Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-23 00:00:00

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримав, просить суд їх задоволити та визнати недійсним кредитний договір №12/1909/07-85П від 19 вересня 2007 року, укладений між [PERSON] та ВАТ КВ «Надра». Свої позовні вимоги аргументує тим, що оспорюваний кредитний договір укладений під впливом помилки, так як отриманий кредит був відданий [PERSON], що підтверджується розпискою про те, що нею взято у позивача в борг 30160,00 грн. під 5% місячних на 3 роки. Коли [PERSON] не виконала взятих на себе зобовязань і позивач зрозуміла. Що вона її обманула, тоді позивач подала заяву в правоохоронні органи і 12 травня 2009 року заступником прокурора м.Рівне було винесено постанову про порушення кримінальної справи відносно [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Представник позивача вважає, що якби [PERSON] не переконала б його довірительку взяти кредит в банку та не надала б їй розписки, позивачка не зверталася б до банку про надання кредиту. Тому, з цих підстав, представник позивача просить суд заявлені позовні вимоги задоволити. В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними та просить суд відмовити у їх задоволенні посилаючись на ті обставини, що на момент укладання оспорюваного кредитного договору, сторонами було досягнуто згоди та дотримано вимоги ЦК України, зокрема було досягнуто істотних умов договору: мету, суму, строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види (способи) забезпечення зобовязань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Волевиявлення сторін було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Тому з цих підстав, представник відповідача просить суд у задоволенні позовних вимог позивача відмовити. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19 вересня 2007 року між сторонами по справі Відкритим Акціонерним Товариством [PERSON] «Надра» (Філією ВАТ КБ «Надра» Рівненське РУ) та [PERSON] було укладено кредитний договір №12/ 1909/07-85 ВП, відповідно до якого, позивальнику банком було надано кредит у розмірі 8000,00 грн. на споживчі цілі зі строком повернення 17 вересня 2010 року зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 3% на місяць. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, пятою, шостою статті 203 ЦК України. У момент укладання Кредитного договору №12/ 1909/07-85ВП від 19 вересня 2007 року сторонами було дотримано вимоги ЦК України, зокрема: зміст оспорюваного кредитного договору відповідає вимогам встановлених, як ЦК України, а саме статтям 1048 - 1052, 1054) так і Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; види (способи) забезпечення зобовязань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; кредитний договір укладено у письмовій формі; сторони кредитного договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення сторін було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Посилання представника позивача на статтю 229 ЦК України, як на підставу для визнання договору недійсним є необґрунтованою, оскільки у момент підписання оспорюваного кредитного договору, сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору: зокрема мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення, тощо. Таким чином, стосовно природи договору, прав та обовязків сторін у позивачки [PERSON] у момент укладання договору помилки виникнути не могло. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст.229 ЦК України помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення. Той факт, що в подальшому між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто згоди стосовно надання останній позивачкою позики, не впливає на обсяг зобовязань [PERSON] перед ВАТ КВ «Надра» за кредитним договором. Відповідно до ст.520 ЦК України боржник у зобовязанні може бути змінений іншою особою лише за згоди кредитора, а банк такої згоди не надавав. Відповідно до ст.52б ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Вищевикладене вказує на те, що правова позиція [PERSON] не ґрунтується на вимогах закону, а поданням позову про визнання кредитного договору недійсним, позивачка намагається ухилитись від зобовязань та законних вимог з повернення банку основного боргу за кредитним договором, відсотків та пені за користування кредитом. Крім того, відповідно до ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, така заява представником відповідача зроблена в судовому засіданні. Строк позовної давності щодо визнання кредитного договору недійсним сплив 19 вересня 2010 року, представник позивача питання про поновлення пропущеної позовної давності не ставить, а тому відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив строк позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні заявлених позовних вимог позивача слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed