Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-10 00:00:00

10.03.2011 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], який є її рідним братом, до Запорізької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому пояснила, що 28.06.1985 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку № 30 по вул. Харчовій в м. Запоріжжі, що належав йому на праві власності та зареєстрованого в [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого Першою Запорізькою нотаріальною конторою 25.06.1956 року, р. № 4335. Після смерті батька у відповідності до ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 р.) спадщину фактично прийняла лише їхня матір [PERSON], яка померла 18.05.2009 року. Після смерті матері залишився заповіт, посвідчений Пятою Запорізькою державною нотаріальною конторою 15.09.2006 року, р. № 2-1917, за яким все майно, що належить їй на праві власності, [PERSON] заповіла [PERSON] та [PERSON], який з 16.01.2001 року відбуває покарання у вигляді довічного увязнення в Софіївській виправній колонії № 55 Запорізької області. У встановлений законом строк позивач, як спадкоємець за заповітом та за законом, прийняла спадщину, звернувшись із заявою про його прийняття до Пятої Запорізької державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. 12.06.2009 року державний нотаріус направив на імя відповідача в Софієвську ВК № 55 лист з повідомленням про те, що є заповіт, а також було розяснено порядок та строк прийняття спадщини. Однак із заявою про прийняття спадщини за заповітом [PERSON] до нотаріальної контори не звернувся, тим самим у відповідності з ч. 1 ст. 1272 ЦК України він вважається таким, що не прийняв спадщину. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в нотконторі їй було відмовлено через те, що у право встановлювальному документі на житловий будинок договорі про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, є помилка в написанні прізвища батька. Так, при складенні вказаного документа в російському написанні прізвища батька замість Ситниковнаписано [PERSON], а по батькові Валерианяк [PERSON]. Між тим, даний документ належить її батьку. Позивач зазначає, що оскільки відповідач не прийняв свою Ѕ частину спадщини за заповітом після смерті 18.05.2009 року [PERSON], позивач є спадкоємцем першої черги, має право на визнання за нею права власності на Ѕ частину спадкового майна житлового будинку № 30 по вул. Харчовій в м. Запоріжжі за законом та на Ѕ його частину за заповітом. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги, викладені в позовній заяві підтримали, просять позов задовольнити Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, оскільки відбуває покарання у вигляді довічного позбавлення волі в Срофіївській ВК № 55 Запорізької області, від нього надійшли письмові пояснення по суті позовних вимог, з яких вбачається, що позов він визнав в повному обсязі, жодних претензій до позивача не має. Відповідач Запорізька міська рада в особі Шевченківської районної адміністрації не заперечує проти позовних вимог, і вважає можливим слухання справи без їхньої участі. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій проти позову не заперечує, просить розглядати справу за його відсутності. Вислухавши позивач та його представника, свідків [PERSON], [PERSON], , дослідивши письмові пояснення [PERSON], заяви відповідача - Запорізької міської рада в особі Шевченківської районної адміністрації, третьої особи, перевіривши письмові докази в справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки він відповідає вимогам закону та обґрунтований письмовими доказами. Судом встановлено, що 31.01.1954 року [PERSON] (на російській мові Ситников Валериян Сергеевич) зареєстрував шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим Сталінським РАГС м. Запоріжжя, актовий запис № 17. 25.06.1956 року [PERSON] (на російській мові Сытникову Валерьяну Сергеевичу) на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 25.06.1956 року, р. № 1-4335, була надана земельна ділянка, площею 520 кв.м. на [ADDRESS] ділянка 3. Згідно технічного паспорту власником житлового будинку № 30 по вул. Харчовій в м. Запоріжжі є [PERSON] ([PERSON] російською. Як вбачається із свідоцтва про народження [PERSON], яка народилась 17.06.1955 року, виданого Сталінським бюро РАГС м. Запоріжжя, актовий запис № 1752, її батьками є [PERSON] (на російській мові Ситников Валериян Сергеевич) та [PERSON]. 31.08.1974 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], та змінила прізвище на Марченко, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим Оріхівським відділом РАГС Запорізької області, актовий запис № 146. Як вбачається із свідоцтва про народження [PERSON], який народився 28.06.1957 року, виданого Сталінським райбюро РАГС м. Запоріжжя, актовий запис № 1982, його батьками є [PERSON] (на російській мові Ситников Валерьян Сергеевич) та [PERSON]. 28.06.1985 року [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть, видане Шевченківським відділом РАЦС Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 4313. Після його смерті фактично прийняла спадщину його дружина [PERSON], шляхом постійного проживання в [INFO], що підтверджується копією домової книги на вказаний житловий будинок. 18.05.2009 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Запорізьким міським відділом РАЦС Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 4552. За життя [PERSON] залишила заповіт, посвідчений 15.09.2006 року державним нотаріусом [PERSON] Пятої Запорізької державної нотаріальної контори, р. № 2-1917, згідно якого [PERSON] все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день її смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, вона заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному. Як вбачається зі спадкової справи № 472-2009 після смерті [PERSON] [PERSON] у встановлений законом строк звернулась до Пятої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 12.06.2009 року державним нотаріусом Пятої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON], який відбуває покарання в Софіївській виправній колонії № 55 Запорізької області у вигляді довічного позбавлення волі, що підтверджується довідками № 7/2-6346 від 28.12.2006 року та № 1/2-1057 від 2.03.2011 року, виданими начальником вказаної виправної установи, було направлено повідомлення про відкриття спадщини за заповітом після смерті його матері [PERSON] Із заявою про прийняття спадщини за заповітом [PERSON] так і не звернувся, а у відповідності до ч. 1 ст. 1272 ЦК України він вважається таким, що не прийняв спадщину. До та після смерті [PERSON] разом з нею у спірному житловому будинку постійно проживала та залишилась проживати [PERSON], яка безпосередньо здійснювала догляд за матірю, займалась її похованням. Крім того, [PERSON] доглядала за будинком, підтримувала його в належному стані, проводила поточні ремонти, сплачувала рахунки за комунальні послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом або за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на момент відкриття спадщини. В силу ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі неприйняття спадщини спадкоємцями за заповітом, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. В силу ст. 1261 ЦК України до першої черги спадкоємців за законом віднесені діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця, які народились після його смерті, переживший чоловік чи дружина та батьки . Ст. 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо на протязі строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Outcome: approved