Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-27 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду із позовом до відповідачів про передачу в заклад банку заставне майно та звернення стягнення на майно, яке передано в заставу банку в рахунок погашення заборгованості за кредитом в загальному розмірі 25453,73дол.США і виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Ухвалою суду від 25.10.201 Ороку позов в частині передачі банку в заклад залишений без розгляду. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав. Відповідачі у судовому засіданні 20.12.201 Ороку позовні вимоги визнали частково в частині наявності заборгованості. У судове засідання 28.12.2010 року не з'явилися, про дату слухання справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Ухвалою суду справа розглянута за їх відсутністю, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи 6.03.2007року між ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк" і [PERSON] був укладений договір №25МС/2007 про надання кредиту, за яким банк надав відповідачу кредит в розмірі 35000,00дол.США, строком до 5.03.2012року з розрахунку процентної ставки в розмірі 16.00% річних. За умовами договору відповідач зобов'язаний погашати суму кредиту щомісячними платежами згідно погодженого графіку. Пунктами 6.1 зазначеного договору передбачено, що у випадку прострочення по сплаті будь-яких грошових зобовязань, передбачених договором, банк має право змінити термін погашення кредиту у повному обсязі та право на стягнення пені в розмірі 0,2% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. В той же день - 6.03.2007року в забезпечення виконання грошових зобовязань, між банком та [PERSON] укладено договір іпотеки, за яким останній передав в іпотеку банку трьохкімнатну квартиру №67, що знаходиться за адресою м. Миколаїв вул. Чкалова 58, заставною вартістю 189375грн.00коп.. Також 6.03.2007року між банком та відповідачем [PERSON] укладено договір застави майна, за яким останній передав в заставу банку швейні машини, модель 330, З З 4M, 1988року випуску 9одиниць, заставною вартістю 10226грн.25коп., швейну машину MINEVRA, модель 335-14, 1988року випуску, заставною вартістю 1136грн.25коп., шкуровочну машину BRZEG, 2000року випуску, вартістю 946грн.88коп., що знаходяться за адресою м. Миколаїв вул. 2 Інгульська 58, загальною заставною вартістю 12309грн.38коп.. Відповідно до наданих довідок, відповідач [PERSON] своїх зобов'язань за договором кредиту в повному обсязі і належним чином не виконав та з 8.12.2008року допустив порушення строків виплати платежів. Суму боргу за кредитом в розмірі 17582,19дол.США та процентам у розмірі 5041,98дол.США не погасив, у зв'язку з чим банком нарахована сума пені в розмірі 2829,56дол.США. Загальна сума заборгованості за договорами станом на 1.02.201 Ороку становить 25453,73дол.США, що у гривневому еквіваленті складає 203120грн.77коп. Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.І ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Ст. 589ЦК України та ст. 20 Закону України "Про заставу" встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання основного зобов язання заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в якщо в момент настання терміну виконання зобов язань, забезпеченого заставою, воно не було виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Частиною 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі порушеній основного зобов'язання або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавии та боржнику письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислЛ зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержатеж залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього закону. Як вбачається із матеріалів справи, що підтверджено поясненнями сторін у судовому засіданні, банк вищезазначеної вимоги на адресу іпотекодавця та боржника не надсилав. Дані, про можливість знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки відповідно до ст. 12, Ч.Ч.2.3 ст.35 Закону України "Про іпотеку" на час звернення до суду та розгляду справи - немає. На підставі викладеного, у відповідності до ст. ст. 509, 526, 543, 554, 590, 1054 ЦК України, ст. 20 Закону України "Про заставу", ч.І ст. 35 Закону України "Про іпотеку", суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] не виконав узятих на себе за кредитним договором і договором застави зобов'язань, у зв'язку із чим позовні вимоги до нього в частині звернення стягнення на предмет застави є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки немає, так як банком не була дотримана процедура попередження іпотекодавця та ці вимоги пред'явлені до суду передчасно. Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. ; Разом з тим, ч.І ст. 40 Закону України "Про іпотеку" зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх її мешканців. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У ч.ч. 2 і 3 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на іпотечне майно всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення громадян, що мешкають у житловому приміщенні, на яке звернуте стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч.З ст. 109 ЖК України. Згідно до матеріалів справи, вимога про звільнення житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, на ім'я відповідача [PERSON] банком не надсилалася. Тому, суд вважає, що вимоги про виселення відповідача [PERSON] зі спірного житлового приміщення також є передчасними. У зв'язку з чим у задоволенні позову до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселенні слід відмовити. Відповідно до ст. ст. 81, 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати на користь позивача в розмірі 1820грн.00коп.. . «

Outcome: approved