Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-29 00:00:00

Позивач просить визнати удаваними договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладений 16.06.1999 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони а також договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладений 16.06.1999 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони, посвідчені приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON] Також просить визнати зазначені договори договором міни між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони. Свої вимоги мотивує тим, що зазначені договори є удаваними правочинами так як був прихований договір міни квартир, а саме фактично вона обміняла належну їй однокімнатну квартиру [ADDRESS] на двокімнатну квартиру [ADDRESS], яка належала [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з доплатою але оформила зазначену квартиру на свою доньку [PERSON] за її проханням. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, вважають, що строк звернення до суду не пропустили оскільки про порушення своїх прав позивачка дізналися лише в 2009 році коли мала намір переоформити зазначену квартиру на себе. Представники відповідача [PERSON] проти позову заперечили, вважають підстави для задоволення позову надуманими та крім того також просять відмовити в задоволенні позову в звязку з пропуском строку позовної давності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, були повідомлені належнимчином. З відгуку приватного нотаріуса Сумського нотаріального округу [PERSON] вбачається, що дійсно ним були завірені оскаржувані договори, позивачка знала, що укладається саме договір купівлі-продажу, при розмові з позивачкою нічого такого що могло його застерегти від посвідчення договору він не чув. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 3 10.08.1991 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] перевали у шлюбі (а.с. 9). 6.06.1999 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з однієї сторони, від імені яких на підставі довіреностей діяла [PERSON] та [PERSON] з іншої сторони був укладений договір купівлі-продажу квартири № 26 в буд. № .0 по вул. Інтернаціоналістів в м. Суми (а.с. 7). Також 16.06.1999 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] а.с. 6). Обидва договори були посвідчені приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Як вбачається з зазначеної норми вчинений правочин та прихований правочин повинні бути укладені одними і тими ж сторонами. Як вбачається з зазначених спірних договорів вони є різними за складом сторін як з боку продавців так і з боку покупців а тому зазначена норма застосуванню не підлягає. В обгрунтування того, що був укладений договір міни, позивачка посилається на копію розписки (а.с. 8), з якої вбачається, що [PERSON] отримала від позивачки кошти в якості доплати за квартиру в розмірі 10800,00 грн. та досилається на пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які пояснили,- що вони спілкувалися в різний час з позивачкою та остання їм казала що здійснила обмін своєї однокімнатної квартири на двокімнатну з доплатою. Суд критично відноситься до зазначених пояснень свідків, оскільки вони є знайомими позивачки та свідчення дають фактично зі слів позивачки. Суд вважає, що копія розписки та пояснення свідків в частині здійснення доплати спростовується самими нотаріально завіреними договорами купівлі-продажу квартир, де визначена вартість квартир за яку вони були продані. Правові підстави для визнання зазначених спірних договорів купівлі-продажу нерухомого майна договором міни відсутні, оскільки діючим законодавством не передбачено визнання укладеними судом правочинів, що підлягають державній реєстрації. Тому суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. Крім того в судовому засіданні представником відповідача зроблена заява про застосування наслідків спливу позовної давності згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, оскільки правочини були вчинені 16.06.1999 року а до суду позивачка вернулася в вересні 2009 року. Позивачка та її представники вважають що строк позовної давності пропущений не був оскільки позивачка довідалася про порушення своїх прав тільки в 2009 році коли хотіла переоформити на себе квартиру та дізналася, що право власності на квартиру має також колишній чоловік позивачки відповідач [PERSON] Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Суд вважає, що початком перебігу строку позовної давності слід вважати саме 16.06.1999 року, оскільки про укладення цих договорів позивачці стало відомо в цей день, також це підтверджується поясненнями свідка [PERSON], оскільки саме з цієї дати позивачці було відомо що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано на її доньку. Тому суд вважає, що позивачкою без поважних причин було пропущено строк звернення до суду, що є підставою для відмови в позові згідно ч.4 ст. 267 ЦК України.

Outcome: dismissed