала до суду заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги та просила справу розглянути у її відсутність та у разі неявки відповідачки справу просила розглянути в заочному порядку. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася належним чином повідомлена. Заяв та заперечень до суду не надійшло. Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може винести заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, а саме: копію розписки від 15.07.2005 року в якій зазначено, що [PERSON] взяла 5000 дол. США у [PERSON] на термін від 4 місяців, та 22.12.2005 року цей термін продовжено до травня місяця 2010 року (а.с.11) та оригінал даної розписки, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п.2 ст. 509 ЦПК України зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.. 11 ЦПК України, в яких вказано, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно п.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст.. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно ст.610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), оскільки відповідно ч.1 ст.612 ЦК України божник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначену родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошовий коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ч.2 ЦК України, на підтвердження договору позики та його умов, можуть бути представлені розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання позикодавцем позичальнику грошової суми. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.. 625 цього кодексу, а саме боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Встановлено, що 15.07.2005 року відповідачка по справі [PERSON] уклала договір позики з [PERSON], за яким отримала 5000 тис. дол. США у позивачки [PERSON] (а.с.11), та даний борг не повернула. Отримання позикодавцем - позивачем позичальнику - відповідачу грошової суми, а саме 5000 тис. дол. США підтверджується оригіналом розписки, наданою суду позивачкою до початку судового засідання. Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цих кодексом. Відповідачка ні заперечень, ні жодних доказів до суду не надала. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів в порядку, передбаченому ст. ст. 185,187,189 ЦПК України. Згідно ст. 60 ч. 1 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.. 545 ЦК України зазначено, що прийнявши виконання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці,яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. Відповідно до ст. 79, 84 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат, їх несуть сторони. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи встановлено, що відповідно до квитанції №105 від. 11.10.2010 року позивачці [PERSON] адвокатом [PERSON] була надана правова допомога, на яку позивачка понесла витрати в сумі 350 грн. (а.с. 13).

Outcome: approved