Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-23 00:00:00

Позивач 30.07.2010 року звернувся в суд з вищевказаним позовом до відповідача. В своїх позовних вимогах [PERSON] зазначив, що він був обраний в липні 2001 року і працював головою благодійної організації «Віра» в с. Баловне Новоодеського району Миколаївської області. З посади голови організації був звільнений за власним бажанням в серпні 2009 року. За весь період роботи на посаді голови цієї організації він не отримував заробітної плати. Посилаючись на те, що на його неодноразові звернення до засновників цієї організації і до органу місцевого самоврядування з проханням виплати заборговану заробітну плату не мали позитивних наслідків і не були задоволені, просить суд, згідно зі ст.ст.115,235 КЗпП України, стягнути на свою користь з [PERSON] заборгованість по заробітній платі в загальній сумі 3148 гривень, компенсацію втрати частини доходів в сумі 4162 гривні і 3000 гривень на відшкодування завданої моральної шкоди, а всього стягнути 10310 гривень. В судовому засіданні позивач повністю підтримав свої позовні вимоги. Посилаючись на викладені в позові обставини, просив суд позов задовольнити повністю. Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнав. Посилаючись на відсутність трудових відносин між позивачем і відповідачем, на безпідставність і недоведеність позову, представник відповідача просив суд в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, показання допитаних свідків, дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Цей висновок суду ґрунтується на наступному: Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Як вбачається з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи такого трудового договору чи угоди між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] не укладалось, не було і не існувало, а тому суд приходить до висновку, що в звязку з цим, позовні вимоги позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] являються безпідставними, такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного трудового законодавства, в звязку з чим задоволенню не підлягають. В судовому засіданні встановлено, що позивача [PERSON] 25.07.2001 року було обрано головою створеної благодійної організації «Віра», яка на момент розгляду справи в суді припинила своє існування. З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] був одним із трьох засновників цієї благодійної організації, але на роботу позивача не приймав і ніяких угод( трудових, господарських, цивільних) з позивачем не укладав. В звязку з цим, посилання позивача на ст.ст.115, 235 КЗпП України, як на підставу позову, являються безпідставними, так як в судовому засіданні позивачем не доведено факт існування трудових відносин між ним та відповідачем. Також в судовому засіданні позивачем не доведена вина відповідача в заподіянні йому моральної шкоди, в звязку з чим не підлягають задоволенню вимоги позивача про відшкодування йому завданої моральної шкоди за рахунок відповідача [PERSON] Відповідно до вимог ст.88 ч.4 ЦПК України судові витрати по справі віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed