Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-29 00:00:00

В вересні 2010 року позивачі звернулися до суду із позовом до [PERSON] про визнання договору дарування квартири недійсним, посилаючись на те, що 5 серпня 2010 року між ними, та відповідачкою по справі було укладено договір дарування квартири [ADDRESS]. Договір дарування квартири посвідчувався приватним нотаріусом [PERSON] Укладення договору дарування квартири було викликане тим, що [PERSON] будучи двоюрідною сестрою [PERSON] обіцяла довічно їх доглядати, забезпечувати необхідними ліками, продуктами, займатися домашнім господарством. У разі виконання цих зобовязань відповідачка за їх життя набувала права користування і володіння квартирою, а після смерті розпоряджатися на свій розсуд. За таких умов вони і погодились підписати договір дарування, не читаючи його, вважаючи, що в договорі передбачено всі права і обовязки сторін, про що вони домовилися з відповідачкою. Після оформлення договору дарування відповідачка до них більше не приходила, допомоги не надавала. На даний час позивачі зрозуміли, що помилялися щодо обставин, які мають істотне значення, а тому просять суд позов задовольнити. В судовому засіданні [PERSON] та представник позивачів позовні вимоги підтримали. Позивач [PERSON], даючи пояснення, зазначив, що вони з дружиною домовились подарувати квартиру [PERSON] за умови, що вона буде їх доглядати та допомагати їм, однак з таким розрахунком, щоб квартира перейшла до [PERSON] після їхньої смерті. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, вказавши, що між нею та позивачами дійсно існувала домовленість про їх утримання, однак після укладення договору дарування вона виїхала на заробітки до Австрії на два місяці, про те, догляд за позивачами мали здійснювати її син та колишній чоловік, однак позивачі до них по допомогу не зверталися, з яких підстав позивачі просять розірвати договір дарування, їй не відомо, так як вона і на даний час готова їм допомагати. Третя особа - приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON] при винесенні рішення поклалася на думку суду, при цьому зазначила, що будь-яких порушень з її сторони при посвідченні договору дарування не було. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні 5 серпня 2010 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування за яким позивачі безоплатно передали у власність відповідача квартиру [ADDRESS] а м. Хмельницькому. В свою чергу [PERSON] взяла на себе зобовязання утримувати [PERSON] та [PERSON], забезпечувати їх продуктами харчування та доглядом, однак після укладення договору дарування від 5 серпня 2010 року цього не робила, оскільки поїхала на заробітки до Австрії, де була до жовтня 2010 року, що було підтверджено відповідачкою [PERSON] в судовому засіданні, де вона вказала, що між сторонами під час укладення договору дарування квартири, була досягнута усна домовленість щодо обовязку обдарованого вчинити на користь дарувальників дії відповідно до умов договору довічного утримання, в тому числі і надання матеріальної допомоги та іншої допомоги на утримання. Як встановлено в судовому засіданні позивачі [PERSON], та [PERSON]В на момент укладення договору дарування мали інвалідність 2 групи, крім цього, [PERSON] має проблеми із опорно-руховою системою, через що не спроможний самостійно пересуватися, внаслідок чого договір дарування частини квартири [PERSON] був підписаний на дому. 21 серпня 2010 року [PERSON] було встановлено 1 групу інвалідності, із зазначенням, того, що він потребує стороннього догляду. [PERSON] в період часу з 13.07.22010 року по 20.07.2010 року та з 7.09.2010 року по 16.09.2010 року перебувала на стаціонарному лікуванні Хмельницької міської поліклініки №3, з діагнозом хронічна недостатність мозкового кровообігу. Дані обставини підтверджуються копією пенсійного посвідчення [PERSON]Г від 22.02.2005 року, [PERSON] від 5.03.1993 року, довідкою сер. МСЕ №182526 від 21.08.2010 року, випискою з медичної картки хворого [PERSON] та визнаються сторонами. Вищенаведені факти свідчать про те, що позивачі потребують сторонньої допомоги, оскільки постійно хворіють і є непрацездатними, а [PERSON] крім того не здатний себе самостійно обслуговувати. Таким чином безоплатно відчуживши житло, позивачі не досягнули бажаних для себе наслідків, оскільки відповідачка взяті на себе зобовязання по домовленості з позивачами, а саме довічного утримання не виконала, а позивачі втратили право власності житло. В судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що коли його колишня дружина [PERSON] в серпні 2010 року поїхала до Австрії на заробітки, то вона залишила йому гроші, при цьому сказала, щоб він надавав допомогу сімї [PERSON], пре те, коли він дзвонив позивачам на домашній телефон, вони його про допомогу не просили. Згідно з ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обовязок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь - яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до ст. 229 ч.1 ЦК України «Якщо особа, яка вчинила правочин, помилялась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним». Під помилкою в даному випадку слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною субєкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена. Таким чином має місце істотна помилка щодо правової природи правочину та його змісту, а її наслідки неможливо усунути.

Outcome: approved