Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до АТЗТ „Фірма „Рівнебуд, [PERSON] відділення Фонду державного майна в Рівненській області, третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів [PERSON] підприємства „Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації, [PERSON] підприємства „Рівненське міське бюро технічної інвентаризації про визнання частково недійсними, договору купівлі - продажу, договору дарування, визнання права на приватизацію житла. В позовній заяві вказує, що в 2006 році були порушені кримінальні справи № 70/77-00 УМВС України в Рівненській області відносно службових осіб АТЗТ "Рівнебуд" по факту розкрадання державного - майна; в особливо великих розмірах та № 70/25-03 по факту викрадення, приховування офіційного документу, технічного паспорту на будинок № 4-а по вул. Княгині Ольги, з метою приховати юридичний статус будинку. Відповідач [PERSON] підприємство "Рівне-буджитло" АТЗТ фірми "Рівнебуд" визнано банкрутом, в звязку з чим припинило свою діяльність. 33/100 частки будівлі по вул. Княгині Ольги № 4-а в м. Рівне продані 20.07.2006 року за результатами аукціону від 19.05.2006 року [PERSON]. На даний час у провадженні Рівненського міського суду знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], ліквідатора [PERSON], третіх осіб - приватного нотаріуса [PERSON], служби ВГІРФО про визнання недійсним аукціону, договору купівлі- продажу, вселення та усунення перешкод в користуванні житлом, відновлення реєстрації за місцем проживання. Причинами оспорення законності договору купівлі-продажу від 08.12.1993 року, на підставі якого АТЗТ фірма "Рівнебуд" набула права власності на будівлю по вул. Княгині Ольги № 4-а в м. Рівне, є наступне. Рішенням виконкому Ровенської міської [PERSON] депутатів трудящих № 1131/22 від 08.09.1959 року затверджений акт державної комісії про прийняття в експлуатацію двохповерхового з цокольним поверхом двосекційного на 44 кімнати житлового будинку Ровенського облбудтресту по вул. Мініна /на даний час [PERSON]/. В звязку з будівництвом будинку в 1965 році був виготовленні проект газифікації житлового будинку № 4-а по вул. Мініна Ровенською обласною проектно-розрахунковою конторою. В 1985 році на час її роботи в Управлінні механізації будівництва комбінату "Ровнопромбуд" їй була надана кімната № 21 жилою площею 10,7 кв.м в будинку по вул. Княгині Ольги № 4-а м. Рівне /раніше вул. Мініна, вул. Кузнецова/ на сімю у складі трьох чоловік. На той час будинок мав статус житлового будинку молодожонів. 18.02.1986 року вона була прописана на жилу площу кімнати № 25 по вул. Кузнецова № 4- а в м. Рівне для постійного проживання. Будинок № 4-а в м. Рівне по вул. Княгині Ольги побудований як житловий будинок для малосімейних громадян і її вселення в будинок відбувалось у відповідності з Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в УРСР /затв. постановою РМ УРСР і Укрпрофради 11.12.1984 р. № 470/. Лише 10.05.1990 року виконком Рівненської міської [PERSON] ухвалив рішення за № 200 "Про встановлення призначення будівель по вул. Кузнецова, 4 та 4-а", відповідно до якого рахував будівлі як гуртожиток і доручив ОБТІ зареєструвати їх як гуртожиток. Однак вказане рішення не може погіршувати її житлові права, оскільки рішення діє з 10.05.1990року і зворотної сили не мало. Отже, рішення виконкому, яким фактично штучно змінений статус будинку на гуртожиток не змінює статусу наданої їй в 1985 році кімнати № 25 як кімнати в жилому будинку для малосімейних громадян. Не дивлячись на це, 08.12.1993 року будинок по вул. Княгині Ольги № 4-а загальною площею 249,4 кв.м був переданий у приватну власність АТЗТ фірми "Рівнебуд" як гуртожиток для малосімейних на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Рівненською державною нотаріальною конторою 08.12.1993 року за р. № 790. 26.04.2001року АТЗТ фірми "Рівнебуд" та ДП "Рівнебуджитло" уклали договір дарування, відповідно до якого ДП "Рівнебуджитло" отримало в дар частину приміщення по вул. Княиині Ольги № 4-а загальною площею 249,4 кв.м як гуртожиток для малосімейних, що становить 61/100 часток будівлі. До складу вказаних в договорі купівлі-продажу та договорі дарування приміщень входить кімната № 25. Відповідно до акту прийому-перадачі від 27.04.2001 року АТЗТ фірми "Рівнебуд передало у власність ДП "Рівнебуджитло" частину приміщень по вул. Княгині Ольги № 4-а /2 та 3 поверхи/ загальною площею 249,4 кв.м. Договір купівлі-продажу від 08.12.1993 року та договір дарування від 26.04,2001 року є незаконними в повному об"емі, однак предметом спору є незаконний продаж та дарування кімнати № 25 у складі будинку по вул. Княгині Ольги № 4-а, яка була надана їй в 1985 році як кімната в житловому будинку для малосімейних і не мала статусу гуртожитку. В зв"язку з прийняттям 19.06.1992 року Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" вона набула право на приватизацію кімнати № 25 по вул. Княгині Ольги № 4-а в м. Рівне. Надане їй законом право було порушено, не визнане відповідачами шляхом укладення ряду незаконних договорів. Був порушений Закон України "Про приватизацію майна державних підприємств", [PERSON] Міністрів УРСР та Укрпрофради від 30.09,1981 року № 496 "Про використання жилих будинків для малосімейних для тимчасового забезпечення жилими приміщеннями малих сімей", Положення про порядок передачі в комунальну власність загальнодержавного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій /затвердженого [PERSON] Кабміну України від 06.11.1995 року № 891, Закон України "Про приватизацію державного житлового фонду". Відповідно до наказу [PERSON] відділення Фонду державного майна України в Рівненській області № 508 від листопада 1993 року державна виробничо-будівельна фірма "Рішнебуд" зобов"язана була організувати і провести передачу об'єктів у комунальну власність відповідно до розділу УІІ плану приватизації, а саме - Рівненській міській [PERSON] гуртожиток для малосімейних по вул. Княгині Ольги № 4-а - до 30.12.1994 року. В п. 4 договору дарування від 26.04.2001 року вказано, що даритель - АТЗТ фірма "Рівнебуд" свідчить, що гуртожиток для малосімейних у спорі не перебуває. Вказане не відповідає дійсності, оскільки даритель діяв недобросовісно, всупереч встановленим фактам, а обдарований про це знав і сприяв укладенню договору дарування, завідомо знаючи про його незаконність. На дату укладення договору дарування існувало рішення Рівненського міського суду від 19.12.2000 року /справа № 2-3622/ за її позовом до АТЗТ фірми "Рівнебуд" про неправомірні дії керівництва щодо відмови у приватизації житла. Суд визнав дії АТЗТ фірми "Рівнебуд" неправомірними та зобов'язав надати їй дозвіл на приватизацію квартири [ADDRESS]. Замість виконання рішення суду АТЗТ фірми "Рівнебуд" 26.04.2001 року подарувала частину будинку, в тому числі її кімнату № 25, своєму дочірньому підприємству "Рівнебуджитло", щоб унеможливити приватизацію нею кімнати № 25, після чого почало оскаржувати рішення суду, яке було скасоване Верховним Судом України лише 06.02.2003 року з передачею справи на новий розгляд. Під час судового розгляду позивач неодноразово змінювала позовні вимоги, згідно позовної заяви про збільшення позовних вимог від 20 серпня 2010 року позовні вимоги позивачки були викладені в наступній редакції: Визнати недійсним договір купівлі-продажу частини будинку по вул. Княгині Ольги № 4-а в м. Рівне загальною площею 249,4 кв.м, за яким АТЗТ фірми "Рівнвбуд" набуло права приватної власності, посвідченого Першою Рівненською державною нотаріальною конторою 08.12.1993 року за № 3-7900, в частині продажу кімнати № 25. Визнати недійсним договір дарування, укладений між АТЗТ фірми "Рівнебуд" та ДП "Рівнебуджитло" АТЗТ фірми "Рівнебуд", посвідчений печатками вказаних підприємств та підписами керівників, щодо дарування частини будинку по вул. Княгині Ольги № 4-а в м. Рівне загальною площею 249,4 кв. м., від 26.04.2001 року в частині дарування кімнати № 25. Визнати за нею право на приватизацію кімнати № 25 по вул. Княгині Ольги № 4-а в м. Рівне, яка входить до складу житлового будинку для малосімейних. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та пояснила, що вона вважає договір купівлі - продажу та договір дарування незаконними і такими, що порушують її право на приватизацію кімнати № 25 по вул. Княгині Ольги № 4-а в м. Рівне. При укладенні договору купівлі - продажу укладеного між [PERSON] відділенням Фонду державного майна в Рівненській області та АТЗТ фірми "Рівнебуд" було порушено план приватизації, оскільки будинок по вул. Княгині Ольги № 4-а в м. Рівне мав бути переданий в комунальну власність. Договір дарування укладений між АТЗТ фірми "Рівнебуд" та ДП "Рівнебуджитло" АТЗТ фірми "Рівнебуд" є незаконним, оскільки продавець приховав, що її кімната перебувала у спорі, у звязку з чим просить задоволити позов повністю. Помічник прокурора м. Рівне, що діє в інтересах позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала та вказала, що при укладенні спірних договорів було порушено права [PERSON], оскільки на момент укладення договорів вона проживала в кімнаті № 25 по вул. Княгині Ольги № 4-а в м. Рівне, приватизація гуртожитку по вул. Княгині Ольги № 4-а в м. Рівне була проведена без відома та згоди [PERSON] Спірні договори порушують її право на приватизацію. Просить задоволити позов повністю. Представник АТЗТ фірми "Рівнебуд" в судове засідання не зявився, хоча повідомлявся про час і місце судового засідання належним чином, заперечення проти позову не подав, заява про відкладення розгляду справи в суд не надходила. Представник відповідача [PERSON] відділення Фонду державного майна в Рівненській області позовні вимоги позивача заперечила з тих підстав, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в редакції від 19.06.1992 р. до об'єктів приватизації (далі -квартири (будинки) належать: квартири багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки, які використовуються громадянами на умовах найму; незаселені квартири, частини будинків, одноквартирні будинки після закінчення їх будівництва, реконструкції, ремонту та поточного звільнення. Ч. 2 ст. 2 цього Закону встановлює, що не підлягають приватизації квартири-музеї, квартири в будинках закритих військових поселень, кімнати в гуртожитках, квартири, віднесені у встановленому порядку до непридатних для мешкання або службових квартир (кімнат), квартири, в яких мешкають два або більше наймачів, при відсутності згоди всіх на приватизацію займаної квартири. Рішенням виконкому Рівненської міської ради № 200 від 10.05.1990 р. будівлі по вул. Кузнецова (зараз вул. [PERSON]), 4, та 4-а, визначені як гуртожитки, тим самим, позивачка позбавляється права на приватизацію свого житла. Тому гр. [PERSON], могла оскаржувати рішення виконкому № 200 від 10.05.1990р. Проте згідно із змінами внесеними до ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 04.09.2008 р. до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у гуртожитках, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - -квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму, а відтак, на сьогодні право позивачки щодо можливості приватизації власного житла, ніяким чином не порушене. В своїй позовній заяві, [PERSON], просить визнати недійсним договір купівлі- продажу частини будинку по вул. Княгині Ольги № 4-а в м. Рівне від 08.12.1993 р. № 3-7900 в частині продажу кімнати № 25, посилаючись на порушене право щодо приватизації. Відповідно до ст. 48 Цивільного кодексу Української PCP 1963 р. недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей, або та угода, яка укладена з метою, суперечною інтересам держави і суспільства (ст.49). Наказом регіонального відділення ФДМУ по Рівненській області від 30.11.1993 року № 508 державній виробничо-будівельній фірмі «Рівнебуд» доручено організувати і провести передачу гуртожитку по вул. Княгині Ольги 4а в комунальну власність. Ч. 2 ст. 4 Закону України «Про передачу об"єктів права державної та комунальної власності» визначає, що передача об'єктів з державної у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах здійснюється за наявності згоди відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, якщо інше не передбачено законом, а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст - за наявності згоди районних або обласних рад, якщо інше не передбачено законом. Ніякої згоди Рівненська міська рада не надавала. Крім того, відповідно до ч. 9 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону. Отже обовязку передачі гуртожитку у комунальну власність не має. Просить відмовити в задоволенні позову. Представники третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів [PERSON] підприємства „Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації, [PERSON] підприємства „Рівненське міське бюро технічної інвентаризації в судове засідання не зявилися, хоча повідомлялися про час і місце судового засідання належним чином, заява про відкладення розгляду справи в суд не надходила. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, вивчивши всі обставини справи, всебічно, повно та обєктивно дослідивши докази, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного переконання. Судом встановлено, що згідно договору купівлі - продажу державного майна укладеного між [PERSON] відділенням Фонду державного майна в Рівненській області та Товариством покупців державної виробничо-будівельної фірми „Рівнебуд від 30 листопада 1993 року посвідченого нотаріально в Рівненській державній нотаріальній конторі 08 грудня 1993 року за № 3-7903, продавець продав, а покупець купив державне майно Цілісного майнового комплексу державної виробничо-будівельної фірми „Рівнебуд, в тому числі будівлю гуртожитку по вул. Княгині Ольги № 4-а в м. Рівне. 26.04.2001року АТЗТ фірми "Рівнебуд" та ДП "Рівнебуджитло" уклали договір дарування, відповідно до якого ДП "Рівнебуджитло" отримало в дар частину приміщення по вул. Княгині Ольги № 4-а загальною площею 249,4 кв.м. як гуртожиток для малосімейних, що становить 61/100 часток будівлі. До складу вказаних в договорі купівлі-продажу та договорі дарування приміщень входить кімната № 25 в якій на момент укладення спірних договорів проживала [PERSON] з двома синами. Відповідно до акту прийому-перадачі від 27.04.2001 року АТЗТ фірми "Рівнебуд передало у власність ДП "Рівнебуджитло" частину приміщень по вул. Княгині Ольги № 4-а /2 та З поверхи/ загальною площею 249,4 кв.м. Постановою господарського суду Рівненської області від 05 квітня 2004 року по справі № 4/6 дочірнє підприємство „Рівнебуджитло АТЗТ фірми „Рівнебуд оголошено банкрутом та розпочато ліквідаційну процедуру. Ухвалою господарського суду Рівненської області від 14 серпня 2006 року по справі № 4/6 було затверджено звіт ліквідатора банкрута, ліквідаційний баланс ДП „Рівнебуджитло АТЗТ фірми „Рівнебуд, ліквідовано юридичну особу ДП „Рівнебуджитло АТЗТ фірми „Рівнебуд та припинено провадження у справі № 4/6 про банкрутство ДП „Рівнебуджитло АТЗТ фірми „Рівнебуд. Згідно діючої на момент укладення спірних договорів ст. 48 ЦК УРСР, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Договір купівлі - продажу державного майна від ЗО листопада 1993 року посвідчений нотаріально в Рівненській державній нотаріальній конторі 08 грудня 1993 року за № 3-7903, який був укладений між [PERSON] відділенням Фонду державного майна в Рівненській області та Товариством покупців державної виробничо-будівельної фірми „Рівнебуд, укладався на виконання плану приватизації майнового комплексу державної виробничо-будівельної фірми „Рівнебуд погодженого та затвердженого у встановленому порядку та відповідно до діючого на момент складання законодавства. Тому суд вважає, що договір купівлі - продажу державного майна від 30 листопада 1993 року відповідав діючому законодавству. Стосовно пояснень позивача та представника позивача про незаконність зміни правового статусу будинку по вул. Княгині Ольги № 4-а в м. Рівне на гуртожиток, суд вважає їх необгрунтованими. В матеріалах справи наявна копія рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради народних депутатів від 10.05.1990 року № 200, згідно якого виконавчий комітет, в межах своєї компетенції, вирішив „Згідно заключення, вказаного в акті комісії про обстеження будівель від 10.05.1990 року будівлі по вул. Кузнєцова, 4 та Кузнєцова, 4-а, рахувати як гуртожитки. Згідно постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2008 року вбачається, що рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради народних депутатів від 10.05.1990року № 200 було предметом судового розгляду, даною постановою було відмовлено [PERSON] в задоволенні позову до виконавчого комітету Рівненської міської ради, третьої особи АТЗТ „Рівнебуд про скасування рішення від 10.05.1990 року № 200 за безпідставністю. Рішення суду набрало законної сили і на момент прийняття даного рішення є чинним. Згідно ст. 61 Цивільного процесуального суду України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, позовні вимоги позивача в частині, визнання недійсним договору купівлі-продажу частини будинку по вул. Княгині Ольги № 4-а в м. Рівне загальною площею 249,4 кв.м, за яким АТЗТ фірми "Рівнебуд" набуло права приватної власності, посвідченого Першою Рівненською державною нотаріальною конторою 08.12.1993 року за № 3-7900, в частині продажу кімнати № 25, на думку суду, є безпідставними. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На переконання суду позивач та представник позивача в судовому засіданні не довели в чому полягає незаконність договору дарування, укладеного між АТЗТ фірми "Рівнебуд" та ДП "Рівнебуджитло" АТЗТ фірми "Рівнебуд", щодо дарування частини будинку по вул. Княгині Ольги № 4-а в м. Рівне загальною площею 249,4 кв. м., від 26.04.2001 року в частині дарування кімнати №25. Крім того, позивач не була стороною вказаних вище договорів, а отже, не має права на їх оскарження. Згідно вимог діючого в даний час Цйвільного-процесуального кодексу України встановлено трьохрічний термін позовної тавності про оскарження договорів купівлі - продажу, стосовно оскарження договорів дарування однорічний термін. Представник відповідача в своїх запереченнях наполягає на застосуванні судом строків позовної давності. Враховуючи те, що позивач змінила позовні вимоги, подавши позовну заяву від 20.08.2010 року, через 17 та 9 років з моменту укладення спірних договорів, суд вважає, що позивач оскаржуючи договір купівлі - продажу від 30 листопада 1993 року посвідчений нотаріально в Рівненській державній нотаріальній конторі 08 грудня 1993 року за № 3-7903 та оскаржуючи договір дарування від 26.04.2001року порушив строки позовної давності. Стосовно позовної вимоги позивача про визнання за нею права на приватизацію кімнати № 25 по вул. Княгині Ольги № 4-а в м. Рівне, яка входить до складу житлового будинку для малосімейних. Суд вважає її безпідставною, оскільки ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в редакції від 19.06.1992 р. встановлювала, що до об'єктів приватизації (далі -квартири (будинки) належать: квартири багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки, які використовуються громадянами на умовах найму; незаселені квартири, частини будинків, одноквартирні будинки після закінчення їх будівництва, реконструкції, ремонту та поточного звільнення. Ч. 2 ст. 2 цього Закону встановлювала, що не підлягають приватизації квартири-музеї, квартири в будинках закритих військових поселень, кімнати в гуртожитках, квартири, віднесені у встановленому порядку до непридатних для мешкання або службових квартир (кімнат), квартири, в яких мешкають два або більше наймачів, при відсутності згоди всіх на приватизацію займаної квартири. Рішенням виконкому Рівненської міської ради № 200 від 10.05.1990 р. будівлі по вул. Кузнєцова (зараз вул. [PERSON]), 4, та 4-а, визначені як гуртожитки, тим самим, пояснення позивача, що вона проживала в будинку для малосімейних є безпідставними і тому, позивачка на момент оформлення спірних договорів була позбавлена права на приватизацію свого житла. Згідно із змінами внесеними до ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 04.09.2008 р. до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у гуртожитках, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, але мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Позивачка не подала доказів того, що після виникнення права на приватизацію гуртожитку, вона зверталася з заявою про приватизацію до відповідних органів приватизації, а відтак, на сьогодні право позивачки щодо можливості приватизації власного житла, ніяким чином не порушене. Отже, позовні вимоги позивача в цій частині, на думку суду, є безпідставними. На підставі викладеного, у відповідності до ст. 48 Цивільного Кодексу УРСР, ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. ст. 10, 60, 61, 88, 130, 212, 213, 215, 220 ЦПК України суд, -

Outcome: dismissed