Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-19 00:00:00

[PERSON] в березні 2010 року звернулася до суду з позовом до фізичної особи субєкта підприємницької діяльності [PERSON] про визнання недійсним (фіктивним) договору купівлі-продажу договору транспортного засобу від 02 квітня 2005 року, на підставі ст.234 ЦК України, та визнання права власності на транспортний засіб. Позовні вимоги мотивовані наступними обставинами: [PERSON] є членом Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України. За [PERSON] зареєстроване право власності на автомобіль ISUZU NQR 71 фургон С, 2004 року випуску, кузов/шасі JAAN1R70P37100523, придбаний у [PERSON] за договором від 02 квітня 2005 року, дійсність якого оспорюється позивачкою, оскільки даний правочин вчинено лише про людське око, без наміру створити відповідні йому правові наслідки. Реально автомобіль відповідачці не передавався і кошти за нього відповідачка позивачці не сплачувала. Дана обставина підтверджується власноручною розпискою відповідачки від 02 квітня 2005 року. Подібні дії сторонами здійснювалися з метою створення для позивачки можливості займатися автотранспортними перевезеннями, в тому числі міжнародними, право на які мають члени Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов та просили його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідачка [PERSON], будучи своєчасно, належним чином сповіщеною про час і місце розгляду справи, в судове засідання неодноразово не зявлялася, причин неявки не повідомляла, суд ухвалив слухати справу у її відсутність.. Представник ПАТ «УкрСиббанк», заперечуючи проти позову, пояснив, що оспорений правочин не можна вважати укладеним про людське око, оскільки він повністю виконаний, а саме: відповідачка не тільки зареєструвала одержаний за договором транспортний засіб на своє імя, але і передала його в банківську заставу за договором № 96914 від 31 жовтня 2007 року, реалізувавши тим самим повноваження власника. Крім цього, позивачкою пропущено строк позовної давності. Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши докази, суд знаходить позов підлягаючим до задоволення, виходячи з наступного: Як встановлено судом, відповідно до біржової угоди № 2617 від 02 квітня 2005 року [PERSON] як продавець продала, а [PERSON] як покупець купила транспортний засіб, а саме автомобіль ISUZU NQR 71 фургон С, 2004 року випуску, кузов/шасі JAAN1R70P37100523. Згідно з п.3 угоди, кошти за проданий транспортний засіб будуть одержані продавцем від покупця в повній сумі на протязі двох діб з часу підписання біржової угоди. Згідно з п.4 угоди, транспортний засіб буде фактично передано покупцю на протязі двох діб з часу реєстрації (засвідчення) біржової угоди на біржі та оплати вартості транспортного засобу. В силу ст.234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Як встановлено судом, реально автомобіль відповідачці не передавався і кошти за нього відповідачка позивачці не сплачувала. Дана обставина підтверджується власноручною розпискою відповідачки від 02 квітня 2005 року В розписці [PERSON], підтвердивши, фіктивність договору, вказує, що сторони не мали наміру досягти наслідків, передбачених угодою купівлі-продажу. Коштів за автомобіль [PERSON] [PERSON] не сплачувала, у фактичне володіння автомобіль не отримувала. [PERSON] вказано, що договір укладений з метою використання вказаного автомобіля від її імені як члена АСМАП, розписка містить зобовязання за першою вимогою [PERSON] зняти автомобіль з обліку, переоформити право власності на нього на позивачку, не вчиняти щодо автомобіля будь-яких правочинів. Таким чином, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт укладення договору купівлі-продажу без наміру створення відповідних правових наслідків, встановлено умисел сторін на укладення фіктивного правочину, що є підставою для визнання його недійсним. Ціна біржової угоди 30,00 грн. також є підтвердженням її фіктивності, оскільки відповідно до наданого третьою особою висновку від 17 жовтня 2007 року, вартість транспортного засобу становить 86150,00 грн. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.24 ПостановиПро судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними № 9 від 06.11.2009 року, судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Пунктами 7.8 Правил Державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, визначено, що власники транспортних засобів -юридичні та фізичні особи або їх представники зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу і правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості. Правомірність придбання транспортних засобів, вузлів і агрегатів, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки - рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами - виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах. Разом з тим з такою реєстрацією законодавець не пов'язує виникнення в особи права власності на транспортний засіб, оскільки вона є необхідною передумовою для реалізації лише такого повноваження як використання майна шляхом експлуатації транспортного засобу за його цільовим призначенням /ст. 34 Закону України «Про дорожній рух». Посилання представника ПАТ «УкрСиббанк» на факт передачі відповідачкою автомобіля в заставу як на ознаку дійсності договору також є неспроможним. За твердженням позивачки, відповідачка знала про місцезнаходження транспортного засобу, мала доступ до нього, а отже, мала реальну можливість без відома і згоди [PERSON] забезпечити огляд та оцінку предмету застави. Дана обставина також підтверджується тим фактом, що згідно відповіді начальника Черкаського ВРЕР при УДАІ УМВС України в Черкаській області свідоцтво про реєстрацію РКК №005739 від 29.03.2005 року, видане на підставі доручення ВСА №845195 від 23.05.2005 року на автомобіль [NUMBER] 02.04.2005 року було здане до Черкаського ВРЕР. В той же час 31.10.2007 року при оформленні договору застави транспортного засобу та кредитного договору з ПАТ «УкрСиббанк» від цього ж числа [PERSON] надається працівникам банку копія вже неіснуючого на той час свідоцтва про реєстрацію РКК №005739 від 29.03.2005 року. Відповідно до п.28 вищевказаної Постанови, перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК України від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вказує позивачка, про порушення свого права вона дізналася напочатку 2010 року, коли відповідачка не виконала її вимогу про переоформлення автомобіля. Отже, позовна давність позивачкою не порушена. Крім цього, про застосування позовної давності сторонами в ході розгляду справи не заявлялося. В силу ст.16 ЦК України, засобом захисту цивільних прав може бути, зокрема, визнання права. Отже, цивільне право позивачки має бути захищене шляхом визнання за позивачкою право власності на автомобіль. На підставі наведеного та

Outcome: approved