Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-27 00:00:00

В березні 2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку № 36, по вул. Тавричеська, в м. Миколаєві, площею 0,07 га. В обґрунтування позовних вимог позивач вказувала , що 16.11.1995 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, з подальшим посвідченням державним нотаріусом. 27 червня 2002 року земельна ділянка, на якій знаходився незавершений будівництвом житловий будинок було зареєстровано Миколаївським Міжміським Бюро технічної інвентаризації за № 3516, на даний час позивачка добудувала житловий будинок та господарські споруди. Вищезгаданий житловий будинок та господарські споруди знаходяться на приватизованій земельній ділянці, що на даний момент зареєстровано за відповідачем на підставі Державного [PERSON]. Оригінал вказаного державного акту відповідач передав позивачці до укладення договору дарування. Отже, фактично відповідач відмовився від права власності на земельну ділянку, в т.ч. подарувавши незавершене будівництвом майно. При укладанні договору дарування незавершеного будівництвом житлового будинку відповідач помилково не переоформив право власності на земельну ділянку за позивачем. На даний момент оформити цивільно-правову угоду щодо придбання земельної ділянки позивач не може без відповідача, а зв'язок з останнім втрачено. Таким чином відсутність рішення суду про визнання права власності на земельну ділянку позбавляє позивача можливості належним чином оформити право власності на земельну ділянку та отримати відповідний [PERSON], підтверджуючий дане право. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила про задоволення позовних вимог. Відповідач повідомлений своєчасно та належним чином в судове засідання не з'явився, не представив доказів проти задоволення позову, тому суд на підставі ст. 224 ЦПК України за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу заочно. Представник третьої особи - Управління Держкомзему у м. Миколаєві, в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував, просив про винесення рішення на розсуд суду. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вислухавши пояснення позивача, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.11.1995 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, з подальшим посвідченням державним нотаріусом. 27 червня 2002 року земельна ділянка, на якій знаходився незавершений будівництвом житловий будинок було зареєстровано Миколаївським Міжміським Бюро технічної інвентаризації за № 3516. На даний момент позивачка добудувала житловий будинок та господарські споруди. Вищезгаданий житловий будинок та господарські споруди знаходяться на приватизованій земельній ділянці, що на даний момент зареєстровано за відповідачем на підставі Державного [PERSON]. Оригінал вказаного державного акту відповідач передав позивачці до укладення договору дарування. Отже, фактично відповідач відмовився від права власності на земельну ділянку, в т.ч. подарувавши незавершене будівництвом майно. При укладанні договору дарування незавершеного будівництвом житлового будинку відповідач помилково не переоформив право власності на земельну ділянку за позивачем. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Згідно з ч. 1 ст. 30 Земельного кодексу України в редакції від 18.12.1990 року при переході права власності на будівлю і споруд разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених ст. 67 ЗК України, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі.

Outcome: approved