Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-25 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначили, що з 15.05.1995 року [PERSON] працював двірником у КВ ЖРЕП Кіровського району м.Дніпропетровська. В серпні 1998 року в звязку із значним погіршенням стану здоровя, звільнився із вказаного місця роботи. Під час роботи йому було надано кімнату №2 по вул.Ульянова,12 в м.Дніпропетровську, жилою площею 9,4 кв.м. Ордеру на вселення до вказаного приміщення йому не надали з огляду на те, що приміщення входило до списку переселенського фонду РЕД-2. При неодноразовому зверненні до відповідачів йому відмовляли у видачі ордеру на вказану квартиру, в звязку з цим на теперішній час він позбавлений будь-яких документів, які б дозволяли йому проживання у вказаній квартирі. Житлова будівля за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Ульянова,12, перебуває на балансі КВ ЖРЕП Кіровського району м.Дніпропетровська. Він ([PERSON]М.) вселився до спірної квартири за згодою відповідача-1 (власника квартири) та відповідача-2, іншої жилої площі у власності або користування не має. Вже чотирнадцять років він мешкає у вказаній квартирі з дружиною та неповнолітньою дитиною, прописаний в ній з 22.05.1996 року. На його імя відкрито особистий рахунок для сплати комунальних послуг, які він сплачує регулярно, заборгованості не має. Отже, він фактично виконує обовязки наймача квартири, піклується про підтримання останньої в належному санітарному та побутовому стані, виконує поточні будівельні ремонти спірної квартири. Вказане свідчить, що він є користувачем квартири за згодою власника, виконує усі обовязки наймача жилого приміщення, що випливають з договору найму жилого приміщення, а відповідно повинен мати і права наймача жилого приміщення, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням цього, просив суд визнати за ним та його неповнолітнім сином право користування жилим приміщенням квартирою №2 по вул.Ульянова,12 в м.Дніпропетровську та зобовязати КВ ЖРЕП Кіровського району м.Дніпропетровська укласти з ним договір найму вказаного жилого приміщення. Під час розгляду справи позивачем [PERSON] в своїх інтересах, а також інтересах неповнолітнього сина [PERSON] та дружиною [PERSON] - [PERSON] було подано позовну заяву, в якій останні, посилаючись на ті ж самі підстави, просили визнати за ними право користування квартирою №2 по вул.Ульянова,12 в м.Дніпропетровську, а також зобовязати відповідачів оформити приватизацію зазначеної квартири на [PERSON], [PERSON], [PERSON], а на недостаючу житлову площу 59,3 кв.м видати житлові чеки на сімю. В судовому засіданні позивачі та їх представники позовні вимоги підтримали та, посилаючись на викладені в позові підстави, просили задовольнити його в повному обсязі. Представник відповідача виконавчого комітету Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову зазначивши, що рішення виконкому Кіровської районної у м.Дніпропетровську від 19.03.1993 року №303 спірну квартиру було включено до переселенського фонду РЕД-2 Кіровського району та передбачалось заселення спірної квартири у встановленому законодавством порядку, тобто на підставі рішення адміністрації підприємства, затвердженого рішенням відповідного виконавчого комітету. Вказане рішення прийнято на підставі клопотання ЖРЕП Кіровського району про включення спірної квартири до переселенського фонду для проживання електрика [PERSON], який з 1992 року працює електриком в РЕД-2, виписаний з гуртожитку та не має житла. Оскільки позивачами е надано жодних доказів в підтвердження надання їм спірної квартири як службового приміщення (рішення адміністрації ЖРЕП, рішення виконкому, ордер), вважає, що не тільки відсутні підстави для визнання за ним права користування спірною квартирою, а взагалі відсутні підстави для зайняття ними даного жилого приміщення. В звязку з цим, вважає безпідставними і вимоги щодо оформлення приватизації спірної квартири. Крім того, вказане питання знаходиться поза межами компетенції виконкому Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради. Представники відповідача КВ ЖРЕП Кіровського району м.Дніпропетровська в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив. Про день та час слухання справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи органу опіки та піклування Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення позивачів та їх представників, представників відповідача та третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що з 15.05.1995 року по 01.08.1998 року позивач [PERSON] працював в РЕД-2 Кіровського району м.Дніпропетровська двірником та 01.08.1998 року був звільнений на підставі ст.38 КЗпПУ за власним бажанням, що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці (а.с.8 зв.). Під час роботи в РЕД-2, в травні 1996 року позивача було вселено до спірної квартири [ADDRESS], що знаходиться на балансі КВ ЖРЕП Кіровського району м.Дніпропетровська. 22.05.1996 року прописано в спірній квартирі. Згодом у вказану квартиру вселилась та була прописана дружина [PERSON] [PERSON] та їх неповнолітній сина [PERSON] На імя позивача [PERSON] було відкрито особовий рахунок №622251 (а.с.36-39,42-43,45). Як вбачається з рішення виконавчого комітету Кіровської районної ради м.Дніпропетровська №303 від 19.03.1993 року, що міститься в матеріалах цивільної справи №2-697/2008, оглянутих в судовому засіданні, останнім на підставі прохання адміністрації та профспілкового комітету РЕД-2 Кіровського району, щодо включення квартири [ADDRESS] в список переселенського фонду, зазначену квартиру було включено в список переселенського фонду РЕД-2 Кіровського району (а.с.6 справи №2-697/2008). Згідно довідки СГІРФО Кіровського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області вбачається, що відповідно до даних абонентського відділу КВ ЖРЕП Кіровського району м.Дніпропетровська сімя [PERSON] зареєстрована в квартирі згідно рішення виконкому Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради №303 від 19.03.1993 року (а.с.79). Відповідно до листа КВ ЖРЕП Кіровського району м.Дніпропетровська від 05.12.2006 року на звернення [PERSON] вбачається, що переселенського фонду за КВ ЖРЕП Кіровського району м.Дніпропетровська не має. Відповідно до наданих [PERSON] документів він мав право на отримання службового житла та квартира [ADDRESS] повинна була включена до списку службових квартир, закріплених за РЕД-2. В рішенні виконкому Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради №303 від 19.03.1993 року допущено неточності у визначенні статусу квартири. Для вирішення питання про видачу ордеру на адресу виконкому буде направлено клопотання до виконкому про внесенні змін в рішення №303 від 19.03.1993 року (а.с.75). 15.01.2007 року КВ ЖРЕП Кіровського району м.Дніпропетровська було направлено відповідне клопотання до виконкому Кіровської районної ради м.Дніпропетровська, рішення щодо якого не приймалось, що вбачається з відповіді виконкому на звернення [PERSON] (а.с.11,13 цивільної справи №2-697/2008). Таким чином, із досліджених в судовому засіданні документів вбачається, що статус спірної квартири на теперішній час залишається не визначеним. Той факт, що спірна квартира не відноситься до переселенського фонду, якого не існує не заперечував в судовому засіданні і представник відповідача. Вказана квартира була надана позивачу та останній вселився до неї в травні 1996 року з відома балансоутримувача - КВ ЖРЕП Кіровського району м.Дніпропетровська. Як пояснив в судовому засіданні позивач спірна квартира була йому надана за згодою адміністрації та профкому РЕД-2 Кіровського району за яким була закріплена квартира, але йому ніякі документи з цього приводу не видавались. На його звернення до відповідача-2 щодо надання документів на підставі яких його було вселено та прописано в спірній квартирі, було надано лише рішення виконкому №303 від 19.03.1993 року. Його чисельні звернення до відповідачів з приводу видачі ордеру та оформлення документів на квартиру, належним чином розглянуто не було. Факт надання позивачу спірної квартири в період роботи в РЕД-2 Кіровського району на підставі рішення адміністрації та профкому РЕД-2, підтвердила допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка на той час працювала на посаді начальника РЕД-2. Остання також пояснила, що з вказаного питання оформлювались відповідні документи. Чому вони відсутні на теперішній час їй не відомо. Чи видавався ордер на спірну квартиру вона не памятає. Позивач [PERSON] з травня 1996 року по теперішній час, тобто на протязі майже 15 років, постійно проживає в спірній квартирі, з 22.05.1996 року прописаний в останній, на його імя відкрито особистий рахунок для сплати комунальних послуг, які він сплачує регулярно, заборгованості не має, що підтверджується відповідними довідками та квитанціями (а.с.11,51,54-64). Після реєстрації шлюбу 07.06.2003 року у вказаній квартирі постійно проживає дружина [PERSON] [PERSON], яка 07.10.2010 року зареєстрована в квартирі (а.с.39,43). Також разом з позивачами в квартирі проживає та зареєстрований їх неповнолітній син [PERSON], [INFO] (а.с.16,17). Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Відповідно до ст.48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.9 Житлового кодексу України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законодавством України. Відповідно до ст.53 Житлового кодексу України жилі приміщення в будинках громадського житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням органу відповідної організації та її профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідно районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення. Відповідно до ст.58 Житлового кодексу України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до ст.61 Житлового кодексу України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім'я якого видано ордер. З урахуванням зазначених вище обставин та положень закону, враховуючи той факт, що спірна квартира була надана позивачу [PERSON] за згодою балансоутримувача, в період його роботи на підприємстві, позивач з травня 1996 року по теперішній час, тобто на протязі майже 15 років, постійно проживає в спірній квартирі, з 22.05.1996 року прописаний в останній, на його імя було відкрито особистий рахунок для сплати комунальних послуг, які він сплачує регулярно, заборгованості не має, несе витрати по утриманню квартири в належному санітарному та технічному стані, разом з ним проживають та прописані члени його сімї дружина [PERSON] та син [PERSON], а також той факт, що з моменту вселення та по теперішній час відповідачі, будучі обізнаними про факт проживання позивачів в спірній квартирі ніяких заперечень з цього приводу не висловлювали та вимог про виселення останніх не заявляли, суд вважає, що позовні вимоги позивачів в частині визнання за ними права користування жилим приміщенням та зобовязання укласти договір найму є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В звязку з цим, слід визнати за [PERSON] [PERSON] та їх неповнолітнім сином [PERSON] право користування жилим приміщенням квартирою №2 в будинку №12 по вул.Ульянова в м.Дніпропетровську, а також зобовязати КВ ЖРЕП Кіровського району м.Дніпропетровська укласти з [PERSON] договір найму жилого приміщення квартири [ADDRESS]. Що стосується позовних вимог про зобовязання відповідачів оформити приватизацію квартири та видати житлові чеки на сімю на недостачу жилої площі 59,3 кв.м, то в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки вирішення цього питання не відноситься до компетенції відповідачів, які не є органом приватизації. Крім того, в передбаченому законом порядку до уповноваженого органу щодо приватизації спірної квартири позивачі не звертались. В той час, як відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, позовні вимоги в цій частині заявлені до неналежних відповідачів, передчасно, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача також підлягають стягненню сплачені при подачі позовної заяви судовий збір в сумі 8 грн. 50 коп. та 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, по 4 грн. 25 коп. судового збору та 18 грн. 50 коп. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи з кожного з відповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: partial