Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-25 00:00:00

Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») 10 листопада 2008 року звернувся до Амур- Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення. У звязку із передачею цивільної справи на розгляд по підсудності, ухвалою від 10.04.2009 року цивільну справу прийнято до провадження Ленінського районного суду м.Дніпропетровська. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у відповідності до п.7.1 кредитного договору № DNG0GK00002257, від 27 серпня 2007 року Банк зобовязувався надати відповідачу кредит у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 393 900,00грн. на наступні цілі : 303 000,00грн. - на придбання нерухомості, а також у розмірі 90 900,00грн. на сплату страхових платежів, строком до 27 серпня 2037 року, а Відповідач зобовязувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до п.7.1 кредитного договору, відповідач зобовязувався в період із 21 по 28 число кожного місяця сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості. У визначений період оплати відповідач зобовязувався щомісячно сплачувати банку 4 754 грн. 81 коп. для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісії, а також інших витрат банку відповідно до п.п.7.1. кредитного договору. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 27 серпня 2007 року сторони уклали договір іпотеки № DNG0GK00002257, згідно із п.35.3 якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, що належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 27 серпня 2007 року, а саме : домоволодіння, загальною площею 45,1 кв.м., житловою площею 31,6 кв.м., розташоване за адресою : м.Дніпропетровськ, пров.Манежний, 10. Позивач зазначає, що свої зобовязання за кредитним договором виконав, кредит відповідачу у розмірі 393 900,00 надав, але зі своєї сторони останній свої зобовязання за договором виконав частково, тому станом на 24.10.2008 року його заборгованість перед банком складається із : -305 073 грн. 60 коп. - основного боргу; -41 751 грн. 06 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -6 029 грн. 19 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; -9 299 грн. 39 коп - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Посилаючись на викладені обставини, положення вимог ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України, ч.І ст. 33, 4.2 ст.39, ч.І ст.40 Закону України «Про іпотеку», просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNG0GK00002257 від 27 серпня 2007 року в розмірі 362 153 грн. 24 коп. звернути стягнення на домоволодіння, загальною площею 45,1 кв.м., житловою площею 31,6 кв.м., розташоване за адресою : м.Дніпропетровськ, пров.Манежний, 10, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від імені Відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Виселити громадянина, який зареєстрований і проживає у житловому будинку, розташованому за адресою : м.Дніпропетровськ, пров.Манежний, 10, зі зняттям із реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Дніпропетровська. Стягнути із Відповідача судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю - [PERSON], позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач - [PERSON] у попередньому судовому засіданні визнав обставини одержання кредиту на придбання будинку у сумі 303 000,00грн. та допущені зі сеоєї сторони порушення умов кредиту щодо своєчасності та повноти внесених платежів на погашення кредиту. Заперечував з приводу надання банком кредиту на сплату страхових платежів у розмірі 90 900,00 грн. та розрахунку його заборгованості із урахуванням цієї суми. Позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення, посилаючись на безпідставність вимог, повязаних із достроковим стягненням наданого кредиту. В подальшому будучи належним чином повідомлений про час та день судового розгляду у судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Причини своєї неявки у судове засідання не повідомив, письмових заяв про розгляд справи за своєї відсутністю до суду не надсилав. За згодою представника позивача, розгляд справи проводився без участі відповідача, що не зявився. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.І ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням на дострокове стягнення кредитних коштів за рахунок предмета іпотеки, що виникло в силу укладеного кредитного договору у звязку із порушенням умов основного виконання. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, зясувавши обставини по справі, дослідивши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобовязання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобовязання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. В ході судового розгляду встановлено, що від 27 серпня 2007 року між Банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № Бм000к00002257, згідно умов п.2.1.1, п.7.1 якого Банк зобовязувався надати Позичальникові кредитні кошти шляхом : надання готівки через касу на строк із 27 серпня 2007 року по 27 серпня 2037 року включно, у вигляді неповновлювальної лінії у розмірі 393 900,00 грн. на наступні цілі : 303 000, 00 грн. на придбання нерухомості, а також у розмірі 90 900,00 грн. на сплату страхових платежів у випадках і в порядку, передбачених п.п. 2.1.З., 2.2.7. даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту Згідно п.7.1. для погашення заборгованості Позичальник повинен щомісяця, в період сплати, яким вважається період із 21 по 28 число кожного місяця, надавати Банку кошти у сумі 4 754,81грн., що складаються із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. У відповідності до п.5.1. Договору, даний договір діє у частині сплати винагороди за надання фінансового інструменту, згідно із п.7.1. Договору набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами, в інших частинах - з моменту надання Позичальником розрахункових документів або оформлених касових документів з метою використання кредиту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі виданих Позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобовязань за цим Договором (а.с.5-7). Таким чином, за змістом предмету кредитного договору, Банк зобовязувався в межах чітко визначеної кредитним договором суми та строку, по мірі виникнення у клієнта потреби у позичкових коштах надати Позичальнику кошти або готівкою або шляхом перерахування їх на відкритий клієнту банківський рахунок. Обставини з приводу наданого Банком кредиту на умовах укладеного кредитного договору та у розмірі 303 000, 00 грн. на придбання нерухомості відповідачем визнані, тому в силу ч.І ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають. У відповідності до ч.І СТ.10664ДК України, за договором банківського рахунку банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій. За змістом ст.1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів, банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обовязки сторін, повязані із кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд зауважує, що в умовах кредитного договору № DNG0GK00002257 від 27 серпня 2007 року номер відкритого Банком Позичальнику рахунку для перерахування коштів в межах встановленого кредитного ліміту відсутній. Згідно статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК У країни, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. У відповідності до п.2.2.2, 2.2.3 Кредитного договору, позичальник зобовязувався здійснювати погашення кредиту у дату оплати та сплачувати проценти за користування кредитом згідно із п.п.2.3.1, 2.3.2, 2.3.3., 4.1, 4.2, Договору. За правилом ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається із розрахунку (а.с.4), наданого позивачем в обґрунтування доводів щодо порушення позичальником умов кредитного договору, в період із 26.08.2008 року по 21.09.2008 року допустимий залишок заборгованості по кредиту у сумі 301 763,85 грн. збільшився до 304 763,55 грн.. Станом на 24.10.2008 року залишок поточної заборгованості позичальника по кредиту становить 301 793,83 грн., сума заборгованості, термін якої минув складає 3 279,77 грн., заборгованість про процентам - 41 751,06 грн., комісії - 6 029, 19 грн. та пені 8 260,64 грн. Водночас, незважаючи на покладений обовязок доказування позовних вимог, будь-яких доказів з приводу відкритого позичальнику банківського рахунку, виписок по банківському рахунку у підтвердження кредитування рахунку, інших розрахунково-касових документів чи то платіжних доручень від відповідача, як позичальника, що свідчили б про здійснення Банком траншів на сплату платежів в межах суми кредитного ліміту, позивачем взагалі не надано суду, у звязку із чим, суд вважає у повному обсязі недоведеними доводи позивача щодо фактичного виконання зі своєї сторони умов п.2.1.1., 7.1 Кредитного договору та надання Позичальнику кредитних коштів у сумі 90 900,00 грн. на сплату страхових платежів. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно до п.п. 2.3.3. п.2.3. договору, у разі порушення Позичальником зобовязань, передбачених умовами даного договору, банк має право на власний розсуд або здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням Позичальнику відповідного повідомлення (п.п.п. «в»), або розірвати договір у судовому порядку (п.п.п. «б»), або змінити умови договору - зажадати від Позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобовязань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, щодо зобовязань, строк виконання яких не настав, вважається, за умовами цього договору, що строк виконання настає у зазначені у повідомленні дату. На цю дату Позичальник зобовязується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування (п.п.п. «а»). При цьому, згідно п.2.3.3. кредитного договору, Позичальник має право повернути Банку всю суму кредиту в повному обсязі, винагороду, відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати всі інші зобовязання за договором протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про таку вимогу від Банку. Якщо протягом цього періоду Позичальник не усуне порушень умов даного Договору, вимога Банку втрачає чинність. Водночас, суд зауважує, що незважаючи на неодноразові розяснення представнику позивача покладеного обовязку на доказування позовних вимог, будь-яких належних доказів у підтвердження надісланого в порядку п.2.3.3. Кредитного Договору [PERSON] повідомлення про зміну, встановленого п.7.1 Договору терміну повернення кредиту для огляду суду позивач у судовому засіданні не надав, у звязку із чим, приходить до висновку щодо недоведеності обставин з приводу наявної у відповідача простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 301 793,83 грн., та як наслідок необґрунтованості обставин щодо порушення ним умов укладеного Кредитного договору в цій частині, оскільки обовязок відповідача здійснити дострокове повернення залишку по кредиту не може вважатися таким, що настав. У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 27 серпня 2007 року сторони уклали договір іпотеки № DNG0GK00002257, згідно із п.35.3 якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, що належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 27 серпня 2007 року, а саме : домоволодіння, загальною площею 45,1 кв.м., житловою площею 31,6 кв.м., розташоване за адресою : м.Дніпропетровськ, пров. Манежний, 10 (а.с.8-11). За змістом ст.589 ЦК України, у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, за рахунок якого має право задовольнити свої вимоги у повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до п.18.1 договору іпотеки № DNG0GK00002257 від 27 серпня 2007 року, сторони дійшли згоди, що у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-яких зобовязань, передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, за рахунок якого має право задовольнити свої вимоги у повному обсязі. Незалежно від термінів виконання зобовязань за кредитним договором, згідно договору іпотеки, Іпотекодержатель має право достроково стягнути наданий під забезпечення іпотекою кредит, відсотків, винагороди виключно у випадках порушення Іпотекодавцем зобовязань по Договору іпотеки; відмови Іпотекодавця чи Іпотекодержателя в переоформленні якого-небудь із договорів страхування; ухвалення судом рішення про визнання Іпотекодавця недієздатним або обмежено дієздатним; порушення кримінальної справи відносно нього. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оцінюючи здобуті по справі докази за внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції приходить до висновку щодо недоведеності позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», їх не обґрунтованості, тому вважає їх такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд враховує, що позивач від сплати судових витрат не звільнений, його позовні вимоги не належать до задоволення, у звязку із чим відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed