Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Красноармійськвугілля»ВП «шахта «ім. О.Г.Стаханова»про відшкодування моральної шкоди, повязаної з травмою на виробництві. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 19 грудня 1978 року по 23 червня 1986 рік перебував з відповідачем у трудових відносинах. 24 січня 1979 року о 21.20 годині працюючи на ВП «Шахта «Стаханова»ДП «Красноармійськвугілля»машиністом електровозу при знятті зцепки з електровозу в заїзд південної виробітки блока № 4 пласта Л3 горизонта 986 м поклав її на коліно але зцепка впавши на рельсу травмувала І палиць лівої кістки. В наслідок травми вказаний палець було ампутовано. Комісією на підприємстві 25 січня 1979 року було складено акт по формі Н-1 згідно якого встановлено факт отримання позивачем травми повязаної з виробництвом, а саме травматична ампутація І пальцю лівої кістки. 04 липня 1991 року МСЕК встановила [PERSON] 10% професійної працездатності безстроково. Позивач вважає, що внаслідок зазначеної травми йому заподіяна моральна шкода, тому що перебуваючи на лікуванні, він не міг вести повноцінний спосіб життя, протягом тривалого часу відчував фізичні страждання, обумовлені важкістю травми, психологічний дискомфорт і значне порушення щиросердечного спокою яке він випробовую до дійсного моменту. Враховуючи вище викладене позивач вважає, що з Державного підприємства «Красноармійськвугілля»на його користь слід стягнути 20 325,60 грн. як відшкодування моральної шкоди, отриманої у звязку з травмою на виробництві. До судового засіданні [PERSON] не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, наполягав на задоволені заявлених позовних вимог. Представник відповідача - ДП «Красноармійськвугілля»позовні вимоги не визнав. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Позивач працював на підприємстві відповідача з 19 грудня 1978 року по 23 червня 1986 рік перебував з відповідачем у трудових відносинах. (а. с. 8-9). 24 січня 1979 року о 21.20 годині працюючи на ВП «Шахта «Стаханова»ДП «Красноармійськвугілля»машиністом електровозу при знятті зцепки з електровозу в заїзд південної виробітки блока № 4 пласта Л3 горизонта 986 м поклав її на коліно але зцепка впавши на рельсу травмувала І палиць лівої кістки. В наслідок травми вказаний палець було ампутовано. (а. с. 13-14). Комісією на підприємстві 25 січня 1979 року було складено акт по формі Н-1 згідно якого встановлено факт отримання позивачем травми повязаної з виробництвом, а саме травматична ампутація І пальцю лівої кістки. (а. с. 13-14). 04 липня 1991 року МСЕК встановила [PERSON] 10% професійної працездатності безстроково. (а. с.15). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв ` язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23 лютого 2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов»язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в звязку з нещасним випадком на виробництві позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив 10 % працездатності в звязку з травмою повязаною з виробництвом. Після одержання інвалідності і часткової втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Позивач [PERSON] отримав травму повязану з виробництвом і при цьому мала місце протиправність дій відповідача, Відокремленному підрозділі «шахта ім. О.Г.Стаханова» Державного підприємства «Красноармійськвугілля», повязаних з порушенням Закону України „Про охорону праці, «Правил безпеки у вугільних шахтах, що стало причиною нещасного випадку. Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року із змінами від 25 травня 2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрєс, а із наявністю втрат фізичного і психичного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров`я позивача, те, що професійна працездатність в зв`язку з нещасним випадком на виробництві втрачена на 10%. Виходячи із викладенного, суд вважає можливим стягнути з відповідача Державного підприємства «Красноармійськвугілля»на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 (десять тисяч) грн . Згідно до ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. Оскільки моральна шкода у позивача виникла внаслідок ушкодження здоровя, повязаного з травмою на виробництві, то заперечення відповідача являються необґрунтованими. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача Державного підприємства «Красноармійськвугілля»на користь держави підлягають стягненню судові витрати: по сплаті судового збору в розмірі 8,50 грн., по сплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 37,00 грн. На підставі викладеного ,

Outcome: approved