Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з цим позовом та просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 25.05.1993 року Житомирським міським відділом ЗАГС, актовий запис за №1047, залишити на її вихованні дочку [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі ? частки заробітної плати щомісячно. В обґрунтування позову позивач посилається на те, з 25 травня 1993 року вона перебуває в шлюбі з відповідачем, від якого у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Відповідач не піклується про створення нормальних сімейних стосунків, не дбає про матеріальне забезпечення сімї, не надає матеріальної допомоги на утримання дочки, поводиться негідно в сімейних відносинах. Відповідач залишив сімю та пішов проживати до іншої жінки. Своїми діями відповідач ухиляється від виконання сімейних та батьківських обовязків, не бере участі у веденні домашнього господарства, не вносить вклад до сімейного бюджету. Фактично дитина залишилася на її повному утриманні. Відповідач має постійну роботу та стабільний заробіток та має можливість утримувати їхню доньку. В судовому засіданні позивач позовнні вимоги підтримала та просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти розірвання шлюбу, щодо стягнення аліментів то не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дочки в розмірі ? від його доходу. Дослідивши надані докази по справі, суд встановив наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 травня 1993 року (а.с. ), від якого мають неповнолітню дитину: дочку [PERSON], [INFO], (а.с.9). Згідно довідки КП Новоград-Волинської міської ради «Новоград-Волинськжитлосервіс» слідує, що неповнолітня дочка сторін [PERSON], [INFO] знаходиться на утриманні позивача (а.с.8) Різниця в поглядах на права та обовязки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між позивачем та відповідачем. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сімї, про що свідчить той факт, що протягом певного періоду часу вони спільно не проживають і не підтримують шлюбних відносин, які поновлювати наміру не мають. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сімї неможливе. За таких обставин суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них, тому є підстави для розірвання шлюбу. Отже, суд приходить до переконання про задоволення позову в частині розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Вище вказаними нормами Сімейного кодексу України та розясненнями Пленуму ВСУ України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що в разі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч.2 ст.51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач здоровий та працездатний, офіційно працює в ТОВ «ВО Техна» та займає посаду штампувальника, має стабільний щомісячний дохід, інших утриманців не має, не приймає участі в утриманні неповнолітньої дитини, належної матеріальної допомоги на її утримання не надає, а тому суд приходить до висновку, що він спроможний частково сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові, що буде відповідати як інтересам дитини та позивача, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів. Суд вважає позовні вимоги позивача дещо безпідставно завищеними і задовольняє їх частково стягує з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дочки [PERSON] 11 лютого 2012 року, починаючи стягнення з 23 травня 2011 року. Отже, позов в частині стягнення аліментів обґрунтований і підлягає задоволенню частково. Суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 59,50 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Outcome: partial