Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, посилаючись на те, що вона працювала у ЦРЛ на посаді зубного техніка зубопротезної лабораторії ортопедичного підрозділу, що утримується за рахунок спеціальних коштів. Свої трудові обов'язки вона виконувала сумлінно. Правил внутрішнього трудового розпорядку та графіку роботи дотримувалася. Наказом від 01.02.2010 року за № 59 її було звільнено із роботи по статті 42-2 КЗпІІ України у зв"язку із скороченням штатних одиниць із 15 квітня 2010 року. Своє звільнення вважає не обґрунтованим та незаконним. Відповідач згідно вимог п.2 ч.З ст.49-2 КЗпП України відповідач повинен був запропонувати їй протягом двомісячного строку чи в день звільнення іншу роботу на тому ж підприємстві .установі, оскільки вона мала право у відповідності на переважне право на залишення роботі. Вона також підпадає під категорію осіб, яким надано додаткові пільги Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні". При її звільненні відповідачем в трудовій книжці вказано, що вона звільнена за неіснуючою статтею 42-2 КЗпП України. Їй не було видано копію наказу про звільнення та довідку із зазначенням її кваліфікації, посади, розміру середньомісячного заробітку. В день звільнення відповідач у порушення вимог ст.116 КЗпП України не виплатив їй заробітну плату, письмово не повідомив її, які суми належать до виплати, не виплатив вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку. Вона була залишена без коштів для існування, оскільки на пенсію жити неможливо. У зв"язку із порушенням нормальних життєвих зв'язків їй завдана моральна шкода у сумі 5000 гривень. А тому просила поновити її на роботі, стягнути із відповідача заробітну плату за весь час вимушеного прогулу та 5000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2010 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. В апеляційній скарзі [PERSON] ставить питання про скасування рішення суду та задоволення позову, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм матеріального права та без врахування обставин у справі. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду скасувати із наступних підстав. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до запису трудової книжки, виданої 29 серпня 1968 року, [PERSON] має професію зубного техніка та з 01 серпня 1978 року працювала у Верхньодніпровській ЦРЛ на посаді зубного техніка. Вона є пенсіонеркою за віком та інвалідом третьої групи загального захворювання безстроково, про що свідчить довідка серії МСЕ-ДНА-01№459380,видана 01.04.2005 року на її імя. Суд посилався на протокол засідання зборів адміністрації Верхньодніпровської ЦРЛ та трудового колективу зубопротезної лабораторії від 01.02.2010 року, на які було винесене питання про доцільність штатної чисельності зуботехнічної лабораторії та приведення її в залежність від обсягу виконуваної роботи по результатах роботи підрозділу за 2009 рік. На засіданні було прийняте рішення про встановлення штатного розпису зубопротезної лабораторії у такому вигляді: - лікар -1,5 штатних одиниці, зубний технік 3 штатних одиниці, сестра медична - 0,25 штатних одиниць, молодша медична сестра 0,5 штатних одиниць. Також за пропозицією колективу зубних техніків було запропоновано залишити на роботі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на неповний робочий день в межах 3 штатних одиниць. За побажанням лікаря-стоматолога [PERSON] йому було надано роботу на неповний робочий день. Від підпису щодо ознайомлення з даним протоколом зборів [PERSON] відмовилася, про що було складено акт від 01.02.2010 року за участю завідувача стоматологічним відділенням та трьох представників адміністрації ЦРЛ. Із 01 лютого 2010 року головним лікарем Верхньодніпровської ЦРЛ було видано наказ № 59, яким було наказано перепрофілювати 1 посаду завідувача зуботехнічної лабораторії на 1 посаду зубного техніка із 15.04.2010 року. Скоротити із 15 квітня 2010 року: 0,5 посади лікаря -стоматолога-ортопеда, 1,25 посади зубного техніка, 0,25 посади реєстратора медичного, 0,5 посади сестри медичної, 0,25 посади молодшої медичної сестри. На виконання даного наказу 12 лютого 2010 року було видано наказ №18 К(по кадрах), яким [PERSON] - зубного техніка зуботехнічної лабораторії ортопедичного відділу, що утримується за рахунок спецкоштів, попереджено про наступне звільнення із 15 квітня 2010 року у зв"язку із скороченням штатних одиниць, із посиланням на ст..42-2 КЗпП України. підставою вказано наказ №59 від 01.02.2010року. Згідно наказу №48 К від 15 квітня 2010 року [PERSON], зубний технік зуботехнічної лабораторії, що утримується за рахунок спеціальних коштів, була звільнена із 15 квітня 2010 року у звязку із скороченням штатних одиниць за ст.42-2 КЗпП України із виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку. Підстава - наказ про скорочення №59 від 01.02.2010 року та згода профспілкового комітету №5 від 25.03.2010 року. Згідно наказу №108 К від 25.08.2010 року - були внесені зміни до наказу № 48-К від 15.04.2010 року відносно [PERSON] в частині формулювання статті звільнення та текст наказу викладено у такій редакції: [PERSON] зубного техніка зуботехнічної лабораторії, що утримується за рахунок спеціальних коштів. звільнити 15 квітня 2010 року у зв"язку із скороченням штатних одиниць по ч. 1 ст.40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку. Згідно копії із книги наказів Верхньодніпровської ЦРЛ, наданої суду, встановлено, що дійсно у наказі № 48 К від 15.04.2010 року у параграфі 5 є запис про звільнення [PERSON] зубного техніка зуботехнічної лабораторії, що утримується за рахунок спеціальних коштів із 15.04.2010 року у зв"язку із скороченням штатних одиниць ст.42-2 КзпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку. У графі "Ознайомлена" відсутній підпис [PERSON] З наказом про попередження про наступне звільнення [PERSON] пропонувалося ознайомитися 12.02.2010 року, але вона відмовилися поставити підпис на наказі про ознайомлення із ним, про що було складено акт за участю працівників відділу кадрів ЦРЛ та юрисконсульта. Із наказом про звільнення [PERSON] була ознайомлена, отримала виписку з наказу про звільнення, про що свідчить акт, складений 16.04.2010 року. Врахувавши ці обставини, а також пояснення сторін, свідків суд відмовив у задоволенні позову, посилаючись на відсутність законних підстав. Але із такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони не відповідають вимогам закону, а саме щодо відсутності пропозицій із боку адміністрації про надання позивачці іншої роботи. Відповідно до статті 40 частина 1 пункт 1 КЗпП України - трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи організації, скорочення чисельності або штату працівників. А частиною 2 цієї статті передбачено, що звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою на іншу роботу. Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" передбачено, що розглядаючи трудові спори, пов"язані зі звільненням за п.1 ст.40 КзпП України, суди зобов'язані з"ясувати в тому числі і те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Як вбачається із матеріалів справи на час звільнення позивачки були вакантні посади молодшої медичної сестри, реєстратора медичного, кухонного робітника, медичних сестер, фельдшера (а.с. 233 -284). Але адміністрацією лікарні вказані вакантні посади позивачці не пропонувались, а висновки суду першої інстанції про відсутність роботи за відповідною професією чи спеціальністю, та про те, що для зайняття посади сестри медичної стоматологічного відділення потрібно було пройти атестацію та здати екзамен суперечать наявним матеріалам у справі. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що звільнення позивачки проведено із порушенням вимог ст.ст. 40,49-2 КЗпП України, а тому її необхідно поновити на роботі із 15 квітня 2010 року та стягнути середній заробіток на її користь за весь час вимушеного прогулу, а також грошову суму на відшкодування моральної шкоди відповідно до вимог ст.ст. 235,237-1 КЗпП України. На підставі довідки про середньоденну заробітну плату позивачки, яка складає 17,15 гривень (а.с.225), чого не заперечують обидві сторони, а також кількості робочих днів 190, за період із 15 квітня 2010 року до 11 січня 2011 року, сума середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу склала 3258,5 гривень (17,5 грн. х 190 днів). Враховуючи, що порушенням трудових прав та незаконним звільненням позивачці спричинено моральну шкоду, вона втратила заробіток, а як наслідок і нормальні життєві звязки, що потребувало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, а тому суд вважає наявними підстави для часткового задоволення позову про стягнення грошової суми на відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 гривень, із врахуванням тривалості, характеру та глибини душевних страждань, відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України. Рішення в частині стягнення середньомісячного заробітку у розмірі 264 гривні 62 копійки та в частині поновлення на роботі необхідно допустити до негайного виконання на підставі ст. 214,367 ЦПК України.

Outcome: partial