Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-30 00:00:00

[PERSON] діючи на підставі довіреності та в інтересах [PERSON] у лютому 2011 року звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третьої особи на стороні відповідача [PERSON] районної державної нотаріальної контори Чернігівської області про визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом терміном три місяці, що відкрилась після смерті 17.03.2007 року [PERSON]. З позову виходить, що 17 березня 2007 року померла баба позивача [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина за законом на все належне їй майно. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця: [PERSON] син; [PERSON] син; [PERSON] дочка, яка померла у 2009 році; [PERSON] дочка, яка померла 21 серпня 2005 року; [PERSON], син, який помер 29 березня 2005 року. Так як батько позивача [PERSON] помер раніше своєї матері [PERSON], то позивач, як внук у відповідності до ч.1 ст.1266 ЦК України має право на спадкування тієї частки спадщини, яка належала б за законом батькові, якби він був живий на час відкриття спадщини. Однак у встановлений законодавством шестимісячний строк позивач не звернувся до нотаріальних органів з заявою про прийняття спадщини, так як з 05 серпня 2007 року по 25 вересня 2007 року знаходився на лікуванні з діагнозом закритий перелом кісток лівої гомілки, що підтверджується довідкою лікаря. Крім того позивач вважав, що при подачі заяв про прийняття спадщини повинні бути присутні всі спадкоємці, тому він чекав, що інші спадкоємці повідомлять його про своє бажання звернутися до нотаріальної контори. В даний час йому випадково стало відомо, що відповідачі звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини і заведена спадкова справа. При зверненні до нотаріальної контори зясувалось, що при відкритті спадкової справи нотаріусу інші спадкоємці не повідомили, що у спадкодавця був ще син [PERSON], а тому вона не надсилала позивачу повідомлення про відкриття спадщини. При цьому нотаріус розяснила позивачу, що ним пропущено строк для подачі заяви про прийняття спадщини. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні та виклала факти зазначені в позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали обґрунтовуючи це тим, що позивачу було відомо про відкриття спадщини, він фактично відмовився від її прийняття пояснивши, що йому нічого не треба. Він мав можливість подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а вони взагалі не знали, що він може бути спадкоємцем, бо вважали, що спадкоємцями в першу чергу є діти спадкодавця, а не онуки. При оформленні спадщини вони витратили значні кошти, а тому вважають, що немає підстав визначати позивачу додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала заяву з проханням справу розглянути без її участі, з позовом не погоджується, оскільки [PERSON] добре знав про відкриття спадщини і строки подання заяви, у нього на це було 2,5 роки і 1 місяць для цього не перешкода. /а.с.38-39/ Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про час та місце засідання [PERSON] державна нотаріальна контора повідомлена належним чином, що згідно приписів ч.3 ст.36 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи. /а.с.36/ Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.1220-1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Судом встановлено, що [PERSON] померла 17 березня 2007 року у віці 91 року в м. Городня, Чернігівської області, про що свідчить відповідне свідоцтво про смерть. /а.с.6/ Згідно приписів ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч.1 ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Позивач [PERSON] народився 20 травня 1971 року, проживає [INFO]. Його батьком є [PERSON], який народився 28 лютого 1943 року, помер 29 березня 2005 року, а його матірю є [PERSON]. Цей факт підтверджується дослідженими у засіданні паспортом позивача, його свідоцтвом про народження, свідоцтвом про народження батька та свідоцтвом про його смерть. /а.с.4, 7-9/ Наведене свідчить, що позивач, як онук, має право на спадкування тієї частки спадщини [PERSON], яка належала б за законом його батькові, оскільки той помер раніше своєї матері. За приписами ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Стаття 1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно вимог статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З повідомлення [PERSON] районної державної нотаріальної контори судом встановлено, що 11 вересня 2007 року заведена справа до майна померлої 17 березня 2007 року [PERSON]. Спадкоємцями за законом по цій справі є: [PERSON] син, котрий звернувся з заявою 05.02.2008 року; [PERSON] син, котрий звернувся з заявою 05.02.2008 року; [PERSON] дочка, котра звернулась з заявою 30.11.2007 р; [PERSON] дочка, яка звернулась з заявою 11.09.2007 р. Свідоцтва про право на спадщину по вказаній справі ще не видавалися. /а.с.29/ Позивачем надано в обґрунтування своїх вимог довідку лікаря [PERSON] ЦРЛ про те, що він амбулаторно лікувався з 05.08.2007 р. по 25.09.2007 р. з діагнозом: «закритий перелом кісток лівої гомілки». /а.с.10/ Факт лікування та явок до лікаря 06.08.2007 р., 26.09.2007 р. та 10.10.2007 р. підтверджується даними медичної картки амбулаторного хворого. /додаток/ Пленум Верховного Суду України 30.05.2008 року, у постанові №7 «Про судову практику у справах про спадкування»зазначає, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Обговорюючи причини пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд дійшов висновку, що у дійсності пропуск строку допущений не з поважної причини. Враховуючи те, що позивач не звернувся в шестимісячний строк до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини що залишалась після смерті його баби і підстави пропущення строку, на які він посилається, зокрема амбулаторне лікування і те, що йому не надходило від інших спадкоємців повідомлення про прийняття спадщини, суд не може визнати поважними, оскільки вони не були повязані з не переробними та істотними труднощами для вчинення таких дій. Позивач знав про факт відкриття спадщини та мав реальну можливість подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори в м. Городня, навіть під час амбулаторного, а не стаціонарного лікування, оскільки він неодноразово відвідував лікаря. Небгрунтованими є твердження позивача і про те, що він чекав повідомлення від інших спадкоємців, оскільки всі вони подавали заяви до нотаріальної контори в різний час, а прийняття спадщини є правом, а не обовязком, яким він не скористався у встановлений законом строк. За викладених обставин, суд вважає, що строк для прийняття спадщини позивачем пропущений без поважних причин, ним не доведено та не надано суду належних доказів, які б підтвердили поважність пропуску строку та можливість визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed