Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 2000,00 гривень посилаючись на те, що відповідач матеріальної допомоги на її утримання не надає. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала з підстав наведених в позовній заяві, просила позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача проти задоволенні позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Представник зазначив, що відповідач є інвалідом ІІ групи із хронічним захворюванням, отримує заробітну плату в розмірі 2136,00 гривень, на утриманні має сина [PERSON], [INFO], а тому не має змоги сплачувати аліменти. Крім того представник вказав, що позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, отримує допомогу від держави, має змогу працювати, проживає у квартирі, яка належить відповідачу, а отже не є особою, яка має право на утримання згідно ст. 76 СК України. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано 08.112010 рок за рішенням суду. Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] проживає з та знаходиться на утриманні відповідача, в [PERSON] проживає та перебуває на утриманні позивача. Згідно з ч. 1 та 4 ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу та якщо у зв'язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім'ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв'язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу. Судом встановлено, що позивач проживає у [INFO], яка належить відповідачу на праві приватної власності (а.с. 44). Також встановлено, що відповідач перебуває у відпустці по догляду за дитиною з 24ю12ю2009 року (а.с. 4) та отримує допомогу при народженні дитини та по догляду за дитиною до трьох років в розмірі 1380 гривень щомісячно (а.с. 3). Таким чином, позивач є працездатною особою, яка до народження дитини працювала, займаючи відповідну посаду, на час розгляду справи в суді отримує державну матеріальну допомогу, і яка проживає у квартирі, що належить відповідачу у справі її колишньому чоловіку, а тому суд вважає, що позивач здатна самостійно утримувати себе та не потребує матеріальної допомоги відповідно до умов ст. 76 СК України. Судом також встановлено, що відповідач є інвалідом ІІ групи (а.с. 59), має на утриманні сина [PERSON], [INFO], та отримує заробітну плату в розмірі 2136, 00 гривень, а отже суд приходить до висновку, що відповідач не має змоги надавати матеріальну допомогу позивачу. Виходячи з наведеного та вимог ст. 76 СК України, суд не вбачає підстав для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed