Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати житловий будинок № 86 по вул. Дорога Кривчицька у м. Львові об’єктом права спільної сумісної власності із покійною [PERSON] Заяву мотивує тим, що 12.12.2009 року померла [PERSON], з якою він протягом 17 років проживав однією сім’єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. Після смерті [PERSON] залишився будинок № 86 по вул. Дорога Кривчицька у м. Львові, який належав останній на праві приватної власності і у якому вони спільно проживали. У даний будинок він поселився у 1993 році за ініціативи [PERSON] та був у ньому зареєстрований 13.07.2004 року. Впродовж усього спільного життя з [PERSON] він займався утриманням цього будинку, проводив ремонт, сплачував комунальні послуги, а тому вважає що будинок є спільною сумісною власністю, оскільки був приватизований [PERSON] під час їх спільного проживання однією сім’єю тому просить позов задовольнити. [PERSON] пред’явила зустрічний позов, в якому просила суд зобов’язати [PERSON] не чинити перешкод у її реалізації права власності на будинок № 86 по вул. Дорога Кривчицька в м. Львові, розірвати з ним договір найму житлового приміщення від 13.07.2004 року укладений з [PERSON] та виселити останнього із даного будинку. В подальшому не змінюючи підстав і мотивів зустрічного позову, [PERSON] подала уточнення до зустрічного позову, в якому просила, виселити та зняти з реєстрації [PERSON] з будинку № 86 по вул. Дорога Кривчицька в м. Львові. Заяви мотивує тим, що померла [PERSON] була її рідною сестрою, з якою вони підтримували тісні стосунки, померла неодноразово приїжджала до неї до Києва і під час одного із візитів склала заповіт, в якому заповіла будинок № 86 по вул. Дорога Кривчицька в м. Львові своїй сестрі. У відповідності до заповіту, нею –[PERSON], після смерті сестри було здійснене своє право на спадщину, а саме 17.06.2010 року їй було видане свідоцтво про право на спадщину, посвідчене Четвертою Львівською державною нотаріальною конторою, 02.07.2010 року на підставі вищезазначеного свідоцтва їй був виданий витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме будинок № 86 по вул. Дорога Кривчицька, в м. Львові. Однак реалізувати своє право власності на будинок вона не може, оскільки там проживає [PERSON]. який чинить їй перешкоди, тому просить суд задовольнити її позов. В судовому засіданні позивач по первісному позову та його представник –[PERSON] підтримав свої вимоги, заперечив проти зустрічного позову та пояснив, що має повне право проживати у даному будинку, оскільки зареєстрований у ньому за згодою померлої [PERSON], а також враховуючи той факт, що проживав з останньою однією сім’єю, а тому вважає спірний будинок об’єктом права спільної сумісної власності. Відповідач по первісному позову –[PERSON] в судове засідання 24.06.2011 року не з’явилась, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. При цьому суд приймає до уваги надані нею пояснення в попередніх засіданнях, які є аналогічні за змістом зустрічній заяві. Представники [PERSON] –[PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтримали зустрічний позов, заперечили проти первісного та пояснили, що [PERSON] є власницею будинку № 86 по вул. Дорога Кривчицька в м. Львові, згідно свідоцтва про право на спадщину від 17.06.2010 р. на підставі заповіту померлої - [PERSON], жодних письмових розпоряджень на користь подальшого проживання у даному будинку [PERSON], померла не робила, а тому вважають, що [PERSON], підлягає виселенню із спірного будинку. Представник третьої особи –СГІРФО Личаківського РВ в судове засідання не з’явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та ухвалення рішення на розсуд суду. Заслухавши думку учасників процесу, показання свідків, дослідивши зібрані по справі докази, з’ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.12.2009 року померла [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно, а саме будинок № 86 по вул. Дорога Кривчицька в м. Львові (а.с.5,8,9). З матеріалів справи, зокрема з оглянутого в засіданні оригіналу будинкової книги, довідок ЛКП «№507»від 1.09.10р., від 20.06.11р. вбачається, що [PERSON] був зареєстрований в спірному будинку № 86 по вул. Дорога Кривчицька в м. Львові з 13.07.2004 року як наймач (а.с.62,110-115). У відповідності до ч.1 ст. 74 Сімейного Кодексу України, якщо чоловік і жінка проживають однією сім’єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] проживала у даному будинку з 1964 року та приватизувала його у 2005 році. Посилання позивача, як на підставу своїх вимог, що він проживав з [PERSON] спільно однією сім’єю як чоловік та жінка, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Допитані в судовому засіданні як свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], показали, що знали [PERSON], як сусіда і знали, що він проживав в одному будинку з [PERSON]М, проте остання їм його в якості чоловіка не представляла. Чи проживали вони однією сім’єю, мали спільний бюджет, вели спільне господарство та купляли спільно якісь речі, свідки пояснити не змогли, оскільки цього не знають. Крім того, як було з’ясовано у судовому засіданні, [PERSON], у встановленому законом порядку, не звертався до суду з відповідним позовом про встановлення факту проживання однією сім’єю чоловіка та жінки без шлюбу, таким чином даний юридичний факт в судовому порядку встановлений не був. Щодо посилань позивача, на прийняття участі в утриманні та ремонті будинку, вони також не знайшли свого підтвердження та на думку суду спростовуються показами свідка [PERSON], який показав, що восени 2009 року він разом з своє матір’ю [PERSON] приїхав до [PERSON] і вони разом наводили порядок на подвір’ї та у будинку. За власні грошові кошти закупили будівельні матеріали та власними силами проводили зовнішній та внутрішній ремонт житлового будинку, що знаходиться по вулиці Дорога Кривчицька, 86. До їхнього приїзду все було в занедбаному, безгосподарному стані. Дані покази свідка [PERSON] також підтверджуються показами свідка [PERSON], який показав, що знає [PERSON] та [PERSON], бачив їх коли вони приїжджали до [PERSON] та бачив як вони здійснювали зовнішній ремонт будинку. Також суд звертає увагу, що приватизація спірного будинку проведена на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відтак, така набута [PERSON] шляхом приватизації, а не нажита спільно із [PERSON] Жодних доказів того, що позивач по первісному позову проживав з померлою [PERSON] однією сім’єю, як чоловік і жінка і відповідно будинок № 86 по вул. Дорога Кривчицька в м. Львові є об’єктом права спільної сумісної власності суду не представлено, тому суд відмовляє в задоволенні позову [PERSON] Як встановлено в судовому засіданні і не заперечується сторонами, [PERSON]. після своєї смерті заповіла своїй сестрі [PERSON] будинок № 86 по вул. Дорога Кривчицька в м. Львові та вона оформила на нього право власності, що підтверджується долученим до матеріалів справи витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданим 02.07.2010 року ОКР ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17.06.2010 року (а.с.52-54). Згідно з ч. 1 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до статті 170 Житлового кодексу України при переході права власності на жилий будинок, (частину будинку, квартиру), в якому знаходиться здане в найом жиле приміщення, до іншої особи договір найму зберігає силу до закінчення зазначеного в ньому строку. Однак, як пояснив в судовому засіданні сам позивач –[PERSON], жодного договору найму житлового приміщення з [PERSON] він не підписував і такого договору не існує. У разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов’язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення-підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення (стаття 169 Житлового Кодексу України). Як пояснили в судовому засіданні представники відповідача по первісному позову –[PERSON], остання неодноразово попереджала [PERSON] про необхідність виселитись із займаного ним приміщення, однак останній натомість чинить їй перешкоди у користуванні власністю. Оскільки в судовому засіданні безспірно встановлено, що відповідач по первісному позову [PERSON] правомірно володіє будинком № 86 по вул. Дорога Кривчицька в м. Львові, суд вважає підставною вимогу позивачки по зустрічному позову щодо виселення [PERSON] із займаного ним приміщення. Разом з тим, вимога по зустрічному позову про зобов»язання СГІРФО Личаківського РВ зняти [PERSON] з реєстрації в будинку не підлягає до задоволення, з огляду на те, що СГІРФО є третьою особою у справі, а не відповідачем, тому у суду відсутні правові підстави для покладення будь-яких обов’язків за позовними вимогами на третю особу. При цьому, суд звертає увагу, що судове рішення про виселення особи, є самодостатньою підставою для зняття її з реєстрації в житловому приміщенні. Враховуючи наведене,

Outcome: partial