Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-20 00:00:00

24 листопада 2010 року Вознесенський міжрайонний прокурор звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом про розірвання договору оренди земельної ділянки, в якому вказував, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки, площею 9,54 гектарів, що належить позивачці та знаходиться в межах території Вознесенської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області. Вказаний договір укладено строком на 5 років та зареєстровано у Миколаївській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру» Державного комітету України по земельних ресурсах 19 листопада 2008 року про що в Державному реєстрі земель вчинено запис за №040801100152. Посилаючись на те, що відповідач [PERSON] порушує умови укладеного договору, а саме систематично допускає забурянення ввіреної йому земельної ділянки, несвоєчасно розраховується за оренду земельної ділянки в 2009 році, передав орендовану земельну ділянку в суборенду іншим особам без згоди орендодавця. З приводу цього позивачка звернулася з заявою до Вознесенської міжрайонної прокуратури. В ході проведеної перевірки, яка проводилася за участю фахівців Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель відділу Держкомзему у Вознесенському районі, представника Вознесенської сільської ради було встановлено факт передачі частини земельної ділянки в суборенду ФГ [PERSON] Крім цього в порушення умов договору [PERSON] допустив забурянення частини земельної ділянки та несвоєчасно провів розрахунок за оренду земельної ділянки за 2009 рік, здійснивши його тільки 21.11.2009року. Посилаючись на викладене та те, що позивачка не бажає продовжувати орендні відносини з відповідачем [PERSON], а має намір особисто використовувати свою земельну ділянку, прокурор просив про задоволення позовних вимог у повному обсязі. В судовому засіданні прокурор повністю підтримав позовні вимоги, наполягав на розірванні договору оренди, при цьому пояснював, що відповідач самостійно не господарює на орендованій земельній ділянці, оскільки не має для цього такої можливості за відсутності необхідної техніки, його земельну ділянку обробляють інші особи, за його згодою. Крім цього відповідач несвоєчасно здійснював розрахунки по орендним платежам. Представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та підтвердила обставини, що були викладені в позові . Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні повністю заперечували проти задоволення позовних вимог, при цьому пояснювали, що заборгованість по орендним платежам відсутня, прострочка в 2009 року була на шість днів по причині його хвороби, він особисто обробляє земельні ділянки, договорів суборенди з іншими особами не укладав та згоду на обробіток земельної ділянки нікому не надав. Також вважали безпідставними посилання на значне забурянення орендованої ділянки, вказуючи на те, що таке забурянення не мало характеру значного, було викликане несприятливими погодними умовами та особливостями технологічної обробки землі в регіоні. Вважали, що вказана обставина не призвела до значного погіршення якості земельної ділянки. Вислухавши сторони, допитавши свідків [PERSON], [PERSON],, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України). Оцінка доказів проводиться судом відповідно до вимог ст.212 ЦПК України. В судовому засіданні було встановлено, що в 2008 році [PERSON] (який діяв, як приватний підприємець) та [PERSON] уклали між собою договір оренди земельної ділянки, загальною площею 9,65 гектарів, що належать позивачці, та які знаходяться в межах території Вознесенської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договір було укладено строком на 5 років, 19 листопада 2008 року зареєстровано у Миколаївській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру» Державного комітету України по земельних ресурсах про що в Державному реєстрі земель вчинено запис за №040801100152. Відповідно до його умов орендар набув право на особисте використання обєкта оренди за призначенням (для вирощування сільськогосподарських культур), зобовязався не погіршувати якість отриманої в оренду ділянки та щорічно в строк до 15 листопада поточного року сплачувати орендну плату в грошовій або іншій формі в розмірі 3% її вартості, що становить 3\~387,81 грн. з врахуванням індексації. Згідно зі ст.. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Істотні умови договору визначені ст.. 15 Закону ними є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. (ст..20 Закону). При цьому право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Статтею 31 вказаного Закону передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Це положення Закону також узгоджується з нормою ч. 2 ст. 651 ЦК України, відповідно до якої договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним порушенням є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до п. 38 договору оренди дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Умовами розірвання договору оренди в односторонньому порядку є несплата орендарем орендної плати. Згідно ч. 1 ст. 24 Закону, п. «в» ч. 1 ст. 96 ЗК України, ст. 762 ЦК України, п.п. 28, 39 договору оренди орендодавець має право вимагати, а орендар зобовязаний виконувати умови щодо своєчасного внесення орендної плати. В судовому засіданні було встановлено та не заперечувалося сторонами, що у відповідача [PERSON] відсутня заборгованість по орендній платі за 2009 2010 роки. Крім цього відповідачем не заперечувалася та обставина, що в 2009 році він прострочив здійснення орендної плати на 6 днів, оскільки знаходився на лікарняному, що підтверджується довідками Бузької лікарняної амбулаторії Відповідно до ст. 8, ч. 1 ст. 25 Закону, ч. 5 ст. 93 ЗК України, ст. 774, п. 2 ч. 1 ст. 783 ЦК України орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі. Орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. Договір суборенди земельної ділянки підлягає державній реєстрації. Орендодавець має право вимагати розірвання договору, якщо орендар без його дозволу передав річ у користування іншій особі. Не можуть бути взяті до уваги обґрунтування позовних вимог з посиланням на передачу земельної ділянки в суборенду ФГ [PERSON]М.. Відсутність договір суборенди між орендарем [PERSON] та будь-якою іншою особою щодо земельної ділянки площею 9,65 га, яка належить [PERSON] підтверджується довідкою Відділу Держкомзему у Вознесенському районі № 67/10-01 від 26 січня 2011 року, відповідно до якої такі договори не зареєстровані. А відповідно до положень п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" момент вчинення правочинів, в тому числі договорів суборенди земельної ділянки, відповідно до ст.210 та 640 ЦК України, пов'язується з державною реєстрацією, тому без такої реєстрації вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Всі інші свідки, які були допитані в судовому засіданні, це [PERSON] та [PERSON] пояснювали, що земельна ділянка [PERSON] засіяна єдиним масивом сняшником, що на думку прокурора та позивача свідчить про те, що земельна ділянка передана в суборенду, крім того на земельній ділянці працюють інші особи, а не наймані працівники ПП [PERSON] Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на домовленість між ним та ТОВ «Білоусівка 2007» на виконання сільськогосподарських робіт, відповідно до умов якої на орендованих земельних ділянках на його техніці працюють працівники вказаного підприємства. В підтвердження цього факту, суду надано копію договору між названими особами. Інших беззаперечних доказів про передачу в суборенду земельної ділянки без дозволу орендодавця суду надано не було. Не заслуговують на увагу і пояснення прокурора про неможливість оброблять орендовані земельні ділянки за відсутності необхідної техніки, оскільки в судовому засіданні було встановлено та підтвердилося матеріалами справи, що за [PERSON] зареєстровані два трактори Т-150К, МТЗ-80 та інший сільськогосподарський інвентар. Що стосується доводів сторони позивача про невиконання орендарем вимог щодо підтримання ним ділянок в належному стані, що призвело до значного погіршення їх якості, спричиненого забуряненням, то суд виходить з наступного. Відповідно до Закону України «Про оренду землі» та умов укладеного договору оренди, орендар земельних ділянок зобовязаний приступати до використання земельних ділянок в строки, встановлені договором оренди землі, використовувати їх за призначенням, а саме для сільськогосподарського виробництва, зобовязаний зберігати стан обєкта оренди, не здійснювати дій, що можуть призвести до погіршення корисних властивостей орендованих ділянок, після закінчення умов договору повернути їх в стані, не гіршому за той, що був на час укладення договору (п.п. 17, 21 договору). Орендодавець має право вимагати від орендаря дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, вимагати розірвання договору в разі, якщо орендар своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження орендованої речі (ч. 1 ст. 24 Закону, п. ґ ч. 1 ст. 96 ЗК України, п. 3 ч. 1 ст. 783 ЦК України). Судом встановлено, що П.П. [PERSON] використовував ділянки за призначенням та в 2010 році здійснював вирощування на них соняшнику. З показань свідків [PERSON], [PERSON]В, а також письмових доказів, що містяться в матеріалах справи вбачається те, що П.П. [PERSON] з травня 2010 року здійснював вирощування соняшника з грубим порушенням технології, що призвело до значного забурянення ділянки карантинними бурянами. Пізній збір врожаю мав наслідком неможливість приведення ним ділянок в належний стан. Як вбачається з пояснень орендаря, останній дійсно обробляв орендовану землю з відхиленням від звичайної технології обробітку,

Outcome: dismissed