Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-05 00:00:00

У вересні 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , неповнолітнього [PERSON] в особі законного представника [PERSON] , треті особи - Відділ у справах громадянства, еміграції та реєстрації фізичних осіб Павлоградського МВ УМВС України в Дніпропетровській області, Відділ опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном. У жовтні 2010 року [PERSON] , неповнолітній [PERSON] в особі законного представника [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою до [PERSON] , треті особи - [PERSON] , Відділ опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання права користування майном та проживання. Ухвалою суду від 12 жовтня 2010 року зазначені позовні заяви були об`єднані в одне провадження (арк.с.40). При проведенні судового засідання, 06 грудня 2010 року [PERSON] подала через канцелярію суду письмову заяву про відмову від свого позову і закриття провадження у справі. Згідно ухвали суду від 06 грудня 2010 року, провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , неповнолітнього [PERSON] в особі законного представника [PERSON] , треті особи - Відділ у справах громадянства, еміграції та реєстрації фізичних осіб Павлоградського МВ УМВС України в Дніпропетровській області, Відділ опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном було закрито (арк.с.68). Позивач [PERSON] , неповнолітній [PERSON] в особі законного представника [PERSON] , вважаючи свої права, свободи та інтереси порушеними, уточнивши позовні вимоги (арк.с.71), просили винести рішення, яким визнати за ними, кожним окремо, право користування та проживання у квартирі [ADDRESS] , судові витрати по справі просили покласти на відповідача. В обґрунтування позову позивачі вказали на те, що вони прописані та проживають у квартирі [ADDRESS] . За цією ж адресою прописаний її колишній чоловік [PERSON] . Через постійні сварки та скандали, вона вимушена була розлучитися зі своїм чоловіком, який від них пішов, а вона залишилась проживати разом з неповнолітнім сином [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] . 04 червня 2010 року вона отримала листа від власниці-спірної квартири - [PERSON] - матері її бувшого чоловіка, в якому остання просить її та сина виписатись та виселитись із квартири протягом трьох місяців, оскільки зібралась продати спірну квартиру. Проте, не маючи ніякого іншого житла для її проживання та проживання її неповнолітнього сина, позивач вимушена звернутися до суду із вказаною позовною заявою. При проведенні судового засідання, позивач [PERSON] , її представник [PERSON] , кожний окремо, підтримали уточнені позовні вимоги, просили позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] , в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що [PERSON] відмовилась від позовної заяви, провадження було закрито, а тому, немає підстав розглядати зустрічну позовну заяву [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] , оскільки їх права ніяким чином вже не порушені. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що шлюб між ним та позивачкою 05 лютого 2010 року був розірваний, тому, позивач повинна виписатись та виселитись разом з сином з квартири [ADDRESS] . Представник третьої особи - відділу опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області у судове засідання не з`явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності та висновок, в якому не заперечують проти визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , з одним з батьків, у зв`язку із розірванням шлюбу між подружжям. Вислухавши сторони, свідка, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 10 липня 1993 року (арк.с.10). Від шлюбу у них народився [PERSON] , [INFO] (арк.с.11). Встановлено, що спірною є квартира [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , що підтверджено договором купівлі-продажу від 12 березня 2003 року (арк.с.5-9). 14 липня 2005 року [PERSON] та неповнолітній [PERSON] , [INFO] зі згоди власника квартири [ADDRESS] - [PERSON] були зареєстровані у зазначеній квартирі (арк.с.82). Згідно довідки, виданої ЖЕД №5 від 31.05.2010 року у квартирі [ADDRESS] прописані: [PERSON] , 1967 року народження, [PERSON] , 1973 року народження та [PERSON] , [INFO] (арк.с.13). Відповідно до норм ст.156 ЖК УРСР, члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Аналіз змісту вказаної правової норми свідчить про те, що право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком. Згідно ч.4 ст.156 ЖК УРСР, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК УРСР, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Зі змісту наведеної норми вбачається, що позивач [PERSON] та неповнолітній [PERSON] , [INFO] , будучи, відповідно до вимог ч.2 ст.64 ЖК УРСР, членами сім`ї наймача, правомірно, за згодою власниці квартири [PERSON] , вселилися в займане ними жиле приміщення, що відповідає положенням ст.156 ЖК УРСР. Частина 4 ст. 156 ЖК УРСР передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. З матеріалів справи вбачається, що 05 лютого 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (арк.с.12). У зв`язку з цим, власником квартири [PERSON] була пред`явлена вимога до позивача та її неповнолітнього сина про виселення та виписку з квартири [ADDRESS] , що підтверджено письмовими матеріалами справи (арк.с.14,16,17-18). Проте, згідно вимог ч.4 ст.156 ЖК УРСР, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Також, суд приймає до уваги, що реєстрація позивача та її неповнолітнього сина проведена після набуття відповідачкою права власності на житло та на підставі сімейних відносин між [PERSON] - сином відповідачки та [PERSON] . Отже, члени сім`ї власника квартири, в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. їх право користування жилим приміщенням урегульовано житловим законодавством, згідно з яким ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.З ст.9 ЖК УРСР). Крім того, право користування та проживання у квартирі [ADDRESS] позивачу та її неповнолітньому сину повинно бути збережено в повному обсязі, оскільки останні власного житла не мають (арк.с.60), крім того житла, де вони зареєстровані і постійно проживають. Неповнолітній [PERSON] , [INFO] , навчається у Павлоградській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №8 Дніпропетровської області, за місцем свого проживання (арк.с.73). Що стосується допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] , який є рідним братом третій особі і рідним сином відповідачу, то суд, критично відноситься до таких свідчень, оскільки вказаний свідок має свою заінтересованість в результаті розгляду справи, його свідчення ставлять під сумнів достовірність і правдивість фактів, які були ним повідомлені в судовому засіданні. Відповідно до ч.2 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.ЗЗ Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Крім того, згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування" судами Житлового кодексу України» (зі змінами, внесеними постановами Пленуму від 10 березня 1989 р. №2 та від 25 грудня 1992 р. №3), при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати порядок, встановлений при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи прописані вони в цьому жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловили таку згоду. Отже, позивач, відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, довела за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначені нею обставини того, що її вселення до сім`ї наймача відбулась за письмовою згодою власника квартири - відповідача [PERSON] , внаслідок чого, вона разом з неповнолітнім сином була прописана в цьому жилому приміщенні, зазначене приміщення було постійним місцем їх проживання, оскільки іншого житла вони не мають, дитина, постійно проживаючи в спірному приміщенні, пішла до школи за місцем свого постійного проживання і за цією ж адресою перебуває на обліку у дитячій поліклініці, а також тривалість їх проживання в квартирі з липня 2005 року по теперішній час. Таким чином, зібрані у справі докази та наявна їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог та визнання за [PERSON] та її неповнолітнім сином право користування та проживання у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд присуджує понесені і документально підтверджені судові витрати: судовий збір у сумі 08 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 37 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved