Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 11.04.08 року, на підставі договору позики, укладеного сторонами у письмовій формі, відповідач отримав від позивача у борг 50 000 гривень, для власних потреб, які зобов»язався повернути в строк до 11.05.08 року. Отримані кошти відповідач у встановлений договором строк не повернув, посилаючись на матеріальні труднощі. Тому просив стягнути з відповідача на користь позивача борг в сумі 50 000 гривень. В подальшому позовні вимоги позивач збільшив,посилаючись на те, що 19.12.07 року відповідач отримав від позивача 50000 гр. які зобов»язався повернути 19.06.08 року, тому просив стягнути з відповідача 100000 гр. . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив стягнути з відповідача борг в сумі 100000 гривень, а також судові витрати. Відповідач в судове засідання не з»явився, про день слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд вислухавши осіб, які приймають участь в справі, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав: Судом встановлено, що 11.04.08 року, на підставі договору позики, укладеного сторонами у письмовій формі, відповідач отримав від позивача у борг 50 000 гривень, для власних потреб, які зобов»язався повернути в строк до 11.05.08 року, що підтверджується розпискою від 19.12.07 року. Також 19.07.07 року відповідач отримав від позивача 50000 гр., які зобов»язався повернути через 6 місяців, що підтверджується розпискою від 19.12.07 року. До даного часу договір не виконано, гроші позивачеві не повернуті.. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду», в свою чергу відповідач до сьогоднішнього дня не бажає виконати умови договору. У відповідності до ст.. 1049 ч.1 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог представника позивача , оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved