Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-11 00:00:00

[PERSON] 07 листопада 2005 року звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ КБ Приватбанк про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди. В ході судового засідання представник позивача [PERSON] звернувся до суду с клопотанням про обєднання в одне провадження вищевказаної цивільної справи з іншою цивільною справою, що знаходиться в цьому ж суді: за позовом [PERSON] (матері [PERSON]А.) до ПАТ КБ Приватбанк про відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди. Ухвалою суду від 08 вересня 2006 року вказані справи були обєднані в одне провадження. Позивачі в своїх позовних вимогах та в ході судового засідання посилалися на те, що ними з відповідачем були укладені договори про депозитні вклади: № 0n01631469 від 12 липня 2004 року з [PERSON] на суму 15 000 доларів США, строком до 12 липня 2005 року зі сплатою 14% річних, № 0n01631492 від 09 серпня 2004 року з [PERSON] на суму 20 000 доларів США строком до 09 серпня 2005 року зі сплатою 14% річних, № 0n01631498 від 20 вересня 2004 року з [PERSON] на суму 10 000 доларів США строком до 21 вересня 2005 року зі сплатою 14% річних, № 0n01631485 від 05 серпня 2004 року з [PERSON] на суму 30 000 доларів США строком до 05 серпня 2005 року зі сплатою 14% річних та № 0n01631541 від 15 листопада 2004 року з [PERSON] на суму 5 000 доларів США строком до 15 листопада 2005 року зі сплатою 14% річних. Після закінчення строку дії договорів відповідач грошові кошти за вкладами на їх вимогу не видав, чим порушив укладені договори та ст. ст. 57, 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Просили стягнути на їх користь з відповідача суми вкладів за договорами, відсотки у розмірі 14% річних, згідно умов договорів, 3% річних за прострочення виконання зобов'язання, а також спричинену їм невиконанням договорів моральну шкоду, всього: на користь [PERSON] - 45 000 доларів США вкладів, 6\~905.43 доларів США відсотки за договорами, 1350.00 доларів США 3% річних за користування коштами та 4500 доларів США - моральну шкоду; на користь [PERSON] - 35 000 доларів США вкладів, 5\~365.01 доларів США відсотки за договорами, 1050.00 доларів США 3% річних за користування коштами, моральну шкоду 3500 доларів США. 13 листопада 2010 року у порядку ст. 31 ЦПК України позивачки доповнили підстави позовних вимог та посилалися на те, що укладати договори депозитних вкладів з відповідачем вони почали з 2002 року, за першими договорами внесення коштів підтверджується прибутково-касовими ордерами. По закінченню строку дії договорів вони укладали нові договори. При цьому кошти в касі не отримували, а вони перераховувалися з рахунків попередніх договорів на рахунки за новими договорами, про що їм надавали меморіальні ордери. Також на окремі договори депозитних вкладів були зараховані кошти, що надійшли на їх ім'я з зарубіжних банків, надходження цих коштів на кореспондентський рахунок відповідача також підтверджувалося. Вважають, що відповідач не виконав умови договорів, що є публічними, чим порушив їх права споживачів. Спричинення моральної шкоди позивачі обґрунтовували тим, що невиконання зобовязань відповідачем спричинило значне погіршення їх матеріального стану, фізичні та душевні страждання, порушився уклад сімейного життя, погіршився стан здоровя. Позивачі підтримали позовні вимоги з урахуванням уточнень і просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що договори депозитних вкладів, за якими позивачки просять стягнути матеріальні та моральні збитки, банком не укладалися, відсутні по облікам на паперових носіях та в електронному вигляді, грошові кошти до каси банку не надходили, не відкривалися рахунки депозитних вкладів, не нараховувалися відсотки. Надані позивачками на підтвердження внесення коштів за цими договорами меморіальні ордери не підтверджують жодну операцію та не є документами, що відповідають чинному законодавству щодо внесення фізичною особою готівки до каси банку за депозитним договором. Відсоткова ставка за цими договорами значно перевищує ту, що була на той час чинна по банку за аналогічними договорами 8% річних. Є підстави вважати, що договори та меморіальні ордери, за якими позивачки просять стягнути кошти, сфальсифіковані колишнім заступником директора Правобережного відділення Дніпропетровського Приватбанку [PERSON] при вчиненні злочину Вважає, що договірні відносини між сторонами відсутні, має місце спричинення злочином шкоди. Тому винну особу може бути встановлено у кримінальній справі, після чого можливе відшкодування спричиненої злочином шкоди. Лише у кримінальній справі може бути встановлено винну особу, на яку суд і може покласти цивільну відповідальність. Якщо суд встановить, що шкода спричинена працівником банку при виконанні трудових обовязків, то на банк може бути покладена відповідальність за спричинену шкоду згідно зі ст.1172 ЦК України. До визначення судом у кримінальній справі винну у викраденні коштів позивачів особу, вважають, вирішити справу неможливо, оскільки зобовязання за договорами депозитного вкладу у даному випадку відсутні. Вважає, що Закон України «Про захист прав споживачів» не регулює спірні правовідносини, так як договори депозитних вкладів є нікчемними, будь-які договори щодо рахунків, на які посилаються позивачі, не укладалися, позовні вимоги безпідставні і просив в їх задоволенні відмовити повному обсязі. [PERSON] у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлявся. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаної особи. Вислухавши пояснення позивача і його представника, представників відповідача, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що позивачками заявлені позовні вимоги про стягнення коштів за договорами про депозитні вклади та надані ці договори, частково надані меморіальні ордери про внесення коштів за цими договорами: - № 0n01631469 від 12 липня 2004 року з [PERSON] на суму 15 000 доларів США строком до 12 липня 2005 року зі сплатою 14% річних (меморіальний ордер № 01 від 12 липня 2004 року); - № 0n01631492 від 09 серпня 2004 року з [PERSON] на суму 20 000 доларів США строком до 09 серпня 2005 року зі сплатою 14% річних (меморіальний ордер від 09 серпня 2004 року); - № 0n01631498 від 20 вересня 2004 року з [PERSON] на суму 10 000 доларів США строком до 21 вересня 2005 року зі сплатою 14% річних (меморіальний ордер відсутній); - № 0n01631485 від 05 серпня 2004 року з [PERSON] на суму 30000 доларів США строком до 05 серпня 2005 року зі сплатою 14% річних (меморіальний ордер № 01 від 05 серпня 2004 року); - № 0n01631541 від 15 листопада 2004 року з [PERSON] на суму 5 000 доларів США строком до 15 листопада 2005 року зі сплатою 14% річних (меморіальний ордер відсутній). Згідно зі ст. 1059 ЦК України, договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Таким чином, за кожним окремим договором банківського вкладу вимагається наявність документу, що відповідає законодавству, про внесення коштів. Як зазначено, за договорами № 0n01631498 від 20 вересня 2004 року з [PERSON] на суму 10 000 доларів США, № 0n01631541 від 15 листопада 2004 року з [PERSON] на суму 5 000 доларів США меморіальні ордери або будь-який інший документ про внесення коштів за цими договорами позивачками не надано. Оцінюючи надані за іншими договорами, за якими позивачки просять стягнути кошти, меморіальні ордери, суд вважає, що вони не є документами, що відповідають вимогам чинного законодавства, та не підтверджують внесення коштів, оскільки: - у разі внесення до каси банку готівкових грошових коштів, згідно з «Інструкцією про касові операції в банках України» (затверджена постановою Правління НБУ від 14 серпня 2003 року № 337, була чинною на 2004 рік), підтвердженням внесення коштів є заява на переказ готівки, прибутковий касовий ордер, грошовий чек, квитанція. Меморіальний ордер у переліку відсутній. П. 1.19 -1 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», меморіальний ордер розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій по списанню коштів з рахунка платника та внутрішньобанківських операцій. Таким чином, меморіальний ордер не міг бути оформлений за ініціативою клієнта по готівковій операції. Крім того, надані меморіальні ордери не містять відомостей щодо здійснення будь-якої операції, оскільки не містить номери рахунків; - відповідно до висновків судової економічної експертизи №7047/7048 від 17 липня 2008 року розмір матеріальних збитків, спричинених [PERSON] і [PERSON] за вищезазначеними договорами документально не підтверджується, при оформленні меморіальних ордерів, наданих позивачами, не дотримані вимоги нормативних документів Національного банку України, надані меморіальні ордери не можуть вважатись підтвердженням надходження грошових коштів в касу банку, за даними обліку банку документально не підтверджується внесення позивачами до каси банку: 12 липня 2004 року 15000 доларів США, 09 серпня 2004 року 20000 доларів США, 20 вересня 2004 року 10000 доларів США, 05 серпня 2004 року 30000 доларів США і 15 листопада 2004 року 5000 доларів США; - згідно з ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, меморіальні ордери не можуть підтверджувати внесення готівки до каси банку. З урахуванням викладеного, позивачками не надано документів, що відповідають вимогам чинного законодавства, про внесення коштів за договорами, за якими позивачки просять стягнути кошти. Надані позивачками меморіальні ордери не є допустимими доказами внесення коштів. Ч. 1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд також не може прийняти до уваги посилання позивачок на ту обставину, що договори укладалися з 2001 року лонгувалися і при переукладенні договорів кошти з рахунку за закінченим договором перераховувалися на рахунок за новим договором меморіальним ордером. Оскільки, відповідно до положень ст.1059 ЦК України, вимагається надання документу, що відповідає вимогам чинного законодавства, саме за договорами депозитних вкладів, за якими позивачки просять стягнути кошти. Тому та обставина, що спірні договори, зі слів позивачок, переукладалися, не позбавляє їх обов'язку надання документів, що відповідають вимогам чинного законодавства, щодо внесення коштів за цими договорами. При переукладенні договору ініціатива зарахування коштів за договором клієнта, що виключає ініціювання операції банком, і виключає оформлення меморіального ордера. У судовому засіданні також встановлено, що грошові кошти за договорами № 0n01631469 від 12 липня 2004 року з [PERSON] на суму 15 000 доларів США; № 0n01631492 від 09 серпня 2004 року з [PERSON] на суму 20 000 доларів США; № 0n01631498 від 20 вересня 2004 року з [PERSON] на суму 10 000 доларів США; № 0n01631485 від 05 серпня 2004 року з [PERSON] на суму 30 000 доларів США; № 0n01631541 від 15 листопада 2004 року з [PERSON] на суму 5 000 доларів США ЗАТ КБ «Приватбанк» не отримував, оскільки: - відповідно до книг документів дня каси доларів США Правобережного відділення ЗАТ КБ «Приватбанк» від 12 липня 2004 року, 09 серпня 2004 року, 20 вересня 2004 року, 05 серпня 2004 року, 15 листопада 2004 року, відсутні будь-які прибуткові документи, у тому числі меморіальні ордери, про внесення коштів від імені позивачок, як в готівковій, так і в безготівковій формі; відсутнє внесення коштів від імені позивачок у вказані дні також за даними бухгалтерського обліку каси Правобережного відділення ЗАТ КБ «Приватбанк» як готівкових коштів, так і безготівкових; - відповідно до висновків судової економічної експертизи №7047/7048 від 17 липня 2008 року розмір матеріальних збитків, спричинених [PERSON] і [PERSON] за вищезазначеними договорами документально не підтверджується, при оформленні меморіальних ордерів, наданих позивачами, не дотримані вимоги нормативних документів Національного банку України, надані меморіальні ордери не можуть вважатись підтвердженням надходження грошових коштів в касу банку, за даними обліку банку документально не підтверджується внесення позивачами до каси банку: 12 липня 2004 року 15000 доларів США, 09 серпня 2004 року 20000 доларів США, 20 вересня 2004 року 10000 доларів США, 05 серпня 2004 року 30000 доларів США і 15 листопада 2004 року 5000 доларів США. Згідно зі ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності з ч. 2 ст. 633 ЦК України, умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно наказу № 1103, відсоткова ставка за договорами в доларах США на умовах, аналогічним в договорах, наданими позивачками, була встановлена у розмірі 8% річних, що виключало укладення договорів на умовах 14% річних в доларах США, як вказано у спірних договорах. У зв'язку з цим суд вважає, що сторони не досягли згоди щодо істотної умови договорів депозитного вкладу відсоткової ставки. За спірними договорами відповідачем не відкривалися рахунки депозитних вкладів, не нараховувалися та не сплачувалися позивачкам відсотки. Таким чином, відповідач не вчиняв будь-яких дій на виконання спірних договорів. Суд вважає, що викладені факти у сукупності свідчать про те, що відповідачем договори про депозитні вклади: № 0n01631469 від 12 липня 2004 року з [PERSON] на суму 15000 доларів США строком до 12 липня 2005 року зі сплатою 14% річних; № 0n01631492 від 09 серпня 2004 року з [PERSON] на суму 20000 доларів США строком до 09 серпня 2005 року зі сплатою 14% річних; № 0n01631498 від 20 вересня 2004 року з [PERSON] на суму 10000 доларів США строком до 21 вересня 2005 року зі сплатою 14% річних; № 0n01631485 від 05 серпня 2004 року з [PERSON] на суму 30000 доларів США строком до 05 серпня 2005 року зі сплатою 14% річних; № 0n01631541 від 15 листопада 2004 року з [PERSON] на суму 5000 доларів США строком до 15 листопада 2005 року зі сплатою 14% річних не укладалися, грошові кошти за ними банк не отримував, договірні відносини між сторонами за цими договорами відсутні, у звя'зку з чим відсутні підстави для стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів на користь позивачок. Суд вважає, що також відсутні підстави для стягнення шкоди з банку згідно зі ст.1172 ЦК України: - як вказано, банк грошові кошти за спірними договорами не отримував; - докази отримання працівником банку [PERSON] грошових коштів від позивачок за спірними договорами в матеріалах справи відсутні. Сторони не заперечували, що на сьогодні розслідується Службою безпеки України в Дніпропетровській області кримінальна справа № 131, у тому числі щодо викрадення [PERSON] коштів за спірними договорами позивачок. Суду не надано договір у вказаній кримінальній справі, яким би було встановлено винну особу, що заволоділа коштами позивачок. Згідно зі ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях. Встановлення винної особи є обовязковим для застосування цивільної відповідальності у зв'язку зі вчиненням злочину за ст.ст.1166, 1172 ЦК України. Суд вважає, що рішення у справі не позбавляє [PERSON], [PERSON], після встановлення особи, винної у викрадені належних їм коштів, звернутися до суду з позовом про відшкодування спричиненої злочином шкоди. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 1166 ЦК України встановлено право особи на відшкодування у повному обсязі майнової шкоди, завданої неправомірними діями особистому немайновому праву. Цією ж статтею на особу, яка завдала шкоди покладено обов'язок відшкодувати її у повному обсязі. Але в судовому засіданні не знайшли свого обєктивного підтвердження неправомірні дії відповідача стосовно позивачів та завдання цими діями шкоди правам позивачів, а тому на відповідача не може бути покладено обов'язок відшкодувати її у повному обсязі. Ст. 1167 ЦПК України містить підстави відповідальності за завдану моральну шкоду: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті; моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В позовній заяві та під час судового розгляду позивачами не було надано належних доказів наявності моральної шкоди та підтвердження факту заподіяння позивачам відповідачем моральних страждань. Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1166 та 1167 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного звязку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, наявність вини завдавача шкоди. Таким чином лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Суд приймає до уваги ті обставини, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-якi домовленості i зобовязання стосовно позивачів по незаконним (з точки зору цих позивачів) діям відносно них по вказаним договорам депозитних вкладів, предмета спору, а позивачі цього не довели. Твердження позивачів про наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань стосовно позовних вимог (не отримання грошей та інш.) - є припущенням. Не може суд прийняти до уваги позицію позивачів стосовно наполягання на своїх позовних вимогах, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає можливим [PERSON] і [PERSON] в задоволенні позову до ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди відмовити, судові витрати потрібно віднести за рахунок держави. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про захист прав споживача, відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed