Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання недійсним заповіту. В обгрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що 12 жовтня 2006 року в с. Димка Глибоцького району Чернівецької області помер їх з відповідачем батько, а 19 листопада 2009 року померла їх матір [PERSON]. За життя, 20 листопада 2006 року [PERSON] склала заповіт на користь відповідача [PERSON]. згідно якого заповіла все своє майно останньому. До складу спадщини входить нерухоме майно по вул. Центральній, 12 в с. Димка Глибоцького району Чернівецької області. Він як спадкоємець першої черги своєчасно прийняв спадщину, подавши у встановлений законодавством строк заяву до нотаріальної контори. Вважає, що заповіт підлягає визнанню недійсним, оскільки [PERSON] була неписьменною по національності румункою, ні української мови, ні російської мови остання не розуміла, а заповіт було складено українською мовою. В порушення вимог п.З ч. 1253 ЦК України свідки, при яких був посвідчений заповіт є близькими родичами відповідача - спадкоємця за заповітом. Так, [PERSON] є двоюрідним братом останнього, а [PERSON] є дружиною племінника спадкоємця. Крім того, відповідач навмисно ввів померлу [PERSON] в оману щодо обставин, що мають істотне значення при вчиненні заповіту. Просить суд визнати недійсним заповіт, складений 20 листопада 2006 року від імені [PERSON] на користь [PERSON] Під час розгляду справи. 23 грудня 2010 року позивач [PERSON] позовні вимоги змінив (збільшив) і просив суд визнати недійсним заповіт також у зв'язку з тим, що не встановлено дату, місяць та час складання заповіту, тому, що заповіт не підписано заповідачем, померла [PERSON] не бажала запрошувати свідків, які вказані у заповіті. В судовому засіданні позивач [PERSON] і предста позивача [PERSON] змінені позовні вимоги підтримали в пов обсязі, в своїх поясненнях підтвердили обставини, які викладені в позовній заяві та прос суд позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його предста-Стрільчук [PERSON] позовні вимоги не визнали, у своїх заперечен посилалися на відсутність підстав для визнання заповіту недійсним, у зв'язку з чим, проси"» суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідків та, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що змінені позовні вимоги не підлягають задоволенню. Так, з свідоцтва про смерть серії І- МИ № 064789 вбачається, що [PERSON] померла 19 листопада 2009 року в с. Димка Глибоцького району Чернівецької області. Згідно заповіту від 20 листопада 2006 року, посвідченого секретарем Димківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області [PERSON] та зареєстрованого за № 112. [PERSON] заповіла все своє майно, на момент своєї смерті. [PERSON]. З даного заповіту також вбачається, що заповіт складено в присутності двох свідків: [PERSON] і [PERSON] та підписано [PERSON], та як заповідачка у зв'язку із похилим віком та її поганим почуттям, власноручно розписатися не могла. Суд вважає, що посилання позивача про те, що заповіт не відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України спростовується текстом заповіту. Суд відхиляє доводи позивача про те, що на порушення вимог п.3 ч.4 ст.1253 ЦК України заповіт було посвідчено близькими родичами Згідно вказаної правової норми свідками не можуть бути тільки близькі родичі, а не будь-які родичі. Поняття «близькі родичі» розкривається в ч.І ст. 68 ЦК України, де вперше в даному нормативно-правовому акті вживається це поняття і, згідно якого до близьких родичів відносяться тільки батьки, діти, брати і сестри. Ні [PERSON]. ні [PERSON] не є близькими родичами відповідача. Не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні посилання позивача про те, що [PERSON] не розуміла української мови, оскільки спростовується показаннями свідків [PERSON], [PERSON]. [PERSON], [PERSON]С, даними ними в судовому засіданні. Показаннями вказаних свідків також підтверджується, що волевиявлення [PERSON] було вільним і відповідало її внутрішній волі, остання не заперечувала проти присутності свідків [PERSON], [PERSON] при посвідченні заповіту. Неможливість вказати свідками у судовому засіданні точну дату та час посвідченні заповіту обумовлюється значним проміжком часу, що сплинув після його складання. Також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні доводи позивача про складання заповіту під впливом обману, оскільки не підтвердженні належними допустимими доказами. Відповідно до змісту ст.230 ЦК України дана стаття не поширюється на односторонн правочини, зокрема заповіт. Тому суд вважає, що відсутні підстави для визнання заповіту недійним на підставі ст. 230 ЦК України. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Таким чином стаття 203 ЦК України передбачає презумпцію правомірності правочину. Лише за доведеності обставин, які є підставами визнання недійсності правочину, тобто недодержання вимог, встановлених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою вказаної статті, він може бути визнаний судом недійсним (за винятком нікчемного правочину). Таких обставин судом також не встановлено, проте встановлено, що заповіт відповідає вимогам ст. ст. 207, 1235, 1251, 1253 ЦК України. На підставі викладеного, ст.ст. 203, 207, 230, 1235, 1251, 1253 ЦК України,

Outcome: dismissed