Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-15 00:00:00

02 лютого 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до СТОВ Надія-Агро про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 110000,00 грн.. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що в серпні місяці 2001 року віж [PERSON] та СТОВ «Надія-Агро»був укладений договір про надання позики відповідно до якого [PERSON] зобовязувався надати відповідачу позику шляхом внесення готівки до каси, залишати свою заробітну плату на протязі 6 років, а також передавати матеріальні цінності для діяльності товариства, а СТОВ «Надія-Агро»було зобовязане повернути позику до 01 січня 2010 року з індексацією відповідно до росту мінімальної заробітної плати. На виконання умов договору позики позивач передав відповідачу 1500,00 грн., запасні частини на суму 1001,00 грн., картопляний комбайн вартістю 3000,00 грн., оплатив вартість майнового паю в сумі 1277,00 грн., та залишив заробітну плату з 2001 року по 2007 рік 18915,00 грн.. З урахуванням уточнених позовних вимог [PERSON] вважає, що заборгованість за договором позики з урахуванням індексації до рівня росту мінімальної заробітної плати, компенсації за несвоєчасне повернення позики, трьох відсотків річних складає 110000,00 грн. та просить стягнути з СТОВ «Надія-Агро»96000,00 грн. та картопляний комбайн КПК-3 вартістю 14000,00 грн., а також судові витрати. 10 лютого 2011 року СТОВ„Надія-Агро, звернулося до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору на позику грошових коштів від 01 серпня 2001 року, який обґрунтовує тим, що договір на позику грошових коштів фактично не укладався, директор СТОВ «Надія-Агро»[PERSON] договір позики не підписував, оскільки на посаду директора був призначений 31 серпня 2001 року та просить визнати договір на позику грошових коштів від 01 серпня 2001 року недійсним, стягнути з [PERSON] на користь СТОВ «Надія-Агро»судові витрати та витрати на правову допомогу. Позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримали, пославшись на обставини, зазначені в позовній заяві, просили первісний позов задовольнити в повністю, зустрічний позов не визнали. Представники відповідача за первісним позовом СТОВ «Надія-Агро» - [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнали, просили відмовити у задоволенні. Зустрічний позов підтримали, просили задовольнити повністю з підстав, зазначених у зустрічній позовній заяві, а також пояснили, що [PERSON], будучи директором СТОВ «Надія-Агро»не підписував договір на позику грошових коштів від 01 серпня 2001 року та інших бухгалтерських документів, позивач [PERSON] та його представник [PERSON] на обгрунтування первісних позовних вимог надали оригінали бухгалтерських та інших документів з підробленими підписами директора СТОВ «Надія-Агро». На підтвердження своїх доводів посилались на висновок судової почеркознавчої експертизи № 732ц від 04 квітня 2011 року. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову [PERSON] слід відмовити повністю, зустрічний позов СТОВ «Надія-Агро»підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що правовідносини з приводу укладення договору позики між сторонами виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року та продовжують існувати після набрання ним чинності, тому положення цього Кодексу, відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень, має застосовуватись до вказаних правовідносин. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України 2003 року, яка повністю кореспондується зі ст. 374 ЦК України 1963 року, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, договір позики належить до реальних договорів, так як вважається укладеним з моменту передання грошей або речей. Відповідно до ст. 44 ЦК України 1963 року, угоди державних, кооперативних та інших громадських організацій між собою та громадянами повинні укладатись в письмовій формі. Відповідно до ст. 208 ЦК України 2003 року правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч.1 ст.206 ЦК України, належить вчиняти у письмовій формі. Відповідно до ст. 376 ЦК України 1963 року та ст. 1051 ЦК України 2003 року позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» угода може бути визнана недійсною з підстав, передбачених законом, і тому суд в кожній справі повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. Відповідно до вимог ч.2 ст.207, ч.3 ст.215 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин має бути визнаний судом недійсним. В обґрунтування позовних вимог та на підтвердження факту укладання договору позики позивач за первісним позовом [PERSON] посилається на оригінал договору на позику грошових коштів від 01 серпня 2001 року, згідно з яким [PERSON] на протязі двох місяців повинен внести в касу СТОВ «Надія-Агро»грошову позику в сумі 1500,00 грн., шість років залишати оплату праці і вносити матеріальні цінності на розвиток товариства, а СТОВ «Надія-Агро»зобовязується повернути грошову позику до 01 січня 2010 року з урахуванням індексу зростання мінімальної заробітної плати (а.с. 117). Договір від імені СТОВ «Надія_Агро»підписаний директором [PERSON] На підтвердження передачі грошових коштів та товарно-матеріальних цінностей в позику позивач за первісним позовом [PERSON] надав квитанцію до прибуткового касового ордеру №3 від 29.08.2001р. на суму 300,00 грн. (а.с. 118), квитанцію до прибуткового касового ордеру № 6 від 10 вересня 2001 року на суму 600,00 грн. (а.с.119), квитанцію до прибуткового касового ордеру № 11 від 29 вересня 2001 року на суму 600,00 грн. (а.с. 120), накладну №114 внутрігосподарського призначення від 02 квітня 2003 року (а.с. 122), акт приймання передачі картопляного комбайна КПК-3 від 02 квітня 2003 року (а.с.124), акт приймання передачі матеріальних цінностей від 21 листопада 2001 року (а.с.128), видатковий касовий ордер від 14 вересня 2006 року на суму 1277,23 грн. (а.с.111). Відповідно до підпункту «з»пункту 8.2. Статуту СТОВ «Надія-Агро», в редакції чинній на час укладення спірного договору позики, до компетенції зборів учасників Товариства належить затвердження угод, укладених на суму, що перевищує 1500,00 грн., відповідно до п.8.10. цього ж Статуту дирекція товариства вирішує усі питання діяльності Товарситва за винятком тих, що належать до виключної компетенції зборів учасників. (а.с. 129-137). Наказом № 2 від 31 серпня 2001 року [PERSON] прийнятий на посаду директора СТОВ «Надій-Агро»з 31 серпня 2001 року, що підтверджується трудовою книжкою УКР № 0974206 від 21 травня 2000 року та Контрактом від 01 вересня 2001 року (а.с. 30, 113-115). Таким чином, на час укладання спірного договору [PERSON] не був директором СТОВ «Надія-Агро», а відтак і не мав повноважень на укладення угод від імені СТОВ «Надія-Агро». Оспорюваний договір на позику грошових коштів не може мати будь-яких юридичних наслідків, не може бути підставою для виникнення цивільно-правових відносин, оскільки від імені позикоодержувача СТОВ «Надія-Агро»повноважним представником не підписувався. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Висновком судової почеркознавчої експертизи № 723ц від 04 квітня 2001 року не виявилося можливим встановити, що саме [PERSON] підписав договір на позику грошових коштів від 01 серпня 2001 року, та встановлено, що підписи від імені [PERSON] на квитанції до прибуткового касового ордеру №3 від 29.08.2001р., квитанції до прибуткового касового ордеру № 6 від 10 вересня 2001 року, квитанції до прибуткового касового ордеру № 11 від 29 вересня 2001 року, накладній №114 внутрігосподарського призначення від 02 квітня 2003 року, акті приймання передачі картопляного комбайна КПК-3 від 02 квітня 2003 року, акті приймання передачі матеріальних цінностей від 21 листопада 2001 року виконані не [PERSON]. (а.с. 171-176). За таких обставин, зустрічний позов підлягає задоволенню - договір на позику грошових коштів від 01 серпня 2001 року, укладений між [PERSON] та СТОВ „Надія-Агро слід визнати недійсним, в задоволенні первісного позову необхідно відмовити, оскільки позивачем [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених вимог. В порядку розподілу судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] на користь СТОВ «Надія-Агро»підлягають стягненню 8,50 грн. судового збору, 37,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 787,92 грн. витрат, повязаних з проведенням експертизи, 2000,00 грн. витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved