Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-22 00:00:00

28 липня 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, третя особа [PERSON] державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 08 червня 1988 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на 45/80 частин домоволодіння № 30 по вул. Заливній у м. Дніпропетровську. 1/8 частина зазначеного домоволодіння належала його батькові на підставі договору дарування від 12 грудня 1955 року, посвідченого Другою міською державною нотаріальною конторою. Інші 7/8 частин домоволодіння, згідно свідоцтва Міського житлового управління Дніпропетровського відділу комунального господарства від 30 січня 1950 року, належали його діду [PERSON]. Його дід [PERSON] помер 10 грудня 1968 року. Після його смерті відкрилася спадщина на вищевказані 7/8 частин домоволодіння № 30 по вул. Заливній у м. Дніпропетровську. Після смерті [PERSON] у спірному домоволодінні продовжували проживати тітка позивача [PERSON] та мати позивача [PERSON], що були рідними доньками [PERSON] Вони доглядали за домоволодінням, приймали заходи щодо його збереження, проводили поточний ремонт домоволодіння, сплачували необхідні комунальні послуги, тобто фактично вступили в управління та володіння спадковим майном і, таким чином прийняли спадщину у вигляді 7/8 частин домоволодіння № 30 по вул. Заливній у м. Дніпропетровську в рівних частках. Таким чином, мати позивача [PERSON] прийняла у спадщину після смерті свого батька [PERSON] на 35/80 частин домоволодіння № 30 по вул. Заливній у м. Дніпропетровську. Але належним чином право власності на частку спірного домоволодіння нею оформлено не було. 02 червня 1981 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на вищевказані 35/80 частин спірного домоволодіння, яку фактично прийняв батько позивача [PERSON], оскільки продовжував проживати та доглядати за спірним домоволодінням. Але, як і [PERSON], належним чином право власності на частку спірного домоволодіння він не оформив. Позивач постійно проживав і був прописаний у домоволодінні № 30 по вул. Заливній у м. Дніпропетровську, не враховуючи часу проходження військової служби у 1969-1972, 1976-1981, 1982-1992 роках. Після смерті його батька [PERSON], позивач його поховав, навів лад у спірному домоволодінні, тобто, фактично вступив в управління та володіння належними його батькові 45/80 частинами домоволодіння № 30 по вул. Заливній у м. Дніпропетровську. 02 червня 2010 року позивач звернувся до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті його батька [PERSON], однак йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та документів, що підтверджують факт прийняття спадщини. [PERSON] просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 45/80 частин домоволодіння № 30 по вул. Заливній у м. Дніпропетровську. 25 лютого 2011 року [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] міської ради, третя особа [PERSON] державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що її мати [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON] у вигляді 35/80 частин домоволодіння № 30 по вул. Заливній у м. Дніпропетровську, але належним чином не оформила правовстановлюючі документи. 08 липня 1976 року померла [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина на 35/80 частини домоволодіння № 30 по вул. Заливній у м. Дніпропетровську, яку фактично прийняла [PERSON], оскільки продовжувала проживати та доглядати за спірним домоволодінням. Просила суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 35/80 частин домоволодіння № 30 по вул. Заливній у м. Дніпропетровську. У судовому засіданні позивач відповідач за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, зустрічні позовні вимоги визнав. Відповідач позивач за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги визнала, зустрічні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник [PERSON] міської ради у судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. [PERSON] державна нотаріальна контора заперечень по справі не надала. Суд, заслухавши пояснення [PERSON], [PERSON] та представника Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом та зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом не підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що домоволодіння № 23 (нині № 30) по вул. Заливній п. Димитрова у м. Дніпропетровську належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 30 січня 1950 року, виданого Міським Житловим управлінням Дніпропетровського відділу комунального господарства, записаного в реєстрову книгу під № 2-16. [PERSON] подарував [PERSON] 1/8 частину домоволодіння № 23 (нині № 30) по вул. Заливній у м. Дніпропетровську, що підтверджується договором дарування від 12 грудня 1955 року, посвідченим нотаріусом Другої міської державної нотаріальної контори, за реєстром № 1-6632. 10 грудня 1968 року помер [PERSON], який є дідом [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на 7/8 частин домоволодіння № 23 (нині - № 30) по вул. Заливній у м. Дніпропетровську. 02 червня 1981 року померла [PERSON]. 08 червня 1988 року помер [PERSON]. Відповідно відповіді Другої [PERSON] державної нотаріальної контори № 212 від 28 січня 2011 року після смерті [PERSON], померлого 10 грудня 1968 року, [PERSON], померлої 02 червня 1981 року, [PERSON], померлого 08 червня 1988 року, з заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд критично ставиться до тверджень [PERSON] та [PERSON] з приводу того, що вони фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON], померлої 02 червня 1981 року та [PERSON], померлого 08 червня 1988 року, оскільки дані обставини не знайшли свого підтвердження у ході судового засідання. Згідно відповіді КП «ДМБТІ» [PERSON] обласної ради від 02 липня 2010 року № 6926 право власності на житловий будинок літ. А-1 по вул. Заливній, 30 (колишня адреса: вул. Заливна, 23) зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення Народного суду 3-ої ділянки Ленінського району м. Дніпропетровська від 22.12.49 року, однак на теперішній час зазначений житловий будинок літ. А-1 фактично зруйновано, що у судовому засіданні підтвердили [PERSON] та [PERSON] Згідно ст. 529 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, який діяв в момент виникнення правовідносин, при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є у рівних частках діти, той з подружжя, який його пережив та батьки померлого. Згідно ст. 548 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець прийняв спадщину. Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Таким чином, суд не знаходить жодних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом та зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом.

Outcome: dismissed