Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-20 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] 23 листопада 2010 року звернулися до суду з позовом до відповідача виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради про визначення часток в спільній власності на житло та визнання права власності. Позивачі в своєму позові та в ході судового засідання посилалися на те, що ними разом з [PERSON] була отримана для постійного мешкання квартира № 46 корп. 3 будинку № 35 по вул. Дзержинського м. Дніпропетровська, де вони і мешкали всією своєю сімєю. В 1996 році вони приватизували займане житло, про що отримали свідоцтво. 29 січня 2000 року помер чоловік позивачки і батько позивача [PERSON], відкрилася спадщина, позивачі звернулися до нотаріальної контори та МБТІ про надання витягу з реєстру нерухомого майна та визнання права власності в порядку спадкування, але отримали відмову через відсутність належним чином встановлених часток власності в приватизованій квартирі. Вважаючи частку вказаної квартири спадковим майном, позивачі просили визначити, що їм з [PERSON] на праві спільної часткової власності належить по 1/3 частині квартири № 46 корп. 3 будинку № 35 по вул. Дзержинського м. Дніпропетровська, припинивши їх право спільної сумісної власності на це житло та визнати за позивачами право власності на 1/6 частку кожного з позивачів вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], оскільки вони фактично прийняли спадщину і вступили в управління та володіння цим спадковим майном, задовольнивши позов у повному обсязі. Представник відповідача виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. В письмовому зверненні проти задоволення позову заперечував, просив суд розглянути справи за відсутності їх представника і рішення винести за наявними матеріалами справи. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаного відповідача згідно ст. 169 ЦПК України. Представники третіх осіб КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради та Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. В письмовому зверненні просили суд розглянути справи за відсутності їх представників і рішення винести за наявними матеріалами справи по закону на розсуд суду. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представників вказаних третіх осіб згідно ст. 169 ЦПК України. Зясувавши думку сторін і третіх осіб, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що позивачі [PERSON] і [PERSON] разом з [PERSON] у встановленому порядку отримали для постійного мешкання квартиру № 46 корп. 3 будинку № 35 по вул. Дзержинського м. Дніпропетровська, де вони були належним чином прописані та зареєстровані і мешкали всією своєю сімєю. В 1996 році вони у встановленому законом порядку приватизували займане житло, про що отримали свідоцтво від 22 лютого 1996 року, де вказано, що ця квартира знаходиться в їх спільній сумісній власності. 29 січня 2000 року помер чоловік позивачки і батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після цього позивачі звернулися до відповідної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини в вигляді часток приватизованої квартири після смерті [PERSON], для чого їм потрібно було отримати в КП ДМБТІ Дніпропетровської обласної ради виписку з реєстру прав власників нерухомого майна, але йому в отриманні такої виписки було відмовлено через відсутність визначення конкретних часток власності в квартирі № 46 корп. 3 будинку № 35 по вул. Дзержинського м. Дніпропетровська. З цих підстав (відсутність виписки з реєстру прав власників нерухомого майна) нотаріальна контора відмовила позивачам в отриманні свідоцтва про спадщину після смерті [PERSON] стосовно частин вказаної квартири. Ніхто з родичів позивачів в приватизації вказаної квартири участі більше не приймав, єдиними спадкоємцями є позивачі З метою захисту своїх прав позивачі вимушені були звернутися до суду. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають в даній квартирі. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інакше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивачі з родиною та [PERSON] мешкали та були зареєстровані у вказаному житлі разом, жодних домовленостей між ними і їх вказаною докою стосовно часток спільної сумісної власності не існувало, а отже ці частки у праві спільної сумісної власності відносно квартири № 46 корп. 3 будинку № 35 по вул. Дзержинського м. Дніпропетровська є рівними для позивачів та складають по 1/3 частці, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, позивачі фактично прийняли спадщину і вступили в управління та володіння цим спадковим майном, інших спадкоємців немає. [PERSON] не залишив заповіту на свою частку, позивачі готові до спадкування за законом. У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. У відповідності зі ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується й розпоряджається приналежним йому майном. Власник має право робити відносно свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. На підставі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При таких обставинах суд вважає можливим визначити, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить по 1/3 частині квартири № 46 корпусу 3 будинку № 35 по вул. Дзержинського м. Дніпропетровська, припинивши їх право спільної сумісної власності на це житло та визнати за позивачами право власності кожного на 1/6 частку вказаної спірної квартири № 46 корпусу 3 будинку № 35 по вул. Дзержинського м. Дніпропетровська в порядку спадкування за законом 1/3 частки вказаної квартири після смерті [PERSON], що помер 29 січня 2000 року, які (позивачі) фактично прийняли спадщину і вступили в управління та володіння цим спадковим майном. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового засідання та підлягають задоволенню повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved