Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з тих підстав, що 12 січня 2010 року вона продала відповідачу належний їй майновий сертифікат колишнього КСП Лебединського МГП номінальною вартістю 32239 грн. за ціною 16119 грн. До укладання договору їй було сплачено 1000 грн. Залишок суми за договором повинна бути сплачена їй до 1 березня 2010 року. Свої зобов»язання за договором відповідач не виконав. На її звернення з приводу проведення розрахунку пояснив, що відсутні кошти для сплати заборгованості. Відповідно до п.9 договору, у разі порушення строків сплати платежів, відповідач повинен сплатити їй неустойку у розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення. Позивач змушена була звернутись за наданням правової допомоги. Крім того, їй була заподіяна моральна шкода через бездіяльність відповідача, внаслідок чого вона відчувала душевні страждання, порушились життєві відносини та стосунки з оточуючими людьми. Просила стягнути з відповідача 15119 грн. основного боргу, 2410,75 грн. неустойки, 3319,20 грн. відшкодування моральної шкоди, 450 грн. витрат за надання юридичної допомоги, 303,80 грн. судових витрат по справі. Під час розгляду справи представник позивача позовні вимоги змінював та просив стягнути з відповідача 7219 грн.боргу, 1191,71 грн. пені, 3319,20 грн. моральної шкоди, 450 грн. витрат за надання юридичної допомоги, 204,10 грн. судових витрат по справі. У судовому засіданні представник позивача зменшив суму позову у зв»язку зі сплатою на час закінчення розгляду справи відповідачем на користь позивача 5433 грн. На вказану суму зменшив позовні вимоги в частині стягнення основного боргу. Представник відповідача позов на час закінчення розгляду справи у суду не визнав, просив провадження по справі закрити, оскільки на теперішній час ТОВ повністю розрахувалось з позивачем, перерахувавши їй 10 лютого 2011 року залишок заборгованості в сумі 5433 грн., саме така сума рахується по бухгалтерському обліку як борг перед [PERSON] При цьому в рахунок плати за договором повинна бути включена сума отриманого позивачем від ТОВ у 2008 році поросяти вартістю 1786 грн. Вважає позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди безпідставними, оскільки договірні правовідносини між сторонами не передбачають такого відшкодування, а стягнення витрат за надання правової допомоги заявлено без надання доказів про надання такої допомоги на підставах, визначених законом. Крім того, спір між сторонами з цього ж приводу і за цих же обставин був предметом розгляду Сумським районним судом по справі №2-984/10 і розгляд справи закічився визнанням судом мирової угоди між сторонами. Повторне звенення до суду з цих підстав не допускається. Просив закрити провадження по справі на підставі ст.206 ЦПК України. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 жовтня 2009 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ АФ «Низи»про примусове стягнення заборгованості в сумі 22826,42 грн. При зверненні до суду з позовом підставою для звернення зазначила укладений між сторонами договір купівлі-продажу майнового сертифікату КСП Лебединського МГП від 29 серпня 2006 року (спр.2-70/10, а.с.4-5). Розгляд даної справи закінчився укладенням між сторонами мирової угоди та визнання її судом, про що Сумським районним судом винесена ухвала (спр.№2-70/10, а.с.48). Відповідно до умов укладеної угоди, ТОВ АФ «Низи»зобов»язалась до 1 березня 2010 року сплатити [PERSON] суму недоплаченої вартості паю у розмірі 15119 грн., а також сплатити понесені нею судові витрати по справі у вигляді 236,76 грн. судового збору, 120 грн. за ІТЗ розгляду справи, 400 грн.витрат на правову допомогу, а всього 756,76 грн. У заяві до суду про затвердження мирової угоди сторони своїми підписами засвідчили, що наслідки ст.ст.175,205, 206 ЦПК України ім відомі та зрозумілі, тобто і наслідки у вигляди недопущення повторного звернення до суду з тим же позовом з тих же підстав (спр.№2070/10, а.с.46). 17 грудня 2010 року позивач звернулась до суду з позовом, де підставою звернення зазначила невиконання відповідачем договору, укладеного вже 12 січня 2010 року (спр.№2-118/11, а.с.3-5). Після затвердження мирової угоди і до закінчення розгляду даної справи по суті відповідачем перерараховано відповідачу недоплачену суму вартості майнового маю у розмірі 13333 грн. (4900+3000+5433) (а.с.20,21,47). Під час судового розгляду справи представник відповідача пояснив, що договір від 12 січня 2010 року мав на меті приведення у відповідність укладено раніше договору від 29 серпня 2006 року. Майновий пай у власності товариства перебував саме з 29 серпня 2006 року. Під час укладання договору 12 січня 2010 року предмет купівлі не передавався. Акт прийому-передачі до договору від 12 січня 2010 року підвердив факт передання паю, який відбувся у 2006 році. Цю обставину не оспорив і представник позивача. Згідно положень ст.ст.202 та 203 ЦПК України, правочином є дія спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовені ним. У даному випадку оплатне передання права власності на майно від однієї сторони до іншої. Укладанням мирової угоди між сторонами вони підтвердили наявність між ними договірних правовідносин щодо купівлі-продажу майнового паю з 29 серпня 2006 року та дійшли згоди щодо його остаточного виконання. За наведених обставин дійсна воля сторін була закріплена договором від 29 серпня 2006 року. До цього договору могли вноситись зміни. Укладання сторонами договору 12 січня 2010 року вимогам ст.ст.202,203 ЦПК України не відповідає. Враховуючи викладене, підстав для звернення до суду з позовом з приводу невиконання умов договору від 12 січня 2010 року не має, бо спір сторін вирішений винесенням ухвали про визнання мирової угоди між сторонами. Позовні вимоги за даним позовом в частині стягнення моральної шкоди, пені є безпідставними, оскільки при вирішенні спору у січні 2010 року позивач від них відмовилась, бо в заяві про визнання мирової угоди їх не зазначала. Крім того, відшкодування моральної шкоди заявлене без наявності для цього підстав, передбачених законом. Однак, звернення позивача з позовом 17 грудня 2010 року викликане невиконанням відповідачем у повному обсязі умов досягнутої домовленості. Право позивача порушене і підлягає судовому захисту. При цьому суд не може взяти до уваги пояснення представника відповідача, що на теперішній час основна заборгованість погашена повністю, оскільки в рахунок вартості паю позивачу 1 жовтня 2010 року було надано порося вартістю 1786 грн., однак договір від 29 серпня 2006 року не передбачав порядку розрахунку за майновий пай у натуріальній формі. На час укладання мирової угоди між сторонами відповідач про вказану обставину не зазначав, угодою такий порядок розрахунку також не передбачений. Вказані правовідносини даним договором не охоплюються. Таким чином, сума заборгованості відповідача у вигляді недоплаченої вартості майнового паю складає 2578 грн., які підлягають стягненню. Крім того, за умовами мирової угоди ТОВ АФ «Низи»зобов»язався відшкодувати [PERSON] понесені нею судові витрати у сумі 756,76 коп., які на теперішній час не сплачені і підлягають примусовому стягненню. При вирішенні питання про стягнення судових витрат, пов»язаних зі зверненням до суду з даним позовом суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, судові витрати стягуються пропорційно задоволеним вимогам. Ст.79 ЦПК України до судових витрат віднесені і витрати на правову допомогу. Факт їх понесення у даному процесі підтверджується матеріалами справи (а.с.12,14). Обмеження щодо надання такої допомоги, крім того, що вона здійснюється фахівцем в області права, не має. Тому такі витрати також підлягають стягненню з дотриманням вимог ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial