Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-12 00:00:00

В липні 2010р. [PERSON] А М. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. Позивач зазначав, що 14 травня 2010р. в малому залі виконавчого комітету Миколаївської міської ради відбувся круглий стіл з питань благоустрою пляжної зони Намиву. Під час обговорення присутніми питань, винесених на розгляд круглого столу, відповідач звертаючись до позивача поширив відомості, що не відповідають дійсності та завдали шкоди честі, гідності та ділової репутації, а саме сказав наступне: - « Вы вымагаете деньги с предпринимателей, у меня есть заявления»; - «И нам предлагали, чтобы мы заплатили «Нашему городу»; лично ко мне Вы подошли, я число не могу сказать, на ступеньках горисполкома , Вы рассказывали, что у Вас есть такие люди, которые и мертвого из могилы подымут»; Позивач, у звязку з тим, що такі відомості не відповідають дійсності, є недостовірними, містять безпідставні звинувачення та завдають шкоди честі, гідності та діловій репутації, просив визнати вказані висловлювання такими, що не відповідають дійсності. Зобовязати [PERSON] вибачитися за поширення завідомо неправдивих відомостей в усній формі в присутності позивача. Стягнути суму понесених судових витрат. У судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги, виходячи з тих же підстав, які вказані в тексті позовної заяви. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши інші докази, суд встановив наступне. 14 травня 2010р. в малому залі виконавчого комітету Миколаївської міської ради відбувся круглий стіл з питань благоустрою пляжної зони Намиву. Під час обговорення присутніми питань, винесених на розгляд круглого столу, відповідач звертаючись до позивача поширив відомості, що не відповідають дійсності та завдали шкоди честі, гідності та ділової репутації. Викладені відомості оспорюються позивачем. Факт висловлювання в зазначеній редакції відповідачем не заперечувався. Стаття 34 Конституції України, яка відтворює положення ст. 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини (далі-Конвенція), зазначає, що кожен має право на свободу виявлення поглядів. У свою чергу, Європейський суд по справі „Лігенс проти Австрії" (1986р.) доповнив розуміння цього природного права людини, підкресливши, що: „необхідно відрізняти факти від оціночних суджень. Наявність фактів можливо довести, а правдивість оціночних суджень-ні. Згідно зі ст. 47-1 Закону України „Про інформацію оціночними судженнями є висловлювання, які не містять фактичних даних. Зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У той же час у п. 2 ст. 10 Конвенції та ч. 2 ст. 34 Конституції України зазначено, що здійснення цих свобод може підлягати обмеженням для захисту репутації або прав інших осіб. Більш того, враховуючи саме ці положення Конвенції, Європейський суд по справі „[PERSON] і Гійзелс проти Бельгії (1997р.) уточнив, що преса відіграє важливу роль у демократичному суспільстві. Хоча вона не повинна переходити певні межі, зокрема щодо поваги до репутації та прав інших. З урахуванням викладеного, суд вважає, що висловлювання: - « Вы вымагаете деньги с предпринимателей, у меня есть заявления»; - «И нам предлагали, чтобы мы заплатили «Нашему городу»; лично ко мне Вы подошли, я число не могу сказать, на ступеньках горисполкома , Вы рассказывали, что у Вас есть такие люди, которые и мертвого из могилы подымут» є оціночними судженнями. Безумовно, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Згідно зі ст. 277 ЦК України, з відповідними змінами, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Посилання позивача на те, що поширена інформація містилася в офіційних джерелах, документах державних органів та в ЗМІ не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Вказані оціночні судження були почуті лише присутніми на круглому столі в малому залі виконавчого комітету Миколаївської міської. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог. На підставі ст. 34 Конституції України, ст.10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст.ст. 46. 47, 49, Закону України „Про інформацію, ст.ст. 37, 42 Закона України „Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні, ст. 17 Закону України „Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів, ст.ст. 23, 277, 302 ЦК України,

Outcome: dismissed