Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-17 00:00:00

Лікар-психіатр Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф. Мальцева [PERSON] звернувся до суду із заявою про госпіталізацію хворого [PERSON] в примусовому порядку. Заява обґрунтована тим, що 12 листопада 2010 року за направленням лікаря-психіатра Новосанжарської ЦРЛ на стаціонарне лікування в психіатричну лікарню поступив хворий [PERSON], [INFO], з діагнозом: хронічний маячний розлад. Згідно направлення [PERSON] хворіє на тяжкий психічний розлад, виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку як для нього, так і для оточуючих. В судовому засіданні лікар підтримав свою заяву, просить прийняти рішення про примусову госпіталізацію хворого [PERSON] до психіатричного стаціонару, оскільки усвідомленої згоди на лікування він не надає. Особа, щодо якої внесено заяву про госпіталізацію, - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечував. Суд, заслухавши пояснення лікаря та хворого, думку прокурора та вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 12 листопада 2010 року за направленням лікаря-психіатра Новосанжарської ЦРЛ на стаціонарне лікування в психіатричну лікарню поступив хворий [PERSON], [INFO], з діагнозом: хронічний маячний розлад. Психічні розлади у хворого почалися з жовтня 2009 року після того, як у нього було діагностовано ерозивний гастрит. Спершу зявилася депресивно-іпохондрична симптоматика, хворий займався самолікуванням, після чого його стан погіршився. Проходив курс лікування в ЦРЛ. Періодично висловлював ідеї відношення, отруєння, спрямовані на родичів. Навесні поточного року його стан погіршився, відновилися маячні ідеї відношення, переслідування. В червні поточного року почав звинувачувати матір в отруєнні, відмовлявся приймати їжу, приготовану нею. Лікарем-психіатром ЦРЛ 10.06.2010 року направлявся на стаціонарне лікування, але від лікування відмовився. В подальшому продовжував вести себе неадекватно, конфліктував з родичами, висловлював ідеї відношення, переслідування. Протягом останніх чотирьох днів перед госпіталізацією відмовлявся від прийому їжі. Як вбачається із заяви матері хворого [PERSON], він вів себе неадекватно, був «буйний», погрожував, що «всіх постріляє», ховається від неї, бігає по селу. Згідно ст. 14 Закону України Про психіатричну допомогу особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. [PERSON] хворіє на тяжкий психічний розлад, внаслідок якого він виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку як для нього, так і для оточуючих. Його лікування можливо лише в умовах психіатричного стаціонару. За висновком комісії лікарів-психіатрів ПОКПЛ ім. О.Ф.Мальцева від 13.11.2010 року [PERSON] встановлено клінічний діагноз: гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії, параноїдний синдром. В даний час хворий потребує госпіталізації до психіатричного стаціонару в примусовому порядку. За таких обставин суд приходить до висновку, що заява лікаря-психіатра підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved