Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-18 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] про виселення. Позивачі позивні вимоги мотивують тим, що квартира [ADDRESS] належить їм на праві власності. В 2011 році, відповідач [PERSON] самоправно зайняв квартиру та продовжує проживати в ній на даний момент та користуватися жилим приміщенням, а також комунальними послугами, оплату яких проводить [PERSON] 16.04.2014 року начальником СУСД п [PERSON] було проведено обстеження вищевказаної квартири та складено відповідний акт, згідно якого вбачається, що [PERSON] займає в спірній квартирі окрему кімнату в якій безлад, антисанітарія, неприємний запах, чим робить неможливим для інших проживання із ним в одній квартирі. У квартирі [ADDRESS] прописані та проживають 6 осіб, з яких 3 малолітні діти, одна з яких дитина-інвалід на яких негативно впливає проживання в антисанітарних умовах по вині відповідача. Позивач [PERSON], як співвласниця спірної квартири, згоди на вселення в [PERSON] не давала, тому змушена звернутись до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] подав до суду заперечення на позовну заяву, відповідно до якого в задоволенні позову просить відмовити. Крім цього, відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Трускавецька міська рада про визнання недійсними свідоцтва про право власності на квартиру та договору купівлі продажу квартири. Зустрічний позов [PERSON] мотивує тим, що він з 2011 року з дозволу співвласниці спірної квартири [PERSON] займає окрему кімнату в даній квартирі. В даній квартирі він не зареєстрований, бо після завершення навчання у Львівському коледжі будівництва, архітектури та дизайну, він до цього часу безуспішно намагається зареєструватись в квартиру [ADDRESS], в якій він був зареєстрований до того, як був виписаний на навчання 06.09.2008 року. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 13.01.1995 року, виданого відділом приватизації державного житлового фонду при Трускавецькому міськвиконкомі, квартира по вул. В.Івасюка, 3/11 належить на праві спільної власності [PERSON] та [PERSON]. Згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] від імені [PERSON] продала позивачці за первісним позовом [PERSON] ? ідеальних частин даної квартири. Позивач зазначає, що в даній квартирі був зареєстрований з 15.01.1993 року( народився 29.11.1992 року), знятий з реєстрації 03.01.1995 року (навіть не в 3-х річному віці, а за 10 днів до приватизації даної квартири), зареєстрований 11.01.1996 року (менше ніж через рік після приватизації), виписаний на навчання 06.09.2008 року. Він вважає, що фактично приватизацію спірної квартири проведено з порушенням законодавства на підставі довідки (довідок), які не відображали дійсних на той час обставин справи, в судовому порядку права на дану квартиру він позбавлений не був, безвісно відсутнім судом не визнавався, його мати однозначно усвідомлювала або ж мала усвідомлювати його право прийняти участь у приватизації даної квартири. Зважаючи на всі обставини він вважає договір купівлі-продажу спірної квартири нікчемним. Позивачі [PERSON], [PERSON]С та їх представник [PERSON] в судовому засіданні первинні позовні вимоги підтримали, просять позов задоволити. Щодо зустрічного позову в судовому засіданні заперечили, в задоволенні зустрічного позову просять відмовити. [PERSON] в судовому засіданні проти первинного позову заперечив, в задоволенні первинного позову просить відмовити. Щодо зустрічного позову то вважає його підставним, та просить задоволити. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 13.01.1995 року, виданого відділом приватизації державного житлового фонду при Трускавецькому міськвиконкомі, квартира №11 за адресою Івасюка, 3 в м. Трускавці належала на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. Дана квартира приватизована згідно Закону України про приватизацію державного житлового фонду. Згідно договору купівлі-продажу від 28.12.2010 року, [PERSON], від імені та в інтересах якої на підставі довіреності діяла [PERSON] продала, а [PERSON] прийняла у власність належну [PERSON] ? ідеальних частин квартири №11, яка знаходиться по вул. В.Івасюка, 3 в м. Трускавці. Згідно свідоцтва про зміну імені серії 1-СГ №004199, виданого 29.05.2009 року [PERSON] змінила імя на [PERSON], про що в книзі реєстрації зміни імені 29.05.2009 року зроблено відповідний актовий запис за №7. Отже позивачі є співвласники (по ? ідеальних частин) квартири [ADDRESS]. Позивач за зустрічним позовом просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 13.01.1995 року, видане відділом приватизації державного житлового фонду при Трускавецькому міськвиконкомі про те, що квартира №11 по вул. В.Івасюка в м. Трускавці належить на праві спільної сумісної власності громадянкам [PERSON] та [PERSON]; визнати недійсним, як нікчемний правочин, договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу [PERSON] (реєстраційний №1739 від 28.12.2010 року). Представник позивачів за первинним позовом адвокат [PERSON] подала до суду заяву про застосування позовної давності, відповідно до якої просить відмовити [PERSON] у позові про визнання недійсними свідоцтва про право власності на квартиру та договору купівлі-продажу квартири у звязку зі спливом позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач за зустрічним позовом щодо вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло від 13.01.1995 року, як на підставу позову покладається на те, що при приватизації спірної квартири були порушені його цивільні права, як малолітньої дитини. Відповідно до ч.4 ст. 261 ЦК України у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. Як вбачається з матеріалів справи, позивач досяг повноліття 29.11.2010 року, з зустрічним позовом звернувся до суду 01.09.2014 року, тобто після спливу позовної давності передбаченої ст.257 ЦК України. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищенаведене, те що [PERSON] звернувся до суду з позовом щодо захисту своїх цивільних прав після спливу позовної давності, представником позивачів у заяві від 11.09.2014 року заявлено вимогу про застосування при вирішенні даного спору положення ЦК України щодо спливу позовної давності, суд приходить до висновку, що в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: Трускавецька міська рада про визнання недійсними свідоцтва про право власності на квартиру та договору купівлі продажу квартири слід відмовити. Згідно довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб №2541, виданої 24.04.2014 року ТОВ «ТКО «Комфорт-Сервіс» в квартирі №11 за адресою вул. Івасюка, 3 в м. Трускавці зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]А.М, [PERSON] Згідно акту складеного працівниками ТОВ «ТКО «Комфорт-Сервіс» від 28.04.2010 року, за даною адресою також проживає [PERSON], однак за даною адресою не зареєстрований. Згідно відповіді Трускавецького міського сектору Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області за вихідним №634 від 04.06.2014 року, довідки ТОВ «ТКО «Комфорт-Сервіс» №4575 від 11.08.2014 року, громадянин [PERSON] знятий з реєстрації місця проживання за адресою: [INFO] 06.09.2008 року - м. Львів. Із заяви, яка посвідчена нотаріально 14 травня 2014 року, видно, що позивачі повідомили відповідача [PERSON] про необхідність протягом трьох днів, починаючи з дня наступного за днем отримання цієї заяви, звільнити місце проживання у [INFO], яка їм належить, однак відповідач до цього часу не виселився. Згідно ст. 169 ЖК УРСР в разі припинення договору найму житлового приміщення в будинку, належному громадянину на праві приватної власності, наймач і особи, які проживали з ним зобов'язані звільнити житлове приміщення, а в разі відмови - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. Стаття 116 ЖК УРСР передбачає виселення наймача, членів його сімї або інших осіб, які з ним разом проживають, якщо вони систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ним в одній квартирі.\~\~ Згідно акту обстеження умов проживання, складеного 16.04.2014 року начальником [PERSON][PERSON], в окремій кімнаті спірної квартири проживає [PERSON] з 2011 року. В кімнаті безлад, антисанітарія, речі розкидані, неприємний запах. [PERSON] конфліктує з [PERSON] через безпорядок та прибирання квартири. Спільне проживання малолітніх дітей з [PERSON] в одній квартирі не створюють належних умов для дітей. У відповідності до вимог ч.2 ст.386 ЦКУ - власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст.391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи зазначені обставини та норми закону, те, що відповідач не зареєстрований у спірній квартирі, а тому - є тимчасовим мешканцем, таким, що не має права постійного користування ним, і, проживаючи у данний час проти волі власників квартири, порушує їх права користування та розпорядження своїм майном, - він підлягає виселенню з квартири. Згідно ст. 157 ЖК УРСР передбачено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що первинний позов слід задоволити шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS], без надання іншого жилого приміщення.

Outcome: approved