Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-17 00:00:00

В серпні 2010 р. [PERSON], яка діє від імені та в інтересах малолітньої [PERSON], [INFO], звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Сектор громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб Вознесенського МВ (з обслуговування міста Вознесенська та Вознесенського району) УМВС України в Миколаївській області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В позовній заяві зазначено, що [PERSON] та [PERSON] знаходились в зареєстрованому шлюбі з 15 грудня 2005 р. Від даного шлюбу сторони мали малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. 03 грудня 2008 р. [PERSON] помер, після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок №76 (сімдесят шість), з надвірними та господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області по вулиці Жовтневої революції, та який належав спадкодавцю за життя на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Вознесенською державною нотаріальною контрою Миколаївської області 20 вересня 2006 р. Малолітня [PERSON], [INFO], є спадкоємцем за заповітом, яка прийняла спадщину після смерті свого батька в установленому порядку й 21 липня 2009 р. Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Разом з тим, починаючи з 25 червня 1998 р. у вищевказаному будинку також зареєстрований відповідач [PERSON], але фактично останній у будинку не проживає, особистих речей у вказаному будинку не має, у витратах на утримання будинку участі не приймає та у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку не бажає. Посилаючись на викладене, а також на те, що відповідач порушує права власника, оскільки у вказаному будинку зареєстрований, але не проживає, [PERSON], яка діє від імені та в інтересах малолітньої дитини [PERSON], [INFO], просила позов задовольнити, визнати [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме - житловим будинком N976 (сімдесят шість) по вулиці Жовтневої революції в смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області. В судовому засіданні [PERSON], яка діє від імені та в інтересах малолітньої [PERSON], [INFO], позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на підстави звернення до суду, викладенні в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За правилами ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважав можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача проти цього не заперечувала. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Сектор громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб Вознесенського МВ (з обслуговування міста Вознесенська та Вознесенського району) УМВС України в Миколаївській області, в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив на адресу суду письмову заяву від 24 вересня 2010 р., відповідно до якої просив розглянути справу у його відсутність. Ухвалою суду справа розглянута у відсутність відповідача [PERSON] та представника третьої особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки в справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, малолітній [PERSON], [INFO], згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 21 липня 2009 р. Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області, на праві власності належить житловий будинок №76 (сімдесят шість), що розташований по вулиці Жовтневої революції в смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області (а.с.6,15, 34-66). В зазначеному будинку з 25 червня 1998 р. зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO], що підтверджується будинковою книгою та довідкою Сектора громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб Вознесенського МВ (з обслуговування міста Вознесенська та Вознесенського району) УМВС України в Миколаївській області (а.с.9-10,18). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (до яких, відповідно до ст. 64 ЖК України, відносяться дружина наймача, їх діти і батьки, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство) мають право користуватись цим будинком нарівні з власником при умові, що вони постійно там проживають і приймають участь у витратах на утримання будинку. Відповідно до положень ч.8 ст.8 ЦПК України, ст.ст. 71,72 ЖК України, наймач або члени його сімї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема, якщо вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Тобто, з урахуванням викладеного, судовому дослідженню підлягають лише причини не проживання відповідача в обумовленому будинку протягом встановленого законодавством строку. За правилами ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Відповідно до ч.З ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, фактичні дані (докази), які мають значення для вирішення справи, встановлюються на підставі пояснень сторони, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів. Так, згідно довідки виконавчого комітету Олександрівської селищної Ради Вознесенського району Миколаївської області за №2416 від 07 жовтня 2010 р., акту обстеження матеріально - побутових умов від 18 листопада 2010р., відповідач [PERSON] дійсно зареєстрований з 25 червня 1998 р. за адресою: Миколаївська область, Вознесенський район, смт. Олександрівка, вулиця Жовтневої революції, будинок №76 (сімдесят шість), але з цього часу у вказаному будинку не проживає та участі у витратах на його утримання не приймає (а.с.26, 74). З пояснень свідків [PERSON] і [PERSON], судом встановлено, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає, витрати по утриманню нерухомого майна не несе та особистих речей останнього в будинку немає. При цьому, представник позивача, як законний представник малолітньої дитини [PERSON], ніяких перешкод відповідачу в цьому не чинила (протилежного в судовому засіданні не встановлено). Окрім того, доказів, що відповідач намагався вселитися в спірний будинок, але йому чинили перешкоди у користуванні ним, зокрема, звернення до органів міліції чи до суду з відповідними заявами про порушення житлових прав, вимогами про вселення та усунення перешкод у користуванні будинком, суду не надано. Також, передбачених законом підстав для збереження за відповідачем права користування житловим будинком в судовому засіданні не встановлено. Таким чином, враховуючи наведене, а також те, що з боку відповідача доказів на підтвердження поважності причин не проживання в вищевказаному жилому приміщенні понад установлені законом строки не надано, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved