Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-23 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення боргу по договору позики, в якому просить суд стягнути з відповідача борг в сумі 3500 грн., інфляційні збитки в сумі 749 грн., три відсотки річних в сумі 748,65 грн., проценти від суми позики в сумі 2467,75 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 14.02.2009 р. він уклав з відповідачем договір позики, відповідно до якого позичив відповідачу 3500 грн. строком до 17.02.2009 р., відповідач позику не повернув, тому просить стягнути з нього суму позики, інфляційні збитки, відсотки. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просять стягнути з відповідача заборгованості по договору позики, яка складається з боргу в сумі 3500 грн., інфляційних збитків в сумі 749 грн., трьох відсотків річних в сумі 748,65 грн., процентів від суми позики в сумі 2467,75 грн. Свої вимоги мотивують тим, що 14.02.2009 р. він [PERSON] надав [PERSON] в борг 3500 грн. на строк до 17.02.2009 р., що підтверджується розпискою. До вказаного терміну відповідач позику не повернув, посилаючись на відсутність коштів, обіцяючи повернути їх при наявності коштів, однак до цього часу позика йому не повернута, тому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по договору позики на загальну суму 2467,75 грн. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що в вересні 2008 р. взяв у боргу у [PERSON] 2500 грн. Згодом він віддав [PERSON] 1400 грн., а решту не зміг віддати через відсутність коштів. Під психічним тиском [PERSON], який погрожував йому фізичною розправою, він написав розписку про те, що віддасть [PERSON] 3500 грн. з розрахунком , що останній вирахує 1400 грн., які він вже віддав. Тому позов визнає частково в сумі 2100 грн. основного боргу та просить здійснити перерахунок відсотків виходячи із основного боргу в сумі 2100 грн. Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що між сторонами існують договірні відносини позики. Підтвердженням укладення сторонами договору позики є розписка [PERSON] від 14.02.2009 р. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правчинів, передбачених ч.1 ст. 206 цього кодексу. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно розписки [PERSON] від 14.02.2009 р. відповідач отримав від [PERSON] позику грошові кошти в сумі 3500 грн., які зобовязався повернути до 17.02.2009 р. Судом встановлено, що на даний час відповідачем позика (грошові кошти в сумі 3500 грн.) позивачу не повернута. Доводи відповідача [PERSON] про те, що він взяв у [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 2500 грн., а не 3500 грн., як вказано у розписці, та що на даний час ним частково повернуто борг [PERSON] в сумі 1400 грн., і що розписку 14.02.2009 р. про повернення [PERSON] позики в сум 3500 грн. він ([PERSON]В.) писав під психічним тиском з боку позивача, суд не бере до уваги з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредитору борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документу кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Згідно ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Всупереч ст. 60 ЦПК України відповідач не надав суду належних і допустимих доказів щодо повернення позивачеві 1400 грн., доказів, що грошові кошти ним були одержані від позикодавця в меншій кількості, ніж це зазначено в розписці та не довів, що договір позики ним був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Враховуючи викладене, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути суму позики в розмірі 3500 грн. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В звязку з тим, що відповідач не повернув позику, з нього необхідно стягнути три відсотки річних за період з 18.02.2009 р. по 31.01.2011 р. (в межах заявлених позовних вимог) в сумі 748,65 грн., виходячи з наступного: 3500 грн. х 713 днів х 3 % : 100 = 748,65 грн. Крім того, з відповідач на користь позивача слід стягнути інфляційні збитки за період з 18.02.2009 р. по 31.12.2010 р. (в межах заявлених позовних вимог) в розмірі 638,56 грн., враховуючи індекси інфляції за 2009-2010 роки взяті відповідно до даних Міністерства статистики України, опублікованих у офіційному джерелі, виходячи з наступного. Суд вважає, що право позикодавця було порушено з наступного дня після визначеної у розписці дати повернення коштів, а тому нараховувати інфляційні слід з лютого 2009 р., а не з січня 2009 р., як просить позивач. За цей період, враховуючи величини індексів інфляції за даними Державного комітету статистики України, сума інфляційних нарахувань підлягає стягненню виходячи з наступного розрахунку: 3500 х 1,015 х 1,014 х1,009 х 1,005 х1,011 х 0,999 х 0,998 х 1,008 х 1,009 х 1,011 х 1,009 (індекси інфляції за період з лютого по грудень 2009 року) х 1,091 (індекс інфляції за 2010 рік) 3500 = 638,56 грн. Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути проценти за користування позикою в розмірі 2467,75 грн. за період з 18.02.2009 р. по 31.01.2011 р., враховуючи облікову ставку НБУ, виходячи з наступного розрахунку: з 18.02.2009 р. по 14.06.2009 р. (118 днів, відсоткова ставка НБУ 12 %) сума процентів 3500 х 12 % / 100 х 118 = 495,60 грн., з 15.06.2009 р. по 11.08.2009 р. (58 днів, відсоткова ставка НБУ 11 %) сума процентів 3500 х 11 % / 100 х 58 = 223,30 грн., з 12.08.2009 р. по 07.06.2010 р. (300 днів, відсоткова ставка НБУ 10,25 %) сума процентів 3500 х 10,25 % / 100 х 300 = 1076,25 грн., з 18.06.2010 р. по 07.07.2010 р. (30 днів, відсоткова ставка НБУ 9,5 %) сума процентів 3500 х 9,5 % / 100 х 30 = 99,75 грн., з 08.07.2010 р. по 09.08.2010 р. (33 днів, відсоткова ставка НБУ 8,5 %) сума процентів 3500 х 8,5 % / 100 х 33 = 98,17 грн., з 10.08.2010 р. по 31.01.2011 р. (175 днів, відсоткова ставка НБУ 7,75 %) сума процентів 3500 х 7,75 % / 100 х 175 = 474,68 грн. Всього розмір процентів за час користування коштами складає: 495,60 + 223,30 + 1076,25 + 99,75 + 98,17 + 474,68 = 2467,75 грн. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] всього заборгованість по договору позики в сумі 7354,96 грн. ( 3500 грн. + 748,65 грн. + 3467,75 грн. + 638,56 грн. = 7354,96 грн.). Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ст. 79 ЦПК України до судових витрат відносяться судовий збір, витрати на правову допомогу та витрати на інформаційно-технічне забезпечення. Згідно додатку до постанови КМУ від 27.04.2006 р. № 590 „Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних і адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави граничний розмір витрат, повязаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судом рішення у цивільних справах, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Згідно квитанції від 22.03.2011 р. [PERSON] сплачено 800 грн. за правову допомогу 500 грн. за складання позовної заяви, 300 грн. за представлення інтересів замовника в суді. Враховуючи, що фахівець у галузі права [PERSON] надавав правову допомогу [PERSON] по складанню процесуальних документів (2 години) та представляв інтереси позивача в суді (20 хвилин), що підтверджується договором № 28/01/11 від 28.01.2011 р., та актами про надання послуг, журналом судового засідання, та

Outcome: approved