Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що 05.05.2007 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю Автомобілів "Опель-Астра"д.н.з.[NUMBER] під керуванням [PERSON] та "Хюндай"д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Відносно [PERSON] було складено адміністративний протокол за ст. 124 КУпАП, але згідно постанови Святошинського районного суду м. Києва від 15.11.2010 року, яка набрала законної сили, закрито провадження у справі за ст.38 КУпАП. Позивач зазначає, що внаслідок порушень правил дорожнього руху відповідачем у справі, Страховою компанією "Кредо", де було застраховано автомобіль відповідача, позивачу виплачено страхове відшкодування у розмірі 24 990 грн, в межах суми страхового відшкодування, із загальної суми завданого збитку, що встановлено Актом товарознавчого дослідження у розмірі 62705,51 грн. А тому, вважаючи відповідача винним у ДТП, просить суд позов задовольнити стягнути з відповідача матеріальний збиток у розмірі 37715,51 грн., вартість проведення товарознавчого дослідження у розмірі 510 грн.,вартість юридичних послуг у розмірі 1500 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві долучені до справи письмові докази, просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що його не визнано винним у ДТП, яка сталася за участю його автомобіля та автомобіля позивача, він не довіряє сумі завданих збитків автомобілю позивача, зазначеному у акті товарознавчого дослідження, який знаходиться у матеріалах справи, а тому просить суд у задоволені позову відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов"язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 15.11.2010 року, яка набула законної сили, (а.с.153-154) [PERSON], [INFO], який 05.05.2007 року о 22 год.00 хв. Керуючи автомобілем марки "Хюндай"д.н.з. [NUMBER] на 23 км. а\\д Київ-Чоп, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем "Опель"д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], що призвело до механічних пошкоджень зазначених транспортних засобів. Враховуючи те, що на момент розгляду справи закінчився строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст.38 КУпАП, провадження у справі було закрито. Судом встановлено, що згідно Акту №1057 товарознавчого дослідження (а.с.8-32), вартість матеріального збитку,завданого власнику автомобіля "Опель Астра"д.н.з.[NUMBER], внаслідок пошкодження при ДТП складає 62 705,51 грн. Представник позивача у справі повідомив суд, що не має претензій до СК "Кредо"та відповідача [PERSON] щодо відшкодування збитків у сумі 24990 грн, у межах суми завданого збитку 62705,51, оскільки така сума відшкодування виплачена СК "Кредо"на користь [PERSON] З урахуванням змісту постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №5, а саме п.17 висновок експертизи може бути доказом у справі лише у тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише, як письмовий доказ, який підлягає дослідженню у судовому засіданні та відповідний оцінці. Судом із пояснень представника позивача встановлено, що після ДТП, яке сталося за участю сторін у справі 05.05.2007 року, та повідомлення Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області ( а.с.74) встановити винного та провести авто технічне дослідження по факту ДТП, яка мала місце 05.05.2007 року на а\\д Київ-Чоп на 23 км. біля с. Капітанівка, за участю водіїв [PERSON] та [PERSON] на теперішній час не має можливості з причин продажу автотранспорту. Сторони у справі та їх представники не звертались до суду із клопотанням про проведення судової експертизи, в обґрунтування позовних вимог та заперечень проти позову, а тому суд акт ( а.с.8-32) та додатки до нього враховує, як письмовий доказ. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до постанови Святошинського районного суду міста Києва від 15.11.2010 року вина відповідача по справі [PERSON] встановлена, але на момент розгляду справи закінчився строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст.38 КУпАП, провадження у справі було закрито. Відповідно до ст.1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов"язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, завдала шкоди діяльністю, щодо його використання, зберігання або утримання, зобов"язана відшкодувати її на загальних підставах особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Як вбачається із матеріалів справи відповідач [PERSON] доказами не довів суду, що ДТП, що мало місце 05.05.2007 року за участю Автомобілів "Опель-Астра"д.н.з.[NUMBER] під керуванням [PERSON] та "Хюндай"д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] сталося внаслідок непереборної сили або з умислу позивача [PERSON] із позовом до [PERSON] про відшкодування завданої йому шкоди винною особою не звертався. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"(зі змінами) шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв"язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини. А тому суд приходить до висновку, що оскільки згідно постанови Святошинського районного суду м. Києва від 15.11.2010 року, вина [PERSON] у ДТП, що мало місце 05.05.2007 року за участю Автомобілів "Опель-Астра"д.н.з.[NUMBER] під керуванням [PERSON] та "Хюндай"д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] встановлена, у зв"язку із його неправомірними діями. Між неправомірними діями [PERSON] та завданою шкодою автомобілю "Опель-Астра"д.н.з.[NUMBER] під керуванням [PERSON] є безпосередній причинний зв"язок, у тому числі, у зв"язку із тим, що ДТП сталося за наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, суд вважає, що позов в частині позовних вимог про відшкодування матеріального збитку у розмірі 37715,51 грн. підлягає задоволенню, оскільки інших доказів в обґрунтування позовних вимог та заперечень проти позову щодо встановлення вини особи,суми завданого матеріального збитку суду надано не було, а також не повідомлено про підстави звільнення від доказування у порядку ч.1.ст. 61 ЦПК України. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"суд повинен з"ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у якій грошовій сумі чи у який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та із чого при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як вбачається із матеріалів справи позивач у справі просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10000 грн., посилаючись на те, що позивач та його дружина внаслідок ДТП, яке мало місце 05.05.2007 року на а\\д Київ-Чоп на 23 км. біля с. Капітанівка, за участю водіїв [PERSON] та [PERSON], отримали тілесні ушкодження, отримані тілесні ушкодження порушили їх плани, примусили відмовитись від відпочинку, завдали незручностей, що було наслідком для звернення за захистом порушеного права до суду та отримання адвокатських послуг, на що було витрачено 1500 грн. за надання юридичної допомоги, а тому просить суд відшкодувати моральну шкоду та за юридичні послуги, вартість проведення експертизи та судові витрати. Як вбачається із матеріалів справи, позивач не звертався до відповідача із позовом про відшкодування збитків, завданих ушкодженням здоров"я внаслідок неправомірних дій відповідача, а тому суд вважає, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, та стягненню у розмірі 1000 грн. Витрати на правову допомогу підлягають стягненню у сумі, яка відповідає граничному розміру компенсації витрат на правову допомогу, встановлену Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року №590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов"язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи, оскільки представником позивача не надано доказів про кількість годин витрачених на надання правової допомоги, вказані судові витрати не доведені. Суд також вважає, що необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог в частині оплати за проведення товарознавчого дослідження у розмірі 510 грн, що підтверджено квитанцією, оскільки, судом судова експертиза сторонами у справі заявлена не була, оплата за проведення експертизи на позивача не покладалась, і відшкодування вказаних витрат передбачені ст. 79 ЦПК України. Відповідно до ст. ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частки позовних вимог, у задоволені, яких позивачеві відмовлено. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial