Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 31.07.2008 р. між ВАТ Фінанси та Кредит, який було реорганізовано у ПАТ Фінанси та Кредитта [PERSON] було укладено кредитний договір №373/08-ФЛ, за яким банк зобовязався надати позичальникові в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, платності кредитні ресурси в сумі 14\~555,00 доларів США зі сплатою процентів, передбачених розділом 4 кредитного договору строком до 10.07.2013 р. для придбання автомобіля; в якості забезпечення по кредитному договору між банком, [PERSON] та [PERSON] було укладено догові поруки №373/08/02 від 31.07.2008 р., за яким [PERSON] взяла на себе зобовязання відповідати в тому ж обємі, що й боржник. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, банк виконав зобовязання за договором, надавш грошові кошти, утім, відповідач -1 допустив порушення зобовязань за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої станом на 05.03.2010 р. складає: 10\~260,29 дол. США заборгованість за кредитом, 458,89 дол. США заборгованість по відсоткам, 60\~497,48 грн. - заборгованість по сплаті пені, що й стало приводом для цього звернення до суду. За розгляду справи позивач в особі представника підтримав вимоги позову, надав пояснення, аналогічні викладеному в позовній заяві; відповідачі позов не визнали, предявили зустрічний позов та просили суд визнати недійним кредитний договір, визнати недійсним кредитний договір, оскільки єдиним законним способом платежу є гривня, та надання та одержання кредиту в іноземній валюті, як засобу платежу, можливо лише при дотриманні сторонам імперативних вимог законодавства щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії, визнати недійсним договір застави транспортного засобу та договір поруки на підставі п. 2 ст. 548 ЦК України, адже недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню, та вимоги первісного позову вважали безпідставними. У судове засідання 22.04.2011 р. відповідач [PERSON] не зявився, причини неявки суд не повідомив, відповідач [PERSON] підтримала вимоги зустрічного позову повністю, просила суд відмови в задоволенні первісного позову, та суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача [PERSON], та дослідивши докази, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю та про наявність підстав для ухвалення про відмову в задоволенні зустрічного позову, виходячи з наступного. Відповідно до кредитного договору №373/08-ФЛ, укладеного 31.07.2008 р. між банком та [PERSON], останній отримав в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 14\~555,00 доларів США зі сплатою процентів, передбачених розділом 4 кредитного договору строком до 10.07.2013 р. для придбання автомобіля. Цільове призначення кредитних коштів придбавання автомобіля CHERRY TIGGO, 2008 р.в. (п. 2.3 кредитного договору), та, укладаючи договір, сторони за ним погодили, що позичальник зобовязується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за договором, в строк до 10 липня 2013 року (п. 3.2 кредитного договору), шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Разом з тим, укладаючи договір, сторони за ним погодили, що позичальник зобовязується щомісячно в термін з 01 по 10 число кожного місяця здійснювати погашення заборгованості за кредитними ресурсами в розмірі 242 дол. 58 центів США та нарахованими процентами, та на виконання п. 3.5 договору право банка вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати нарахованих процентів. Як було встановлено судом, виконання зобовязання з боку позичальника за зазначеним вище кредитним договором було забезпечено порукою (поручитель [PERSON] за договором №373/08/02 від 31.07.2008 р.), утім, через невиконання з боку позичальника договірних зобовязань у частині обовязку здійснення погашення кредиту в порядку та строки, визначені договором та відсотків, склалася заборгованість, розмір якої станом на 05.03.2010 р. складає 10\~719,18 доларів США, що дорівнює 146 143, 73 грн., з яких 85\~646,25 грн. та пеня в розмірі 60\~497,48 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми (ст. 2 Закону України Про банки та банківську діяльність); за ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). Отже, позичальник зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства. Відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, як це передбачено статтею 617 ЦК України. Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, зважаючи на вищенаведене, та за урахуванням того, що на виконання ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю та про стягнення з відповідачів, як солідарних боржників, на користь позивача заборгованості за кредитним договором, розмір якої станом на 05.03.2010 р. складає 10\~719,18 доларів США, що дорівнює 146 143, 73 грн., з яких 85\~646,25 грн. та пеня в розмірі 60\~497,48 грн. Розвязуючи спір щодо суми заборгованості, на переконання суду, розрахунок суми заборгованості зроблений з урахуванням досягнутих домовленостей сторін за кредитним договором, у тому числі щодо відповідальності за порушення зобовязань за договором, та, оскільки з боку відповідачів було допущено порушення умов укладених договорів, доводи позивача слушними. З приводу зустрічного позову відповідачів, то для суду не вбачається правових підстав для визнання кредитного договору недійсним, адже за судового розгляду позивачем були надані відповідні докази правомірності надання кредиту в іноземній валюті та дотримання у звязку з цим з боку банку приписів ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533, ст. 1054 ЦК, ст.ст. 2, 47, 49 Закону України Про банки і банківську діяльність, ст. 5 Декрету КМУ Про систему валютного регулювання і валютного контролю. Разом з тим, підстав для визнання договорів застави та поруки недійсними не вбачається. Вирішуючи в обовязкову порядку відповідно п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги те, що позивач не має пільг щодо сплати судового збору та при подачі позову позивачем були в повному обсязі сплачені судові витрати, тому, у порядку ч. 1 ст. 88 ЦПК України, згідно зі змістом якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, на користь позивача підлягають стягненню з відповідачів судові витрати, повязані зі сплатою судового збору в розмірі 1\~461, 44 грн. та оплатою витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120 грн.

Outcome: approved