Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-27 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору. Свою заяву позивач пояснює тим, що 20 листопада 2003 року між фізичною особою [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк було укладено кредитний договір № CSA0A001750840, згідно із яким позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 159 500,00 грн. з кінцевим строком повернення кредиту до 20.11.2008 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити проценти у розмірі 18%. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобовязувалася забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату відсотків на умовах, передбачених договором кредиту, щомісяця погашати частину суми кредиту та відсотки за користування кредитними коштами, в сумі не менше 4071,97 грн. Позичальником зобовязання по договору належним чином не виконувалися, тому станом на 28.04.2009р. заборгованість становить 19066,06 грн.(сума кредиту) + 30446.80 грн.(відсотки) + 36687 грн. (пеня) = 86199.85 грн. Згідно ч.2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У звязку з тим, що позичальник до цього часу не виконує умови кредитного договору і виконання його в подальшому сумнівне, тому позивач вимушений був звернутися з позовною заявою до суду. Представник позивача в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі, мотивуючи свою позицію тим, що відповідачем в забезпечення кредиту в заставу був наданий автомобіль Mitsubisi pagero. 04.04.2006 року приватним нотаріусом [PERSON] було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на зазначений автомобіль та за рахунок коштів, отриманих від його реалізації мали бути задоволені вимоги банку у розмірі 110\~311,14 грн. Згідно протоколу про проведення аукціону по реалізації рухомого майна від 22.11.2006 року заставний автомобіль було реалізовано за 102\~050 грн. і вказана сума перерахована банку. За період з 04.04.2006 року по 22.11.2006р. договірні правовідносини між сторонами не припинялися і банком нараховувалися відсотки та пеня по даному кредиту. Станом на 11.01.2007 року з урахуванням суми від реалізації автомобіля заборгованість [PERSON] перед банком становила 43\~280,66 грн. На прострочене тіло кредиту проценти продовжували нараховуватися, а тому станом на 28.04.2009 року заборгованість по кредитному договору становила 86199,85 грн., яку представник позивача просив стягнути з відповідача, а також судові витрати по справі. Відповідач та його представник в судове засідання повторно не зявилися, з невідомих суду причин та не повідомили суд про причини неявки, хоча належним чином були повідомлені про день та час розгляду справи, про що в справі маються поштові повідомлення про вручення судової повістки. Із пояснень, даних під час розгляду справи відповідачем [PERSON] в судовому засіданні слідує, що він позовні вимоги не визнає, так як автомобіль, що був у заставі банком реалізований і коштів від реалізації заставного майна повинно було вистачити на покриття заборгованості перед банківською установою. Про реалізацію автомобіля [PERSON] повідомлений взагалі не був, як не був повідомлений і про суму, за яку продано автомобіль, таким чином він не знав і про існування у нього заборгованості перед банком, оскільки останній з претензіями до нього не звертався, а тому він вважав, що заборгованість його перед банком погашена у повному обсязі. Суд, вислухавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, оскільки згідно з кредитним договором № CSA0A001750840 від 20.11.2003р. позивач надав відповідачеві [PERSON] кредит у розмірі 159 500,00 грн., а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити проценти. Однак відповідач порушив свої зобовязання, передбачені договором кредиту, а саме зобовязання забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату відсотків на умовах, передбачених договором кредиту, щомісяця погашати частину суми кредиту та відсотки за користування кредитними коштами. Відповідач грубо порушив вимоги ст. 526 ЦК України, не виконуючи належним чином взяті зобовязання; ст. 530 ЦК України, порушуючи встановлені строки виконання зобовязань і відповідно до вимог ст. 651 ЦК України та у звязку з тим, що наявність виконавчого напису за відсутності реального виконання боржником зобовязання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання відсотків за користування кредитом і пеню за несвоєчасну сплату кредиту, позов належить частково задовольнити та стягнути з відповідача суму заборгованості по поверненню кредиту в розмірі 19066,06 грн. та заборгованість по процентах за користування кредитом в сумі 30446,80 грн. Водночас, приймаючи до уваги ті істотні обставини, що відповідача не було своєчасно повідомлено про розмір залишку заборгованості, а банківській установі про нарахування пені було відомо з моменту видачі виконавчого напису нотаріусом, тобто з 04.04.2006р., а враховуючи, що відповідності до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік, а також те, що у відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення з [PERSON] пені за несвоєчасність виконання зобовязання за кредитним договором в розмірі 36687 грн. Позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено державне мито в сумі 531,82 грн., тому суд задовольняючи позов, на підставі ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача державне мито в сумі 531,82 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 250грн.

Outcome: partial