Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-30 00:00:00

4 листопада 2010 року публічне акціонерне товариство «[PERSON] [PERSON]» (далі - [PERSON]) звернулося до суду з позовом до відповідачів про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором № 014/08-112/80696 від 26 червня 2008 року в розмірі 37664,44 доларів США (297466, 21 грн.), звернення стягнення на предмет іпотеки та розірвання цього кредитного договору. В позовній заяві зазначало, що 26 червня 2008 року між Банком та [PERSON] був укладений зазначений вище договір кредиту на суму 30000 доларів США зі сплатою 14 відсотків на річних за його користування з кінцевим терміном повернення кредиту - 26 червня 2018 року. З метою забезпечення виконання зобовязань за даним кредитним договором, між Банком та [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений договір іпотеки, за яким вони надали Банку в іпотеку належний їм на праві власності будинок за адресою: м. Первомайськ, вул. Трудової Слави, 82, а також земельну ділянку, на якій він розташований, площею 0,0905 га. Посилаючись на те, що [PERSON] після отримання кредиту не виконала умови кредитного договору в частині вчасного погашення кредитних платежів, через що за нею утворилася поточна заборгованість в сумі 6870,90 доларів США (54265,00 грн.), а загальна кредитна заборгованість складає 37664,44 доларів США (297466,21 грн.), тому просило договір кредиту розірвати, стягнути з неї всю кредитну заборгованість та звернути стягнення на предмет іпотеки. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, вказуючи, що вони не відмовляються від кредитних зобовязань, заборгованість зі сплати платежів це тимчасове явище, викликане збігом двох негативних обставин: світовою кризою та тяжким захворюванням їх батька. Після збільшення курсу долара США в другій половині 2008 року відповідно збільшився розмір щомісячних кредитних платежів, які сплачувалися в доларах США через їх купівлю національною валютою по курсу на день вчинення платежу. А захворювання їх батька потягло додаткові фінансові витрати. Тому просили відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, про його час та місце був повідомлений належним чином, надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, проти задоволення позову заперечував. Суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за його відсутності за наявних матеріалів у справі, достатніх для її вирішення по суті, оскільки представник позивача та присутні на засіданні відповідачі не заперечують проти цього. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Так, судом було встановлено, що 26 червня 2008 року між [PERSON] та Банком був укладений договір кредиту № 014/08-112/80696 (далі - Договір) на суму кредиту 30000 доларів США, в якому сторони узгодили всі його умови. Відповідно до [PERSON] зобовязався надати позичальнику, тобто [PERSON], кредит в зазначеній вище сумі за умови сплати відсотків в розмірі 14 % річних зі строком його користування - по 26 червня 2018 року. Погашення кредиту та сплата відсотків за його користування повинно було здійснюватися щомісячно ануїтетними платежами згідно доданого до [PERSON] графіку по 465, 80 доларів США. При цьому п. 16.2 [PERSON] було передбачено, що вразі прострочення боржником кредитних зобовязань він сплачує пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожен календарний день прострочки. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Також, ст. ст. 549-552 ЦК України передбачено такий спосіб забезпечення виконання зобовязань як неустойка у виді пені, яка полягає в нарахування та сплаті грошових сум у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Сплата неустойки не звільняє боржника від виконання свого обовязку в натурі. Зі свого боку [PERSON] виконав всі взяті на себе зобовязання, а відповідачка [PERSON] навпаки, порушила його умови в частині сплати обовязкових кредитних платежів в розмірі, передбаченому [PERSON]. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, долученого до матеріалів справи, станом на 3 вересня 2010 року за нею рахувалася поточна заборгованість в розмірі 6870,90 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ на 3 вересня 2010 року 54265,00 грн. з яких: - прострочена заборгованість за кредитом та відсоткам - 3292,00 доларів США, що еквівалентно 25999, 56 грн., - пеня - 3578,90 доларів США, що еквівалентно 28265,44 грн. Зважаючи на те, що боржниця не відмовляється від взятих на себе зобовязань, здійснює платежі щомісячно хоча й у меншому ніж це передбачено [PERSON] розмірі, тому суд, з врахуванням засад розумності, добросовісності та справедливості, вбачає за можливе залишити Договір в силі і не розривати його. Сплата боржницею щомісячно менших платежів не свідчить, що позивач може недоотримати прибуток, на який розраховував під час укладення [PERSON], оскільки за неналежне виконання кредитних зобовязань [PERSON] продовжує нараховувати відповідачці штрафні санкції, від яких вона не відмовляється. їх повна сплата дозволить Банку отримати загальний прибуток навіть у більшому розмірі, ніж це було ним заплановано за умовами [PERSON]. Виходячи з положень ч. 2 ст. 651 ЦК України у позивача, хоча і є право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів у випадку неналежного виконання договірних зобовязань, однак з вище зазначених мотивів відмови в задоволенні вимог про розірвання договору суд вбачає за необхідне відмовити також і в задоволенні вимог про стягнення всієї суми боргу. За таких обставин, враховуючи положення ст.ст. 526, 530, 549, 1049, 1050, 1054 ЦК України, з відповідачки [PERSON] підлягає стягненню тільки зазначена вище поточна заборгованість в сумі 6870,90 доларів США. Окрім цього, положення ст.ст. 546, 572, 574, 575 ЦК України вказують на те, що сторони зобовязання можуть домовитися про забезпечення його виконання, в тому числі шляхом застави. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Так, 26 червня 2008 року, в забезпечення зобовязань за кредитним [PERSON] між Банком та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки, згідно якого останні надали Банку в іпотеку нерухоме майно - будинок, який розташована за адресою: Миколаївська область, м. Первомайськ, вул. Трудової Слави, буд. 82, та належав їм на праві приватної власності (по 1/3 частці кожному),також земельну ділянку, на якій розташований цей будинок, площею 0,0905 га. Відповідно до ст.ст. 33, 34 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. В той же час, згідно з вимогами ч. 4 ст. 119 ЦПК України позивач в позові має зазначити обставини, які є обовязковими відповідно до закону. Ці ж обставини позивач повинен довести доказами в судовому засіданні. Так, положення ч. З ст. 33 Закону України «Про іпотеку» вказують, що підлягають доказуванню в судовому засіданні наявність збитків, внаслідок порушення основного зобовязання та факт зміни обсягу прав іпотекодержателя. Однак позивач в позовній заяві не зазначив і в судовому засіданні не посилався на те, що порушення зобовязань за кредитним договором призвели до збитків чи змінили обсяг прав іпотекодержателя і є загроза реалізації його прав задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки. Це не було підтверджено і належними та допустими доказами. За такого, враховуючи положення ст.ст. 546, 572, 575, 593 ЦК України і те, що суд не вбачає необхідності розірвання кредитного договору, а договір іпотеки, в свою чергу, був укладений на його забезпечення і є похідним від нього, тому в задоволенні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі слід стягнути пропорційно задоволеним вимогам з [PERSON], як боржниці за кредитним договором. Враховуючи викладене,

Outcome: partial