Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-11 00:00:00

12.07.2010 року позивач звернувся до суду з позовом про зобовязання відповідачів повернути йому дублікат свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS], виданий 28.02.1994 року житлово-побутовим підприємством обєднання «Чернігівбуд»; стягнення з відповідачів на його користь 3000 грн у відшкодування завданої моральної шкоди та понесених судових витрат. В обґрунтування позову зазначив, що співвідповідач комунальне підприємство «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації»незаконно, після здійснення реєстрації права власності на належну йому на праві спільної часткової власності квартиру [ADDRESS], повернув технічний паспорт на вказану квартиру і дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно відповідачці [PERSON], яка в даний час утримує зазначені документи і створює перешкоди в реалізації позивачем права власності. Своїми неправомірними діями відповідачі завдали моральної школи, яку позивач оцінив в 3000 грн. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав і наполягав на їх задоволенні. Представник відповідачки [PERSON] позов не визнала. Вона підтвердила, що технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] і дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно зберігаються у відповідачці. Втім, остання не має наміру надавати їх позивачу, оскільки має рівне з позивачем право на квартиру. Представник співвідповідача комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації»та співвідповідач [PERSON] не зявилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач, відповідачка [PERSON] та співвідповідач [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS], що підтверджується дублікатом Свідоцтва про право власності на житло, виданого 28.02.1994 року житлово-побутовим підприємством обєднання «Чернігівбуд»(а.с. 6). Наприкінці грудня 2009 року позивач звернувся до співвідповідача комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації», як органу реєстрації речових прав на нерухоме майно, із заявою про реєстрацію права власності на вказану квартиру. Як убачається з листа співвідповідача (а.с. 7) і визнається відповідачкою [PERSON], після реєстрації права власності на квартиру співвідповідач видав Витяг з реєстру прав власності на нерухому майно, та оригінал технічного паспорту разом із дублікатом свідоцтва про право власності на нерухоме майно, проте не позивачу як особі, що зверталася до органу реєстрації із заявою про реєстрацію речових прав, а відповідачці, як співвласнику квартири, яка не зверталася до органу реєстрації із заявою про реєстрацію речових прав. У червні 2010 року позивач мав намір укласти зі своєю сестрою договір довічного утримання і передати належну йому на праві власності частину квартири останній. Втім, через відмову відповідачки предявити на пропозицію приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] дубліката свідоцтва про право власності на нерухоме майно укладення даного правочину не відбулося, чим порушено право позивача, як власника нерухомого майна, на розпорядження належною йому частиною квартири. Відповідно до пункту 3.11 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5, після внесення запису до відповідного розділу Реєстру прав реєстратор БТІ видає витяг про державну реєстрацію прав, який є невідємною частиною правовстановлювального документа, та повертає зазначені документи заявнику або його представнику. Співвідповідач порушив зазначені приписи тимчасового положення і видав правовстановлювальний документ не позивачу, а відповідачці, яка не зверталася до реєстратора із заявою про реєстрацію її речових прав. Зазначене в подальшому сприяло порушенню відповідачкою прав позивача, як співвласника нерухомого майна. Згідно статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вищевикладене є підставою для зобовязання відповідачки надати позивачу дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Своїми неправомірними діями відповідачка і співвідповідач завдали позивачу моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях повязаних з неможливістю розпорядитися належною йому на праві власності частиною нерухомого майна, що потягло погіршення стану здоровя позивача і змусило звертатися до лікаря-невролога. Можливість відшкодування завданої відповідачкою моральної шкоди передбачена частиною 3 статті 386, частиною 1 статті 1167 Цивільного кодексу України. Можливість відшкодування моральної шкоди, що завдана співвідповідачем, передбачена статтею 30 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Вирішуючи питання розміру грошового відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, ступінь вини кожного з відповідачів, глибину й тривалість завданих йому душевних і фізичних страждань, при цьому виходячи із засад розумності та виваженості вважає достатньою сатисфакцією стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача 300 грн, а зі співвідповідача 200 грн. Оскільки по справі не доведено порушення прав позивача з боку співвідповідача [PERSON], заявлені до нього позовні вимоги не підлягають задоволенню. Таким чином, даний позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial