Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-14 00:00:00

[PERSON], [PERSON], уточнивши позовні вимоги, просять визнати недійсним договір кредиту №010/15-54/07-340 від 20 червня 2007 року укладений між [PERSON] та ВАТ «[PERSON] Аваль», визнати недійсним договір іпотеки від 26 червня 2007 року укладений між [PERSON] та ВАТ «[PERSON] Аваль», що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за реєстровим № 2114, а також просять зобов'язати ВАГ «[PERSON] Аваль» прийняти від [PERSON] грошову суму у розмірі 709 233, 16 (сімсот дев'ять тисяч двісті тридцять три) гривень з розстрочкою платежів на 50 місяців, за таких умов щомісячний платіж буде складати 14 184, 66 (чотирнадцять тисяч сто вісімдесят чотири) гривень та зобов'язати приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за договором іпотеки від 26 червня 2007 року укладеного між [PERSON] та ВАТ «[PERSON] Аваль». При цьому позивачі посилаються на те, що при укладанні кредитного договору було порушено чинне законодавство України, а тому вони вимушені звернутися до суду з даним позовом. Представник позивачів у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі. У задоволені позовних вимог ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Одеської обласної дирекції AT «[PERSON] Аваль» просив відмовити. Представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволені уточнених позовних вимогах [PERSON] і [PERSON] відмовити, також ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Одеської обласної дирекції AT «[PERSON] Аваль» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому просить стягнути зі [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] Аваль» заборгованість по кредитному договору №010/15-54/07-340 від 20 червня 2007 року в сумі 1 535 383, 95 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 26.06.2007 року, а саме на нерухоме майно - підвал, що знаходиться за адресою: м.Одеса, Люстдорфська дорога, 172-А, який складається в цілому з підвалу, загальною площею 432,2 кв.м., що належить [PERSON] з направленням виручених за рахунок його реалізації грошових коштів на погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №010/15-54/07-340 від 20 червня 2007 року в сумі 1 535 383, 95 грн., а також просить стягнути зі [PERSON] на свою користь суму державного мита у розмірі 1 700,00 грн. і суму витрат на інформаційно- технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120,00 грн. При цьому посилаються на те. що між [PERSON] та ВАТ «[PERSON] Аваль» 20 червня 2007 року було укладено кредитний договір №010/15-54/07-340, за умов якого [PERSON] надано кредит в розмірі 200 000,00 доларів США зі сплатою 12% річних для ремонту нерухомості, строком повернення до 20 червня 2017 року. В якості забезпечення зобов'язань за даним кредитним договором між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON], який виступив майновим поручителем [PERSON], 26 червня 2007 року укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за реєстровим №2112, відповідно до якого в іпотеку було передано підвал, що знаходиться за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 172-А, загальною площею 432,2 кв. м., заставною вартістю 1 669 578,00 грн. В зв'язку з не своєчасним поверненням кредитних коштів та не сплати відсотків за користування кредитними коштами, ПАТ«[PERSON] Аваль» в особі Одеської обласної дирекції AT «[PERSON] Аваль» вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Київського райсуду м.Одеси від 09 червня 2010 року зазначені позовні вимоги [PERSON], [PERSON] і ПАТ«[PERSON] Аваль» в особі Одеської обласної дирекції AT «[PERSON] Аваль» були об'єднані в одне провадження. 3-я особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з'явилась, повідомлялась, про причини неявки суд не сповістила. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] та ВАТ «[PERSON] Аваль» 20 червня 2007 року було укладено кредитний договір №010/15-54/07-340, за умов якого [PERSON] надано кредит в розмірі 200 000,00 доларів США зі сплатою 12% річних для ремонту нерухомості, строком повернення до 20 червня 2017 року. В якості забезпечення зобов'язань за даним кредитним договором між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON], який виступив майновим поручителем [PERSON], 26 червня 2007 року укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за реєстровим №2112. Посилання [PERSON] і [PERSON] на те, що кредитний договір суперечить вимогам законодавства України, а саме статті 99 Конституції України, статті 524 ЦК України, ст. З Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст. З Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. ст. 6, 7 Постанови Національного банку України №200 від 30.05.2007 року «Про затвердження правил використання готівкової іноземної валюти на території України», п.2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», не можуть бути прийняті судом до уваги, так як відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, з урахуванням Узагальнення судової практики Верховного суду України розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009 р,- 2010 р.) та ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. При цьому основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». При цьому згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і Банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статі 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умов та на власний ризик, як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Згідно зі ст. 5 зазначеного Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж декрету. Відповідно до п. 2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджено Постановою Правління НБУ №275 від 17.07.2001 року (зареєстровано в Міністерстві Юстиції України від 21 серпня 2001 року за №730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмово дозволу НБУ, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких: неторговельні операції з валютними цінностями; операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банкам агентських договорів з юридичними особам-резидентами; введення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів -нерезидентів в грошовій одиниці України; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України. З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Щодо вимог підпункту "в" п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 року № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Згідно з чим, у випадку наявності у банку відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України, здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України. Крім зазначеного, обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] посилалися на Закон України «Про захист прав споживачів», згідно з яким просили визнати в цілому кредитний договір недійсним. Ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Отже, застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування. При таких обставинах та враховуючи вищенаведене суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягають. Позовні вимоги ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Одеської обласної дирекції AT «[PERSON] Аваль» в частині стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] Аваль» заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 535 383, 95 грн. підлягають задоволенню. Оскільки відповідно до ч.І ст.1049 ЦК України до обов'язків позичальника входить повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій же кількості, того ж роду та тої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. 4.2 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилась, та сплаті процентів належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Крім того відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позовні вимоги в частині стягнення на предмет іпотеки, задоволенню не підлягають, так як відповідно до положень ст. ст. 33, 35 Закону України "Про іпотеку", згідно з якими у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою. З матеріалів справи вбачається, саме на адресу іпотекодавця - [PERSON] ПАТ «[PERSON] Аваль» не направлялась письмова вимога передбачена ст. 35 Закону України «Про іпотеку», тобто було порушено процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до чого суд приходить висновку, що вимоги ПАТ «Райффайзен Банк \~ \~ \~ \~"Аваль» в особі Одеської обласної дирекції AT «[PERSON] Аваль» про звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасним, оскільки існує недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки і дане є підставою для відмови в частині звернення стягнення на предмет іпотеки. \~ \~ \~ \~На підставі ст. 88 ЦПК України, вимоги ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Одеської обласної дирекції AT «[PERSON] Аваль» про стягнення судових витрат підлягають задоволенню.

Outcome: partial