Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-05 00:00:00

19 серпня 2010 року ВАТ Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в особі Південно-східної Головної регіональної дирекції звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків у порядку регресу, в якому посилається на те, що 06 серпня 2008 року між ВАТ НАСК «Оранта» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу № 17-057\\219, на підставі якого застраховано автомобіль [NUMBER]. 15 жовтня 2008 року в м.Оріхові трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів: [NUMBER], під керуванням [PERSON], та ГАЗ 2705, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Внаслідок ДТП застрахований транспортний засіб отримав механічні пошкодження. 16.10.2008 року [PERSON] звернулася до Позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. 22.10.2008 року спеціалістом авто товарознавцем було проведено огляд пошкодженого застрахованого автомобіля, про що складений протокол огляду. Відповідача було запрошено прийняти участь в огляді пошкодженого транспортного засобу, проте він не зявився на огляд. Відповідно до висновку спеціаліста автотоварознавця № 914 від 30.10.2008 року розмір матеріального збитку, завданого власникові транспортного засобу«VOLKSWAGEN GOLF» реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок його пошкодження при ДТП, становить 12381,59 грн. Згідно з розрахунком страхове відшкодування, що підлягає виплаті [PERSON], визначено у розмірі 11761,59 грн. На підставі страхового акту №8\\К від 12.01.2009 року зазначена сума була виплачена [PERSON], що підтверджується платіжними дорученнями №№ 116,123 від 14.01.2009 року. У звязку із виплатою страхового відшкодування НАСК «Оранта» набула право регресу до особи, винної у заподіянні збитку [PERSON] Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини Відповідача внаслідок порушення Правил дорожнього руху України, що підтверджено довідкою ДАІ при УМВС України в Запорізькій області № 8252469 від 05.11.2008 року. Постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 12.11.2008 року Відповідача визнано особою, винною у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.. 124 КУпАП. Відповідачу було запропоновано добровільно повернути Позивачу фактичні затрати по виплаті страхового відшкодування у порядку регресу, однак ніяких дій з боку [PERSON] не зроблено. Згідно рішення Загальних зборів акціонерів НАСК «Оранта» від 30 жовтня 2009 року № 7 «Про створення, реорганізацію та ліквідацію відокремлених підрозділів НАСК «Оранта» змінено повне найменування відокремленого підрозділу з Запорізька обласна дирекція ВАТ НАСК «Оранта» на Південно-східна Головна регіональна дирекція ВАТ НАСК «Оранта». В судовому засіданні Представник Позивача підтримав позовні вимоги за підставами вказаними у позові. Відповідач в судове засідання не зявився, про час слухання справи був повідомлений своєчасно, судовими повістками з повідомленням Звертаючи увагу, що Відповідач не зявилася, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача повідомленої належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі чого судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення Представника Позивача, розглянувши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, дійшов до переконання про наявність підстав для задоволення позову з наступних підстав. 06 серпня 2008 року між ВАТ НАСК «Оранта» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу № 17-057\\219, на підставі якого застраховано автомобіль [NUMBER]. Як вбачається із заяви про страхову виплату від 16 жовтня 2008 року за № 732 [PERSON] прохає здійснити їй страхову виплату внаслідок пошкодження її транспортного засобу. Телеграмою від 21 жовтня 2008 року Відповідача було запрошено прийняти участь в огляді пошкодженого транспортного засобу, проте він не зявився на огляд. На підставі протоколу (акту) огляду транспортного засобу від 22.10.2008 року було проведено огляд пошкодженого застрахованого автомобіля та складено звіт № 914-30.10.08 дослідження спеціаліста, згідно якого, матеріальний збиток, завданий власникові «VOLKSWAGEN GOLF» реєстраційний номер [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП складає 12\~381,59 грн. У наданому страховому акті №8\\К від 12.01.2009 року зазначена сума, яка була виплачена [PERSON], що підтверджується платіжними дорученнями №№ 116,123 від 14.01.2009 року. Згідно розрахунку розміру страхового відшкодування за договором страхування № 17-057\\219 від 06 серпня 2008 року страхове відшкодування, що підлягає виплаті [PERSON], визначено у розмірі 11761,59 грн. Постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 12.11.2008 року [PERSON], [INFO], визнано винним у скоєнні ДТП, яка трапилася 15 жовтня 2008 року та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 68,00 грн. Листом «Про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (регрес на вимога) від 16.02.2009 року за №3-04-05\\454, Відповідачу [PERSON] було запропоновано у порядку регресу добровільно повернути Запорізькій обласній дирекції НАСК «Оранта» фактичні затрати по виплаті страхового відшкодування у сумі 11761,59 грн. Як вбачається із повідомлення, вищезазначений лист «Про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо транспортної пригоди (регрес на вимога) від 16.02.2009 року за №3-04-05\\454, Відповідач отримав 23.02.2009 року, однак ніяких дій не вчинив, щодо його виконання та відшкодування затрат. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, що відшкодувала шкоду заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі сплаченого відшкодування , якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» в редакції Закону України від 04.10.2001 року № 2745-ІІІ (з подальшими змінами ), а також статтею 993 ЦК України до Страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке Страхувальник ([PERSON]В.) або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 08.07.1992 року №6 (з подальшими змінами) з винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобовязання по відшкодуванню шкоди. Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 статті 1187 ЦК України встановлено, що діяльність, повязана з експлуатацією транспортного засобу є джерелом підвищеної небезпеки. Частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На підставі ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. При таких обставинах, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Також суд вважає необхідним стягнути з Відповідача судові витрати у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, а саме державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді у розмірі 237,62 грн.

Outcome: approved