Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-11 00:00:00

16 серпня 2010 року, [PERSON], звернулася до суду з позовом до Пасажирського вагонного депо [PERSON] залізниці, про поновлення на роботі і стягнення заробітної платні за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, в якому зазначила, що працювала в підприємстві відповідача з вересня 1995 року. Останнім часом, а саме з 22 жовтня 2003 року, переведена провідником пасажирського вагону міжнародного сполучення 5 розряду за контрактом. Наказом від 26 липня 2010 року вона була звільнена з вказаної посади на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України. Вважає наказ про своє звільнення незаконним, у звзязк з тим, що була відсутні з поважних причин на робочому місці і тому прогулу не вчиняла, у звязку з чим просила суд поновити її на роботі, стягнувши середній заробіток за час вимушеного прогулу. Також зазначила, що з звязку з порушенням її право на працю та незаконним звільненням їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 5000 гривень. Також просила суд стягнути понесені нею судові витрати на оплату витрат на правову допомогу в розмірі 5000 гривень. В судовому засіданні, позивачка та її представник свої позовні вимоги підтримала, підтвердили викладені в позові обставини, та просили суд позов задовольнити. Представник відповідача, позовні вимоги [PERSON] не визнав, пославшись на те, що остання, вчинила адміністративний проступок, у звязку з чим була притягнута до адміністративної відповідальності. Протокол про її затримання не складався, а тому є достатні підстави вважати, що саме з неповажних причин, [PERSON], була відсутня на своєму робочому місці з 03.00 годин 19.07.2010 по 07.05 годину 20.07.2010 року. У звязку з чим просив в задоволенні позову відмовити. Суд вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи дійшов наступного. Як встановлено в судовому засіданні наказом № 672 від 07.09.1995 року, [PERSON], була прийнята до Пасажирського вагонного депо [PERSON] залізниці на посаду комплектувальника білизни. У вказаному підприємстві вона працювала на різних посадах, а останнім часом з 22.10.2003 року, відповідно до наказу №725, провідником пасажирського вагону міжнародного сполучення 5 розряду. 22 липня 2003 року, між Пасажирським вагонним депо [PERSON] та [PERSON], було укладено контракт №304. 19 липня 2010 року, [PERSON], перебувала на своєму робочому місці а саме в вагоні №1, потягу №66 сполученням «Миколаїв-Москва». Під час стоянки на станції «Харків-пасажирський», працівниками Харківської обласної митниці проводилася перевірка митних правил, та було виявлено провіз не задекларованого вантажу, та після зясування його належності [PERSON], остання на вимогу працівників митної служби залишила вагон, для складання адміністративного протоколу. Згідно протоколу державної митної служби України, про порушення митних правил №156/80700/10 від 19.07.2010 року, в 02.05 годин на ст. Харків-пасажирський, в вагоні №1 було виявлено не задекларований вантаж, за що провідника вагону [PERSON], притягнуто до адміністративної відповідальності. Як пояснила в судовому засіданні, допитана в якості свідка начальник потяг [PERSON], вона була викликана працівниками митної служби до вагону №1, персі відправленням потягу. Прибувши на місце, вона не змогла зайти до вагону у звязку з великою кількістю працівників митної та інших перевіряючи служб. Працівники митніці та прикордонної служби повідомили її про те, що вони знімають з потягу с задекларований вантаж та провідників вагонів, в тому числі і [PERSON]. Крім тога сама [PERSON], попередила її про те, що її затримано для складай адміністративного протоколу та надання пояснень працівникам митної та прикордонної служби. Підтвердила [PERSON] і той факт, що [PERSON], телефонувала їй я повідомила про те, що не може виконати її вимогу, оскільки жодним потягом попутно: напрямку, вона не зможе наздогнати потяг №66 сполученням «Миколаїв-Москва». Той факт що в 07.05 годину 20.07.2010 року [PERSON], знаходилася на своєму робочому місці свідок підтвердила. Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений ш невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку йог чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише ; випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Виходячи з вище викладеного, суд вважає, що підстави вважати, що [PERSON], з неповажних причин була відсутня на своєму робочому місці з 03.00 годин 19.07.2010 по 07.05 годину 20.07..2010 року відсувні, а відповідно її звільнення за прогул є незаконні, у звязку з чим на підставі ст. 235 КЗпП України вона підлягає відновленню на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до наданої суду довідки, №359 від 29.07.2010 року, за травень червень 2010 року позивачці було нараховано всього 7144.79 гривень. З урахуванням кількості робочих днів за цей період її середньоденний заробіток складав 140.09 гривень. За таких обставин на її користь необхідно стягнути в якості середнього заробітку за час вимушеного прогулу грошові кошти в розмірі 140.09Х92=12888.28гривень, без врахування сум податків та платежів. Обґрунтованими суд вважає і позовні вимоги позивачки, щодо відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.237-1 КЗпП України, оскільки незаконне звільнення призвело до того, що позивачка була вимушена вдаватися до додаткових зусиль для організації свого життя, при цьому достатньою компенсацією моральної шкоди суд вважає 2000 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати в розмірі 146 гривень - судового збору та 120 гривень - витрат на інформаційно-технічне забезпечення, а на користь позивачки 5000 гривень понесених нею витрат на правову допомогу. На підставі наведеного,

Outcome: approved