Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою, в якій просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане чоловікові її тітки [PERSON] 13.12.2004 року, визнати недійсним виданий [PERSON] на основі зазначеного свідоцтва Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0664 га у м. Сколе Львівської області по вул. Симоненка 7, визнати за нею право власності на 3/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями, а також земельної ділянки, розташованих у м. Сколе Львівської області по вул. Симоненка 7 у порядку спадкування за заповітом після смерті тітки [PERSON] та внести зміни у свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане їй 13.12.2004 року, вказавши, що спадкове майно складається із 3/4 частин вказаного вище житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що її тітка [PERSON] за життя володіла житловим будинком з господарськими будівлями, а також земельною ділянкою площею 0,0664 га. у м. Сколе Львівської області по вул. Симоненка 7. 10.02.1995 року остання склала заповіт, згідно з яким вказаний вище житловий будинок з господарськими будівлями заповіла їй з умовою надання права проживання у цьому будинку своєму чоловікові [PERSON] до дня його смерті. 23.02.2004 року тітка [PERSON] померла. Після її смерті 1/2 спірного житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки перейшла у порядку спадкування за заповітом їй, а інша частина перейшла у порядку спадкування за законом чоловікові її тітки [PERSON], як такому, що претендував на обовязкову частку у спадковому майні після смерті дружини. Вона та чоловік її тітки [PERSON] спадщину прийняли, про що 13.12.2004 року отримали відповідні свідоцтва, зареєстрували їх у встановленому законом порядку та виготовили на себе Державний акт на право власності на земельну ділянку. Однак, на даний час з цим вона погодитись не може, оскільки вважає, що державним нотаріусом під час оформлення спадщини, яка залишилась після смерті тітки [PERSON] не враховані вимоги згаданого вище заповіту і чоловік останньої не вправі був отримувати половину спадкового майна. Також посилається на те, що вона дізналася про факт надання чоловікові тітки [PERSON] половини всього спадкового майна після смерті тітки лише у грудні 2009 року, коли останній помер і відкрилася спадщина вже після його смерті на користь відповідача по справі [PERSON], у звязку з чим і звернулася до суду із даним позовом. Позивач [PERSON] у судовому засіданні подала заяву про збільшення позовних вимог (а. с. 137-138), в якій просить зменшити розмір обовязкової частки чоловіка тітки [PERSON] у спадковому майні з 1/2 частини на 1/5 частини, визнати в цій частині недійсними свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 13.12.2004 року [PERSON] та виданий йому ж Державний акт на право власності на земельну ділянку, визнати за нею право власності на 4/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки у м. Сколе Львівської області по вул. Симоненка 7, визнати недійсним заповіт, складений чоловіком тітки [PERSON] на імя відповідача [PERSON] в частині 1/2 частини вказаних вище житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки і внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане їй 13.12.2004 року, вказавши про розмір частки у спадковому майні після смерті тітки [PERSON] 4/5. Позивач [PERSON] та її представники [PERSON] і [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просять їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Додатково пояснили, що спірний житловий будинок з господарським будівлями ніколи не належав чоловікові тітки позивача [PERSON], а такий тітка успадкувала від своїх батьків. Останній жодних покращень такого житлового будинку за життя не вчиняв, хоча мав таку можливість, оскільки до самої смерті у 2009 році працював і добре заробляв. Вважають, що такі обставини повинні бути враховані судом для зменшення його обовязкової частки у спадковому майні після смерті дружини (тітки позивача) [PERSON] з 1/2 частини на 1/5 частини. Відповідач [PERSON] та її адвокат [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення уточнених позовних вимог заперечили у повному обсязі з підстав, наведених у письмовому запереченні на позовну заяву (а. с. 106-107), просять у задоволенні позову відмовити. Додатково пояснили, що дядько відповідача (чоловік тітки позивача) [PERSON] на час смерті дружини являвся непрацездатним, а тому претендував на половину частки, яка б належала йому у разі спадкування за законом. За законом йому б належало все спадкове майно, що залишилося після смерті дружини, оскільки інших спадкоємців першої черги не було. Тому вважають, що державним нотаріусом під час оформлення спадщини після смерті [PERSON] у 2004 році правомірно визначено половину спадкового майна за чоловіком останньої (дядьком відповідача). Також наголошують на тому, що позивачу був достовірно відомий вказаний вище факт ще у 2004 році, тобто одразу ж після смерті тітки і оформлення своїх спадкових прав, так як позивач отримала 13.12.2004 року відповідне свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину спадкового майна після смерті тітки [PERSON], зареєструвала його у встановленому законом порядку і виготовила разом із чоловіком тітки (дядьком відповідача) [PERSON] у 2006 році Державний акт на право власності на земельну ділянку по ? частині. У звязку з вказаним, вважають безпідставними твердження позивача про те, що остання дізналася про порушення своїх прав на спадкування у 2009 році і наголошують на пропуску строку позовної давності без поважних на те причин. Відповідач [PERSON] державна нотаріальна контора явку компетентного представника у судове засідання не забезпечила, однак подала клопотання (а. с. 105), в якому просить проводити розгляд даної справи у відсутності такого, а при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Третя особа Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації явку компетентного представника у судове засідання не забезпечило, хоча належним чином повідомлялося про місце, дату та час розгляду даної справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 129, 135), заяви про відкладення розгляду справи, або ж про розгляд справи у відсутності компетентного представника не подало. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників та адвоката, покази свідків, давши належну оцінку доказам, зібраним у справі, суд вважає, що у задоволенні уточнених позовних вимог слід відмовити у повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями, а також земельна ділянка площею 0,0664 га., розташовані у м. Сколе Львівської області по вул. Симоненка 7 належали покійній тітці позивача (дружині дядька відповідача) [PERSON], що підтверджується копією дублікату свідоцтва серії ВВЕ № 364500 про право на спадщину від 10.12.1974 року (а. с. 44), копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВА № 374762 від 22.09.2004 року (а. с. 45) та копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 1297 від 28.11.2000 року (а. с. 38). За життя, а саме 10.02.1995 року [PERSON] склала заповіт (а. с. 12, 43), згідно якого належний їй на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями заповіла своїй племінниці (позивачу у справі) [PERSON] (тепер [PERSON] згідно копії паспорта серії МЮ № 225750, виданого Рівненським МВ УМВС України у Рівненській області 22.01.2010 року у звязку з одруженням, а. с. 10) Л.В. із обовязком останньої надати право проживання у ньому своєму чоловікові (дядькові відповідача) [PERSON] до дня його смерті. Заповіт не був змінений та не скасовувався аж до дня смерті [PERSON]. 23.02.2004 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СГ № 310305, виданого відділом Реєстрації актів цивільного стану Сколівського районного управління юстиції Львівської області 24.02.2004 року (а. с. 14, 35, 58). Спадщина відкрилася у цей же день, у відповідності до ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Згідно вказаного вище заповіту позивач повинна була б успадкувати після смерті [PERSON] весь спірний житловий будинок із господарськими будівлями, як єдина спадкоємець, яка у ньому визначена. На день смерті [PERSON] перебувала у шлюбі із [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-СГ № 256043, виданого Коростівською сільською радою Сколівського району 16.12.1972 року (а. с. 42), якому на вказаний час вже виповнилося 64 роки. Таким чином, останній на час відкриття спадщини після смерті своєї дружини (тітки позивача) [PERSON] досяг встановленого законодавством пенсійного віку, оскільки йому минуло 60 років. Вказаний факт також підтверджується довідкою вих. № 348/03-50, виданою 26.01.2011 року Управлінням пенсійного фонду України у Сколівському районі Львівської області (а. с. 116), згідно якої [PERSON] перебував на обліку і отримував пенсію за віком. Відповідно до діючого на той час п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхуванняособа, яка досягла встановленого законом пенсійного віку, вважається непрацездатною. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатний вдівець та непрацездатні батьки спадкують незалежно від змісту заповіту половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Судом встановлено, що на день смерті [PERSON] 23.02.2004 року (час відкриття спадщини) спадкоємців за законом, а також осіб, які б претендували на обовязкову частку у спадщині, окрім її непрацездатного чоловіка [PERSON] не було. Таким чином останньому, як єдиному спадкоємцю у разі спадкування за законом після смерті дружини [PERSON], належало б усе спадкове майно, в тому числі і спірні житловий будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка. У звязку з вказаним, [PERSON] правомірно успадкував 1/2 спірного житлового будинку з господарськими будівлями та 1/2 спірної земельної ділянки, як непрацездатний вдівець, що претендував би на половину частки у спадковому майні у разі спадкування за законом. При цьому, суд не бере до уваги надані у судовому засіданні покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в тій частині, що чоловік тітки позивача (дядько відповідача) [PERSON] на день смерті дружини і після цього працював неофіційно різноробочим і знаходився у хорошій фізичній формі, оскільки продовження особою трудової діяльності після досягнення загального пенсійного віку не позбавляє права на обовязкову частку у спадщині. Крім того, матеріалами справи доведено, що [PERSON] на час відкриття спадщини 23.02.2004 року після своєї дружини вже досяг загального пенсійного віку і отримував не пільгову пенсію, як це стверджували представники позивача у судовому засіданні, а пенсію за віком. Вказане вище підтверджує безпідставність позовних вимог щодо визнання частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] серії ВВМ № 458547, виданого [PERSON] 13.12.2004 року (а. с. 50) та Державного акту на право власності на спірну земельну ділянку, виданого останньому 11.05.2006 року (а. с. 18) на підставі зазначеного свідоцтва про спадщину, а також визнання за позивачем права власності на 4/5 частини спірного житлового будинку з господарськими будівлями та на 4/5 частини спірної земельної ділянки і, як наслідок, внесення змін щодо частки спадкового майна у свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] серії ВВМ № 458546, виданого [PERSON] (тепер [PERSON] згідно копії паспорта серії МЮ № 225750, виданого Рівненським МВ УМВС України у Рівненській області 22.01.2010 року у звязку з одруженням, а. с. 10) Л.В. 13.12.2004 року (а. с. 13). Суд також не вбачає підстав для зменшення розміру обовязкової частки [PERSON] у спадщині після смерті своєї дружини [PERSON] і визнання за ним права на 1/5 частини спірного житлового будинку з господарськими будівлями та на 1/5 частини спірної земельної ділянки. Так, згідно із ч. 2 ст. 1241 ЦК України, розмір обовязкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] та спадкоємець [PERSON] перебували у шлюбних відносинах з 1972 року (а. с. 42) і до часу смерті [PERSON] у 2004 році, тобто понад 30 років, проживали разом і вели спільне господарство. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні також підтвердили зазначені факти. Посилання позивача та її представників на ті обставини, що [PERSON] ніколи не володів спірним житловим будинком і господарськими будівлями, не проводив у них ремонтних робіт після смерті [PERSON], а також те, що він нібито мав кошти на придбання таких, суд не вважає істотними і такими, що можуть слугувати для зменшення розміру обовязкової частки у даному випадку. Крім того, [PERSON] 10.12.2009 року помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СГ № 194748, виданого цього ж дня Відділом реєстрації актів цивільного стану Сколівського районного управління юстиції Львівської області (а. с. 19). Вказане взагалі унеможливлює визнання за останнім будь-якого права, в тому числі і на обовязкову частку у спадщині у розмірі 1/5, як це просить позивач у поданій заяві про збільшення позовних вимог. На підставі зазначеного, немає підстав і для визнання недійсним заповіту (а. с. 61), складеного 12.01.2007 року [PERSON] на імя [PERSON] (тепер [PERSON], згідно копії паспорта серії КС № 710700, виданого Сколівським РВ ГУМВС України у Львівській області 09.07.2009 року у звязку із одруженням, а. с. 101) І.М., згідно якого остання є єдиним спадкоємцем всього належного йому майна, в тому числі і 1/2 частини спірних житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки.

Outcome: dismissed