Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником будинку та земельної ділянки в с/т ГеотехнікКіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Суміжна земельна ділянка належить [PERSON] У вересні 2001 року відповідач самовільно почав будівництво господарської будівлі на межі між їхніми земельними ділянками. Зауваження з цього приводу залишились відповідачем без реагування, а тому вона вимушена звернутись до суду. Просила усунути їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою, зобовязавши [PERSON] знести самовільно зведену ним споруду. Також просила стягнути з нього 500 грн. завданої їй моральної шкоди. [PERSON] подав до позивачки зустрічний позов та просив зобов?язати Кіровську селищну раду відновити межі між їхніми земельними ділянками відповідно до земельно-кадастрової документації, що виготовлена на підставі рішення сільради від 16.04.1994 року. Позивачка та відповідач в судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили. Представники третіх осіб до суду також не з??явились, надавши заяви про розгляд справи у їх відсутність. При вирішенні питання про поважність неявки сторін в судове засідання, суд керується наступним. Згідно з ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до статті 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на один місяць. З матеріалів справи вбачається, що справа тривалий час не може знайти свого вирішення. Сторони ігнорують виклики в суд, в судове засідання не з'являються, рухом справи не цікавляться, про причини неявки суд не повідомляють та заяв про можливість розгляду справи у їх відсутність до суду не направили. Систематична неявка сторін у судові засідання без належного обґрунтування поважності їх причин свідчить про неналежне виконання ними процесуальних обов'язків, що є порушенням ч.3 ст.27 ЦПК України. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивачки та відповідача із врахуванням їх позицій, що містяться у матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що позивачці на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0704 га в с/т Геотехнік Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (державний акт на право приватної власності на землю серії 1-ДП №040853, виданий 30.08.2000 року на підставі договору дарування №4486 від 30.08.2000 року, т.1 а.с.8). Власником суміжної земельної ділянки площею 0,0954 га в с/т ГеотехнікКіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області є відповідач (державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ДП №071410, виданий 05.01.1995 року на підставі рішення Кіровської селищної ради №16 від 16.04.1994 року, т.1 а.с.37-38). Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і\~ громадянина\~ захищаються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.ч. 2, 3, 5 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються: земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. Нормами\~ст.152 ЗК України, ст.386\~ ЦК України передбачено право власника земельної ділянки або землекористувача вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Крім цього, статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. На виконання вказаної статті наказом Державного комітету України із земельних ресурсів №376 від 18 травня 2010 року затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Проте, ні позивачкою, ні відповідачем у встановленому порядку межі належних їм земельних ділянок на місцевості не відновлювались, що позбавляє суд можливості дійти однозначного висновку про порушення їх прав. Згідно ст.158 ЗК України спір про встановлення чи відновлення таких меж не підвідомчий суду, на що також звернув увагу Пленуму Верховного Суду України (п. 4 постанови №7 від 16 квітня 2004 року Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ). До висновку проведеної по справі судової будівельно-технічної експертизи №934 від 22.09.2003 року щодо зведення відповідачем господарського блоку (бані та вбиральні) вздовж межі із земельною ділянкою позивачки ближче ніж 1 метр, суд ставиться критично, оскільки такий висновок ґрунтується на припущенному розташуванні межі між вказаними земельними ділянками, на що звернув увагу апеляційний суд Дніпропетровської області в ухвалі від 17.05.2005 року (т.1 л.д.272-274). Враховуючи, що позивачкою в порушення частин 1, 4 ст.60 ЦПК України не надано достатніх доказів зведення відповідачем господарської будівлі на межі між їхніми земельними ділянками, а спір про відновлення меж земельних ділянок не підвідомчий суду, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні як первісного, так і зустрічного позову.

Outcome: dismissed