Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-23 00:00:00

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріального збитку від дорожньо-транспортної пригоди, В обґрунтування позову посилається на те, що 03 липня 2010 року він на своєму власному автомобілі [PERSON], державний номер [NUMBER], привіз своїх знайомих [PERSON], [PERSON] та знайому Тетяну на беріг Єлизаветівського озеру м. Дніпродзержинська скупатися за озері. Він зупинився біля берегу, вийняв ключ із замка запалення, і заховав його між сидіннями під барсетку. Вони з [PERSON] та Тетяною вийшли з машини подивитися з берега на озеро, де краще заходити в воду, а [PERSON] залишався у машині, У цей момент він почув шум мотору, озирнувся, і побачив, як його машина врізається в дерево. Від підбіг до свого автомобіля і побачив за кермом його автомобіля відповідача, який знаходився у стані без відомості з розбитим лобом. Після настання події людьми, що знаходилися на озері була викликана швидка допомога, а незнайомий чоловік, який відпочивав разом із сімєю, прізвище якого йому стало відоме через деякий час [PERSON], пояснив. що він бачив всю подію, і пояснив, що парінь, який знаходився у автомобілі, не виходячи з машини, переліз з пасажирського сидіння на кермо автомобілю, завів машину і поїхав прямо в дерево, при тому, що дозвіл на керування своїм автомобілем відповідачу він, позивач, не давав, і відповідач неправомірно заволодів його автомобілем. Викликана швидка допомога відвезла [PERSON] разом із знайомою Тетяною до лікарні. Після складення всіх документів його машину відвезли евакуатором, а мати відповідача написала йому розписку про те, що зобовязується сплатити за ремонт пошкодженого автомобіля до січня 2011 року. Але до теперішнього часу завдані йому відповідачем збитки не відшкодовані. Постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 26 серпня 2010 року [PERSON] був визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1, 124 КУпАП , і цією постановою було встановлено, що 03 липня 2010 року о 20.30 годині відповідач керував автомобілем [PERSON], державний номер [NUMBER], по ґрунтовій дорозі біля Єлизветівського водосховища в м. Дніпродзержинську, в стані алкогольного спяніння не вибрав безпечної швидкості, втратив контроль над управлінням та вчинив наїзд на дерево, внаслідок чого автомобілю завдано матеріальних збитків. Згідно висновку ТОВ «Агентства незалежних експертиз» від 25листопада 2010 року сума матеріального збитку, завданого власнику автомобіля становить 19303,00 грн. Від ДТП він, позивач, також поніс наступні матеріальні збитки: за висновок фахівця по встановленню матеріального збитку, завданого йому внаслідок пошкодження автомобілю, - 600 грн., за послуги евакуатора - 700 грн., за відправку відповідачу телеграми про виклик для проведення оцінки матеріального збитку в сумі 34,52грн., а всього з урахуванням шкоди, завданої автомобілю, йому завдано матеріального збитку на суму 20637,52 грн. Крім цього, вважає, що йому також було завдано і моральної шкоди, яка виразилася моральних та психічних стражданнях, які виникли в звязку із пошкодженням його автомобіля, він не може використовувати належний йому автомобіль, що порушує його ділові та особисті плани, і внесло зміни в звичайний розпорядок життя, він був вимушений шукати додатковий час та додаткові фізичні та психологічні зусилля для збору і подачі в суд відповідних документів. Зазначає, що всі негативні моральні, психічні переживання й негативні емоції вплинули на його стан здоровя, тому що стаття 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоровя» від 19.11.1992 р. передбачає, що здоровя це стан повного фізичного, щиросердечного й соціального благополуччя, а не тільки відсутність хвороб і фізичних дефектів. Тому, на його думку. не вимагає доказуванню той факт, що зазначені неправомірні дії відповідача погіршили його соціальне благополуччя та порушили його нормальні життєві звязки й зажадали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а також додаткових витрат. Просить суд стягнути з відповідача на його користь матеріальній збиток в сумі 20637,52 грн., моральну шкоду в сумі 5000 грн., витрати, сплачені за отримання правової допомоги в сумі 2000грн., сплачені судовий збір в сумі 215,50 грн. та витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги по суті та за обставинами справи у повному обсязі та пояснив суду, що діями відповідача внаслідок пошкодження його автомобіля йому завдано матеріальної та моральної шкоди, у лютому 2001 року він відновив свій автомобіль, для сплати за ремонт автомобіля він взяв кредит в банку факт завдання моральної шкоди пояснює тим, що він тяжко пережив пошкодження автомобілю, те, що машина не була відремонтована. Просить стягнути з відповідач завдані матеріальні та моральні збитки в повному обсязі Представник позивач [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON]В підтримав у повному обсязі, просить стягнути з відповідача завдані матеріальні та моральні збитки у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, пояснив суду, що він дійсно 03 липня 2010 року зі згоди позивача, який є власником автомобіля [PERSON], державний номер [NUMBER], вирішив проїхатися на вищевказаному автомобілі, але не справився з керуванням та сталося ДТП. Вважає, що сума матеріального збитку завищена, так як у висновку експерта, у якості пошкоджених деталей вписані зайві деталі, які взагалі не були пошкоджені, він не згодний з висновком експерта, так як у ньому відсутній його підпис, та сума збитків значно перевищена. Також вважає, що позивач не зазначав моральних страждань, так як автомобіль вже відновлений, і позивач користується ним. Просить суд відмовити позивачу у задоволенні його позову. Судом досліджені письмові докази по справі шляхом оголошення їх у судовому засіданні: -паспорт позивача (а.с. 7), яким підтверджується його особа громадянина України; -посвідчення водія (а.с. 8 ), яким підтверджується право позивача на керування транспортними засобами; -постанова Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 26.11. 2011 року (а.с. 9), якою підтверджується факт притягнення відповідача по адміністративної відповідності за скоєння правопорушення, передбаченого ст.ст. 130 ч.1, 124 КУпАП ( а.с. 9); -копія телеграми про виклик відповідача для проведення експертизи (а.с. 10), якою підтверджується факт виклику відповідача для участі при огляді автомобіля [PERSON], державний номер 754 53 АН; - розписка [PERSON], (а.с 11), якою підтверджується факт згоди матері відповідача оплатити вартість ремонту автомобілю [PERSON], державний номер 754 53 АН, який належить позивачу; -довідка ВДАІ ( а.с. 12, 41), якою підтверджується факт пошкодження автомобілю [PERSON], державний номер 754 53 АН; -товарні чеки ( а.с. 13), якими підтверджується сплата послуг евакуатору; -квитанція ( а.с. 13), якою підтверджується факт сплати за проведення експертизи щодо вставлення вартості відновлювальних робіт автомобілю [PERSON], державний номер 754 53 АН; -квитанція ( а.с. 13), якою підтверджується факт сплати послуг за відправку телеграми на імя відповідача про виклик для участі для догляду автомобіля [PERSON], державний номер 754 53 АН; -висновок про визначення суми матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля [PERSON], державний номер 754 53 АН (а.с. 14 28), яким підтверджується сума завданої матеріальної шкоди; -вартість оригінальних запчастин та відновлювального ремонту на автомобіль марки [PERSON], 1986 року випуску (а.с. 29 -30), якою підтверджується вартість пошкоджених запчастин автомобілю позивача Вислухав сторони, представника позивача, вивчивши письмові докази та матеріали справи, зясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. У судовому засіданні судом було встановлено, що 03 липня 2010 року о 20.30 годині відповідач [PERSON], керував автомобілем [PERSON], державний номер 754 53 АН по ґрунтовій дорозі біля Єлизаветівського водосховища в м. Дніпродзержинську у стані алкогольного спяніння, чим порушив п. 2.9 ПДР України, Крім цього, 03 липня 2010 року о 20.30 годині [PERSON], керуючи автомобілем [PERSON], державний номер 754 53 АН по ґрунтовій дорозі біля Єлизаветівського водосховища в м. Дніпродзержинську, не вибрав безпечну швидкість, втратив контроль над керуванням, та скоїв наїзд на дерево. Внаслідок ДТП, автомобіль [PERSON], державний номер 754 53 АН, власником якого є позивач [PERSON] одержав механічні пошкодження. Винним у скоєнні ДТП визнаний відповідач у справі [PERSON] Факт скоєння відповідачем [PERSON] дорожнього руху України, внаслідок чого ним було допущено зіткнення автомобіля [PERSON], державний номер 754 53 АН з деревом та завдання механічних ушкоджень автомобілю, підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 26 серпня 2010 року ( а.с. 9). Цією постановою відповідач [PERSON]В визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130, 124 КУпАП, і на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобі строком на два роки. Тому суд вважає, що [PERSON] дійсно винний у скоєнні ДТП, і його вина встановлена Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до довідки ВДАІ від 03 липня 2010 року (а.с. 41) внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль [PERSON], державний номер 754 53 АН, власником якого є позивач у справі [PERSON], отримав механічні ушкодження у вигляді деформації передньої кришки, переднього капоту, пошкодження решітки радіатору, розбитих фар та лобового скла. Згідно висновку автотоварознавчого дослідження від 25 листопада 2010 року, який наданий відділом судової автотоварознавчої експертизи ТОВ « Агентство незалежних експертиз» (а.с. 14 28), сума матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок ушкодження автомобіля [PERSON], державний номер 754 53 АН, складає 18660,24 грн. Як вбачається із постанови по справі про адміністративне правопорушення автомобілем [PERSON], державний номер 754 53 АН, керував відповідач у справі [PERSON], який належить позивачу [PERSON] Відповідно до ст. 1187 ЦПК України джерелом підвищеної безпеки є діяльність, яка повязана з використанням, зберіганням або утримання транспортних засобів, яка створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної безпеки в силу права власності, повного господарського володіння, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Таким чином, суд вважає, що за шкоду, завдану [PERSON], який є власником автомобіля [PERSON], державний номер 754 53 АН, відповідач [PERSON], повинний нести відповідальність, як особа, яка експлуатувала транспортний засіб, так його вина у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди встановлена постановою судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 26.08.2010 року, яка не спростована прокурором, та підтверджена доказами, які досліджені судом у цьому судовому засіданні. Тобто на користь [PERSON] з відповідача належить стягнути завдану матеріальну шкоду в розмірі 19303,00 грн. Суд також вважає, що позивачу завдано і моральної шкоди, так як внаслідок ДТП позивач зазнав нервового стресу, пережив душевні страждання. Тому, на підставі того, що відповідач визнаний винним у скоєні ДТП, тобто визнаний винним у завданні матеріальної шкоди, він повинний відшкодувати і моральну шкоду, так як згідно ст. 1167 моральна шкода, спричинена особі відшкодовується особою при наявності її вини. Визначення моральної шкоди визначається у ст. 23 ЦК України й у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування морального (немайнового) шкоди», Так, під моральною шкодою варто розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю осіб. Оскільки відшкодування моральної шкоди є компенсацією за втрати немайнового характеру, він підлягає відшкодуванню одноразово. При визначенні розміру й форми відшкодування моральної шкоди суд ураховує такі фактори, як глибину психологічного дискомфорту, значні порушення душевної рівноваги, тривалість страждань, які отримав позивач, позбавлення можливості користуватися певний час автомобілем, стрес, який він отримав внаслідок пошкодження автомобіля, а також ураховує вимоги розумності ості й справедливості. Тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача належить стягнути моральну шкоду в сумі 1000 грн. Підлягають стягненню з відповідача на користь позивача і витрати, які поніс позивач на оплату послуг евакуатора в сумі 700 грн. (а.с. 13), за проведення експертизи по визначенню суми матеріальної шкоди в сумі 600 грн. (а.с 13), витрати з послуг за надання телеграфних повідомлень на адресу відповідача про проведення досліджень в сумі 34,52 грн. а всього, з урахування завданого матеріального збитку - 20637,52 грн. Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 2000 грн., то у задоволенні цих вимог позивачу слід відмовити з наступних підстав. На підтвердження оплати послуг за надання юридичної допомоги позивач надав суду угоду про надання адвокатом правової допомоги від 01.09. 2010 року, що укладена між позивачем та адвокатом [PERSON], який представляв інтереси позивача у судовому засіданні. Але відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, повязані оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст.. 56 ч.1 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Із угоди від 01 вересня 2010 року вбачається, що [PERSON] діє на підставі свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю № 1806 від 18.02. 2008 р., але позивачем не надані документи, що підтверджують статус [PERSON], як фахівця у галузі права (диплом, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю), та його право на зайняття підприємницькою діяльністю (свідоцтво про реєстрацію субєкта підприємницької діяльності). Крім того, у судовому засіданні при розгляді цієї справи [PERSON] приймав участь у справі, як представник позивача, що був допущений до участі у справі під час її розгляду. А за змістом ст. ст. 79,84,88 ЦПК України витрати, повязані з оплатою участі у справі представника сторони не відносяться до судових витрат і не підлягають розподілу між сторонами в порядку, передбаченому ст. ст. 88, 89 ЦПК України. Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розмірі компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», в додатку до якої затверджені граничні розмірі компенсації витрат, повязаних із розглядом цивільних та адміністративних справ, зазначено, що граничний розмір не перевищує суму, що обчислюється, виходячи з того, що особі виплачується 40 процентів розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Позивач же розрахунок щодо роботи фахівця у галузі права, повязаної з розглядом цієї цивільної справи, суду не надав, тому суд також був позбавлений можливості перевірити відповідність витрат позивача на правову допомогу граничному розміру компенсації таких витрат. Суд також вважає, що належить стягнути з відповідача на користь позивача витрати, які складаються із судового збору в сумі 215,50 грн., витрат на інформаційне-технічне забезпечення процесу в сумі 120,00 грн., які були сплачені позивачем при зверненні до суду з даним позовом, так як відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (а.с. 1, 2 квитанції про сплату судових витрат).

Outcome: partial