Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-05 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись із позовом до ЗАТ "Ей-І-Ес Рівнеенерго" про визнання права власності на квартиру в порядку набувальної давності. Позивачі в обгрунтування позовних вимог посилаються на те, що їх сім"я в складі чотирьох осіб перебувала на обліку для покращення житлових умов по місцю роботи [PERSON] на Рівненському обласному підприємстві електричних мереж, яке в 2004 році реорганізоване в ЗАТ "Ей-І-Ес Рівнеенерго", і з дозволу адміністрації та профкому підприємства їм було надане приміщення для проживання [INFO], де зареєструвались з 05.12.2000 року, яке рішенням Сарненського районного суду від 16.10.2006 року було визнане жилим приміщенням, так як документально значилось як дизельна підстанція, однак, незважаючи на постійне проживання більше десяти років у спірній квартирі, за умови сплати комунальних платежів, не можуть скористатись правом приватизації житла, так як будинок не відноситься до державного житлового фонду, а відноситься до основних засобів Сарненського РЕМ, в зв"язку з чим вважають, що як особи, які добросовісно заволоділи нерухомим майном і продовжують відкрито й безперервно володіти ним протягом десяти років, набули право власності на спірне житлове приміщення, а тому просять визнати за ними та неповнолітнім членом сім"ї [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в м.Сарни в порядку набувальної давності. [PERSON], [PERSON], представник [PERSON] [PERSON] підтримали позовні вимоги у повному обсязі і дали пояснення згідно заяви. Представник відповідача ЗАТ "Ей-І-Ес Рівнеенерго" [PERSON] позов не визнала і пояснила, що сім"я [PERSON] дійсно проживає в [INFO], яка правомірно надавалась позивачам як приміщення для проживанння, однак дане приміщення відноситься до основних засобів підприємства і позивачі проживають в ньому на підставі договору найму, за яким і сплачують квартирну плату, тобто відсутні підстави для визнання права власності за набувальною давністю, крім того не доведений факт незаконного володіння даним майном, що виключає статус добросовісного набувача у позивачів, просить відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення зі слідуючих підстав. Із оглянутих трудових книжок вбачається, що [PERSON] з 1988 року, [PERSON] з 1997 року є працівниками ЗАТ "Ей-І-Ес Рівнеенерго". Згідно списку працівників Сарненського РЕМ на отримання житла [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з 02.09.1995 року перебували на обліку на отримання житла. Судом достовірно встановлено, що з 05.12.2000 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані та постійно проживають в [INFO] по даний час, що підтверджується оглянутими паспортами, довідками ЗАТ "Ей-І-Ес Рівнеенерго" №417 від 29.06.2010 року, №28 від 17.01.2011 року, показаннями свідків [PERSON], [PERSON] Відповідно до положень ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Із оглянутих рішення правління компанії ДАЕК "Рівнеобленерго" від 22.03.2001 року, рішення виконкому Сарненської міської ради №711 від 24.09.2003 року вбачається, що підприємством вирішувалось питання про переобладнання спірного житлового приміщення по вул.Червона,13а/1 в м.Сарни у відомчу квартиру та отриманий дозвіл на реконструкцію адмінприміщення (дизельної) під житлове приміщення, однак лише рішенням Сарненського районного суду від 16.10.2006 року за позовом [PERSON], [PERSON] до ЗАТ "Ей-І-Ес Рівнеенерго" приміщення дизельної підстанції, яке включене в основні засоби ЗАТ "Ей-І-Ес Рівнеенерго" і значиться за адресою м.Сарни вул Котляревського, 18, визнане жилим приміщенням загальною площею 75,7м.кв., жилою площею 38,2 м.кв. за фактичним місцем знаходження в м.Сарни вул.Червона,13а/1. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачі при вселенні в спірне приміщення по вул.Червона,13а/1 в м.Сарни з дозволу адміністрації та профкому підприємства, де працювали і перебували у черзі на отрмання житла, не знали і не могли знати, про те, що дане приміщення станом на 05.12.2000 року є приміщенням дизельної підстанції, а не є жилим приміщенням, яке набуло такого статусу лише за рішенням суду, крім того не здобуто доказів, що вселення відбувалось на підставі ордеру та в подальшому із відповідачем був укладений договір найму житла, як це передбачено нормами житлового законодавства, тобто [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] добросовісно заволоділи спірним майном, однак володіють ним без законних підстав з 05.12.2000 року відкрито і безперервно до даного часу. Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень чинного Цивільного кодексу України правила ст.344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Судом достовірно встановлено, що станом на 01.01.2011 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] як добросовісні набувачі відкрито, безперервно володіють нерухомим майном - квартирою №1 по вул.Червона,13а в м.Сарни протягом десяти років, а тому мають право отримати дане житлове приміщення у власність. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає звернення позивачів з приводу порушення цивільних прав в частині визнання права спільної часткової власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності законним і обгрунтованим. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд покладає судові витрати по оплаті державного мита на відповідача в сумі 156,01 грн., яку визначає із вартості спірного приміщення згідно довідки ЗАТ "Ей-І-Ес Рівнеенерго" №416 від 29.01.2008 року, по вішкодуванню витрат на ІТЗ розгляду цивільної справи на користь позивачів.

Outcome: approved