Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-21 00:00:00

У травні 2011р. [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просив усунути від права на спадкування відповідачів після смерті його матері [PERSON] та брата [PERSON], визнати поважною причину пропуску строку для прийняття спадщини, встановити додатковий строк для прийняття спадщини та визнати за ним право на будинок № 15 по пров. Просвіти в Приморському районі м. Маріуполь в порядку спадкування. В позові зазначав, що 14.12.2000р. померла його матір, після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді зазначеного будинку яку прийняв його брат, який мешкав разом з матір*ю. З того часу протягом декількох років він постійно надавав допомогу брату та його родині, у тому числі шляхом ремонту та обладнання спадкового будинку, надавав матеріальну допомогу, фактично прийнявши спадщину. З заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто з спадкоємців не звертався. 12.12.2009р. брат помер, спадкоємцями його є його дружина та дочка відповідачі по справі. Відповідачі до смерті [PERSON] не надавали необхідної допомоги спадкодавцю, який через хворобу потребував постійної допомоги та через це був у безпорадному стані, окрім того відмовились поховати спадкодавця, у зв*язку з чим всі витрати на його поховання здійснив він. Просив суд визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини, усунути відповідачів від права на спадкування після смерті [PERSON] та визнати за ним право власності за спадщиною на спірний будинок після матері та брата. У судове засідання [PERSON] не з*явився, в письмовій заяві позов підтримав та просив розглянути справу без його участі. Відповідачі у судове засідання не з*явились, в письмових заявах позов визнали у повному обсязі та просили розглянути справу без їх участі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Даний висновок робиться з урахуванням наступних правових норм. Відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані. Відповідно п.6 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»(далі за текстом Постанова…) безпорадний стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв*язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов*язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов*язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов*язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Крім того, при розгляді справ суду належить з*ясовувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу (ухвала колегії суддів Судової палати у цивільних справах ВСУ від 19.03.2008р.). Виходячи зі змісту зазначеної норми закону та роз*яснень Постанови…, суд при вирішенні такої справи повинен установити і факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи. Судом встановлений той факт та він підтверджений документами, що позивач є сином [PERSON] та братом [PERSON], смерть яких наступила відповідно у 2000 та 2009р. Відповідачі є дружиною та дочкою останнього з спадкодавців. Спірне домоволодіння належить, відповідно до реєстраційного посвідчення від 21.3.1984р., [PERSON]. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З заяв відповідачів, прилучених до справи, слідує, що вони визнали той факт, що не надавали необхідної допомоги спадкодавцю, що хворів перед смертю тяжкою хворобою. Відповідно до положень розділу 7 ЦК України в редакції 1963р., який діяв на момент виникнення спірних відносин, тобто у 2000р., після смерті [PERSON], фактичне керування або володіння спадковим майном вважалось прийняттям спадщини. З урахуванням цих норм закону відсутні підстави для визнання поважною причини пропуску строку для прийняття спадщини та встановлення додаткового строку для подачі заяви до нотаріальної контори.

Outcome: approved