Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить виселити [PERSON], [PERSON] з житлового будинку з господарчими спорудами, який належить позивачу на праві власності, розташованого за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Жовтневе, вул. Зелена, 19 в квартиру, яка належить відповідачам на праві спільної сумісної власності, що розташована за адресою: [ADDRESS], а також виселити [PERSON] з житлового будинку з господарчими спорудами, який належить позивачу на праві власності, розташованого за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Жовтневе, вул. Зелена, 19 в житловий будинок, який належить відповідачу на праві власності, що розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Жовтневе, вул. Піщана, 5. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що житловий будинок з господарчими будівлями, розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Жовтневе, вул. Зелена, 19 належить йому на праві приватної власності відповідно договору дарування від 29 січня 1981 року. Позивач пропонував відповідачам виселитися в трьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Ця квартира була надана йому рішенням Дзержинської районної ради м. Харкова. Потім [PERSON] без його відома та згоди приватизувала цю квартиру на своє ім'я. Проте в свідоцтві про право власності на житло від 02 червня 1994 року вказано, що зазначена квартира належить на праві спільної власності [PERSON], а також членам її родини: [PERSON]Т, [PERSON], [PERSON] [PERSON] довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописки від 25.10.2010 року вбачається, що [PERSON] проживав та був постійно прописаний в [ADDRESS], проте був виписаний 29.01.2003 року по формі 1, про що він не знав. В теперішній час позивач проживає з іншими людьми, які здійснюють за ним догляд та лікування. З відповідачами [PERSON] проживати разом відмовляється. В подальшому позивач доповнив позовні вимоги та просить виселити також [PERSON] в квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Відповідачі надали заперечення на позовну заяву. Своє заперечення відповідачі обґрунтовують тим, що [PERSON], який зареєстрований в житловому будинку за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Жовтневе, вул. Зелена, 19, є інвалідом 2-ої групи по загальному захворюванню та визнаний недієздатним, а [PERSON] призначена його опікуном. Крім того, відсутні правові підстави їх виселення, а ті норми матеріального права, які вказані в позовній заяві, не можуть бути застосовані до цих цивільно-правових відносин. В судове засідання з'явилися сторони, а саме: позивач, [PERSON], представник позивача [PERSON], представник позивача [PERSON], відповідачі: [PERSON], [PERSON], представник відповідачів [PERSON]. Позивач позовні вимоги підтримав. Відповідачі не визнали позовні вимоги в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з господарчими будівлями, розташованого за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Жовтневе, вул. Зелена, 19. За даною адресою, крім нього, з 29.01.03 р. зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ВЛ № 107196 від 23.04.2010 року шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано 23 квітня 2010 року. [PERSON] разом з недієздатним сином [PERSON], опікуном якого вона є згідно з рішенням Харківського районного суду Харківської області від 31.10.05 р., мешкають за адресою [ADDRESS]. Відповідно до положень ст.156 ЖК України члени сімї власника квартири, в тому числі й колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. їх право користування жилим приміщенням урегульовано житловим законодавством, згідно з яким ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.4 ст.9 ЖК України). Згідно положень ст.157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою ст.116 цього Кодексу. Положеннями ч.І ст. 116 ЖК України передбачено що, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Систематичне порушення правил співжиття, яке робить неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку - це триваюча антигромадська поведінка винних осіб. Виселення з цих підстав можливе лише при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивного результату. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.17 постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Беручи до уваги офіційний характер заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача, або членів його сім'ї на підставі ст.116 ЖК України без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до вимог цивільно- процесуального законодавства про допустимість засобів доказування факт застосування заходів запобігання та громадського впливу має підтверджуватися письмовими доказами. Позивач не надав доказів того, що відповідачі систематично порушують правила співжиття, роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, міри, що приймались до відповідачів з метою припинення їх неправомірної поведінки в будинку позитивних результатів не дали, хоча відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України це є його обовязком. За таких обставин суд приходить до висновку відсутність підстав для виселення відповідача без надання іншого приміщення згідно ст.116 ЖК України.

Outcome: dismissed