Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ВАТ «Балтський МККДП» про стягнення заробітної плати, матеріальної та моральної шкоди, однак в подальшому, зважаючи на часткове задоволення її позовних вимог, відповідно до ухвали Верховного Суду України від 03.03.2010., позивачка змінила позові вимого, прохаючи суд стягнути з ВАТ «Балтський МККДП» на її користь 938 136,88 грн. - суму матеріального збитку та 300 000,00 грн. суму морального збитку, посилаючись на те, що 1 липня 2008 року уклала трудовий контракт з ВАТ «Балтський МККДП» терміном дії до 31 грудня 2008 року, відповідно до якого її прийнято за сумісництвом на посаду заготівельника молока з повною матеріальною відповідальністю та з посадовим окладом 350,00 грн. За умовами контракту вона повинна була забезпечити від імені роботодавця і за його рахунок збір молока і розрахуватися із здавачами. Оскільки у вересні 2008 року ВАТ «Балтський МККДП» припинив надавати їй кошти для розрахунків, вона, з дозволу і за згодою керівництва, взяла в борг гроші у третіх осіб в доларах США, які обміняла на гривню та розрахувалася із здавачами за зібране молоко. 16 грудня 2008 року ВАТ «Балтський МККДП» безпідставно припинило співпрацю з нею, з боргом не розрахувалося. У звязку з підвищенням курсу долара США вона понесла додаткові витрати, оскільки розрахунки зі здавачами проводила у гривні, а розраховувалася з кредиторами у доларах США. Небажання ВАТ «Балтський МККДП» провести з нею повний розрахунок призвели до моральних страждань, погіршення стосунків з оточуючими людьми, втрати нормальних життєвих звязків. Безпричинне припинення трудових правовідносин з боку ВАТ «Балтський МККДП» призвело до того що вона вимушена була знову організовувати свою трудову діяльність. Представник відповідача позов не визнала, стверджуючи, що ВАТ «Балтський МККДП» не має заборгованості перед заготівельником [PERSON], а має борг перед здавачами молока, у яких [PERSON] приймала молоко, оскільки виконувати зобовязання ВАТ «Балтський МККДП» перед здавачами молока позивачку ніхто не уповноважував. В свою чергу ВАТ «Балтський МККДП» подало позовну заяву при визнання правочину від 15.08.2008. недійсним, а саме листа адресованого заготівельнику [PERSON], підписаного директором по сировині [PERSON] та начальником сировинного відділу [PERSON], в якому зазначається, що «враховуючи важке матеріальне становище ВАТ «Балтський МККДП» і, звісно, велику заборгованість за здану сировину ВАТ «Балтський МККДП» перед вами, як заготівельника від населення, після підведення підсумків по результатам зданої сировини та затвердження наказів по цінах на сировину, аби не втратити зону та молокоздатчиків, дозволяємо Вам взяти позику або іншим зручним для [PERSON] шляхом розрахуватися зі своїми здавачами сировини повністю, або хоча б частково за здану сировину.» В обґрунтування своїх вимог представник ВАТ «Балтський МККДП» посилась на те, що відповідно до Статуту підприємства [PERSON], надаючи [PERSON] письмову згоду на розрахунок з здавачами молока за рахунок особистих коштів, перевищив повноваження, у звязку з чим просить суд визнати правочин недійсним. На це представник [PERSON] зазначив, що за своєю правовою природою лист-дозвіл від 15.08.2008., завірений заступником директора по сировині [PERSON] та начальником сировинного відділу [PERSON], не є правочином, а тому не може ставитися питання щодо його дійсності чи не дійсності. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 1 липня 2008 року [PERSON] уклала трудовий контракт з ВАТ «Балтський МККДП терміном дії до 31 грудня 2008 року, відповідно до якого наказом № 357 від 01.07.2008. її прийнято за сумісництвом на посаду заготівельника молока з повною матеріальною відповідальністю. (т. 1 а. с. 8-11 ). За умовами трудового контракту вона повинна була забезпечити від імені роботодавця і за його рахунок збір молока і розрахуватися із здавачами. (т. 1 а. с. 8-9 ). За умовами п. 2. трудового контракту [PERSON] підпорядковується безпосередньо начальнику сировинного відділу; ВАТ «Балтський МККДП» зобовязується виплачувати їй заробітну плату та забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи; [PERSON] зобовязується забезпечити від імені і за рахунок ВАТ «Балтський МККДП» збір молока від здавачів, працювати за ковзним графіком, своєчасно та правильно звітувати за отримані підзвітні кошти для розрахунків за здане молоко, своєчасно та на умовах ВАТ «Балтський МККДП» і від його імені розраховуватися з кожним здавачем за молоко згідно з приймально-розрахунковою відомістю; крім того, [PERSON] несе відповідальність за збереження грошових коштів, отриманих в касі ВАТ «Балтський МККДП».. В літку 2008 року, ВАТ «Балтський МККДП». опинившись в скрутному матеріальному становищу, припинило надавати кошти [PERSON] для розрахунку зі здавачами молока, що вимусила її звернутися до керівництва підприємства з проханням врегулювати ситуацію. На це ВАТ «Балтський МККДП». 15 серпня 2008 року своїм листом за підписом заступника директора по сировині [PERSON] та начальником сировинного відділу [PERSON], дозволило [PERSON], враховуючи важке матеріальне становище підприємства і велику заборгованість підприємства за здану сировину перед [PERSON], як заготівельника від населення, взяти позику або іншим зручним для неї шляхом розрахуватися зі здавачами сировини повністю або хоча б частково, після покращення матеріального становища ВАТ «Балтський МККДП» обіцяв заборговані [PERSON] кошти повернути (т.2 а.с.254, т. а.с. 44). Маючи дозвіл керівництва підприємства на розрахунок зі здавачами сировини за свій кошт, [PERSON] повністю розрахувалася зі здавачами молока, що підтверджується численними розписками та дорученнями на організацію збору молока. В підтвердження заборгованості ВАТ «Балтський МККДП». перед [PERSON] підприємство видавало їй акти звіряння (т. 1 а.с. 46-73), із яких тільки один має належні атрибути бухгалтерського документу, а саме підпис бухгалтера та печатку підприємства, знаходиться в томі 1 аркуш справи 69-73. Відповідно до зазначеного акту завіреного печаткою та підписом бухгалтера ВАТ «Балтський МККДП»., за період з 1 січня 2007 року по 16 березня 2009 року сальдо на користь заготівельника [PERSON] за зібране молоко складає 812124,07 грн. Справа була предметом розгляду Балтського районного суду Одеської області, апеляційного суду Одеської області та Верховного Суду України. Суд першої та другої інстанції задовольняючи майнові претензії [PERSON] до ВАТ «Балтський МККДП» , виходив з того, що стягненню підлягає сума в розмірі 938136,88 грн., яка зазначена в актах звірки, наданих [PERSON] які на мать підпису бухгалтера та печатки підприємства. Верховний Суд України, на розгляд якого надійшла справа, з висновком суду двох інстанції не погодився, посилаючись на те, що він не ґрунтується на повно та всебічно зясованих обставинах справи, які мають значення для вирішення справи. За вимогами ст. 59 ЦПК України суд не може брати до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 213 ЦПК України обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Намагаючись усунути вказані суперечності, зазначені Верховним Судом України, суд за клопотанням представника [PERSON] 10 червня 2010 року постановив ухвалу про забезпечення доказів шляхом витребування з ВАТ «Балтський МККДП» первинних документів, а саме облікових відомостей про прийняття молока від заготівельника [PERSON] за період часу з 2008 року по 2010 рік та облікових відомостей видачі грошових коштів [PERSON] для розрахунку з здавачами молока за аналогічний період. ВАТ «Балтський МККДП» ухвалу суду не виконав, посилаючись на те, що 10 липня 2009 року зазначені судом первинні документи були вилучені УГСБЕЗ УМВС України в Одеській області. При цьому представниками ВАТ «Балтський МККДП» на зроблено жодних зусиль направлених на отримання копій та предявлення суду зазначених в ухвалі документів. ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16 липня 1999 року N 996-XIV з змінами та доповненнями, регламентує порядок вилучення первинних документів у підприємства та порядок отримання копій вилучених документів, однак не зважаючи на чітко приписаний механізм отримання копій вилучених документів, ВАТ «Балтський МККДП» не скористався своїм правом і не звернувся до УГСБЕЗ УМВС України в Одеській області з відповідним проханням. Мало того не надав суду копію постанови слідчого про проведення виїмки, як того вимагає ст. 178 КПК України, і без якої неможливе проведення виїмки взагалі, що підтверджує те, що бездіяльність відповідача носить умисний характер і направлена на те, щоб всіляко ненадати суду для огляду первинні документи та уникнути відповідальності оскільки акти звірки , на які звертав увагу Верховний Суд України не завірені печаткою та підписом головного бухгалтера підприємства. Оскільки у суд немає можливості оглянути первинні документи які б дали чітку картину заборгованості чи то відсутності такої ВАТ «Балтський МККДП» перед [PERSON] суд виходить з того, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16 липня 1999 року N 996-XIV з змінами та доповненнями, для достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємство зобовязане проводити інвентаризацію активів і зобовязань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка. Міністерство економіки України, Міністерство фінансів України, Державний комітет статистики України прийняли наказ № 148/234/383 від 10.11.98. (Зареєстрований в Міністерстві юстиції України 10 листопада 1998 р. за N 714/3154 ) про інвентаризацію заборгованості станом на 1 листопада 1998 року, в якому затвердили зразок документа, який іменується актом звіряння розрахунків. Пункт 1. наказу передбачає, що інвентаризація заборгованості полягає у перевірці обгрунтованості записів на рахунках і в регістрах синтетичного і аналітичного обліку розрахунків з працівниками, бюджетом, державними цільовими позабюджетними фондами, покупцями, постачальниками та іншими дебіторами і кредиторами та в оформленні підтвердження про таку заборгованість. Пункт 3. наказу передбачає, що по дебіторській заборгованості підприємству-дебітору направляється (передається) скріплена підписом і печаткою виписка з регістрів аналітичного обліку про таку заборгованість (акт звіряння розрахунків, форма якого наводиться в додатку 1). За аналогією закону, відповідно до ст. 8 КЦ України, ВАТ «Балтський МККДП» користувався вищезазначеним механізмом, який передбачає встановлення дебіторської заборгованості, для встановлення кредиторської заборгованості, в даному випадку перед [PERSON], однак акти звіряння розрахунків не скріпив печаткою та підписом. Однак не зважаючи на цю обставину суд визнає їх належними доказами, оскільки самі акти звіряння є документами не [PERSON] а ВАТ «Балтський МККДП» , єдиний належно оформлений акт звіряння , який перебуває в матеріалах справи в першому томі на аркуші справи 69-73 , підписаний та скріплений печаткою за своєю формою, способом оформлення, параметрами, аналогічний тим які не підписані та не скріплені печаткою. Крім цього в них містяться дані кредиторської заборгованості ВАТ «Балтський МККДП» перед [PERSON] тобто заборгованість ВАТ «Балтський МККДП» перед [PERSON] визнає саме в тій сумі що підприємством зазначено, а саме в сумі 938 136,88 грн. Вищенаведене не викликає у суду жодного сумніву в тому що акти звіряння були складені та оформлені працівниками бухгалтерії ВАТ «Балтський МККДП», грошові суми кредиторської заборгованості, внесені до акту це обєктивні дані заборгованості підприємства перед [PERSON] Вирішуючи питання про визнання недійсним правочину від 15.08.2008. суд виходить з того, що відповідно до п. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків , зокрема, є: 1)договори та інші правочини; 2)створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3)завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4)інші юридичні факти. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином визнається дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Виходячи із умов зазначеної статті правочини є договори дво-чи багатосторонніми. В свою чергу, відповідно до ст. ст. 626, 638 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договору даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, розцінювати лист ВАТ «Балтський МККДП» від 15.08.2008., адресованого заготівельнику [PERSON], підписаного директором по сировині [PERSON] та начальником сировинного відділу [PERSON] як правочин, а детальніше як двосторонній договір, суд не вправі, тим більше з огляду на Постанову Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009. « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» . В якому пунктом 8 зазначено, що не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Суд, оглянувши листа ВАТ «Балтський МККДП» від 15.08.2008., адресованого заготівельнику [PERSON], підписаного директором по сировині [PERSON] та начальником сировинного відділу [PERSON], дійшов висновку, що лист не містить в собі істотних умов договору, як то передбачено ст. ст. 628, 631, 632, а тому не може визнаватися правочином взагалі і як слідство не може бути визнаним чи то правомірним чи то ні. Посилання представника ВАТ «Балтський МККДП» на ту обставину, що візуючи листа від 15.08.2008. [PERSON] перевищив свої посадові обовязки не відповідає фактичним обставина справи, оскільки [PERSON] з 28.12.2007. по 25.11.2008. працював на посаді замісника директора по сировині ( виписка із наказу № 691 від 28.12.2007., та виписка із наказу № 587 від 25.11.2008. т. а.с. 74) і являвся членом правління ВАТ «Балтський МККДП» . В свою чергу [PERSON] в своїй трудовій діяльності підпорядковувалася безпосередньо начальнику сировинного відділу, якою на той час відповідно до № 535 від 03.12.2004. та наказу № 88 від 10.04.2009. працювала [PERSON] (т. а.с. 73), яка також візувала листа, а опосередковано - заступнику директора по сировині, тобто [PERSON] Отримавши дозвіл на розрахунок зі здавачами сировини за рахунок позики чи іншим способом, [PERSON], розрахувавшись з здавачами сировини, фактично виконала зобовязання за боржника ВАТ «Балтський МККДП» перед здавачами молока, в підтвердження чого в матеріалах справи знаходяться численні розписки. За загальними правилами належне виконання зобовязання за боржника іншою особою припиняє таке зобовязання. Але правові наслідки між третьою особою та самим боржником продовжують своє існування. Це випливає з тлумачення ч. 1 ст. 528 ЦК України, де вказано, що виконання обовязку іншою особою можливе, якщо воно покладене на цю особу боржником, тобто за його волевиявленням. При цьому відбувається заміна кредитора у зобовязанні і застосовується, як це вказано, положення ст. ст.512-519 ЦК України. Зважаючи на те, що відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, суд визнає позовні вимоги [PERSON] які стосуються відшкодування матеріальної шкоди правомірними та таким що підлягають задоволенню в повному обсязі. Задоволенню також підлягають вимоги [PERSON] щодо стягнення з ВАТ «Балтський МККДП» моральної шкоди, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 237-1 КЗпП України зазначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законним прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995. із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001. та № 1 від 27.02.2009. «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з п. 13 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України відповідно до ст. 273-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Умови відшкодування моральної (немайнової) шкоди, ередбачені укладеним сторонами контрактом, які погіршують становище працівника порівняно з положеннями ст. 237-1 КЗпП чи іншим законодавством, згідно зі ст. 9 КЗпП є недійсними. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95. «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з змінами та доповненнями, передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому з»ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової шкоди) підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного звязку між шкодою ї противоправними діяннями заподіювача; вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з»ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань , за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд дослідивши докази по справі дійшов висновку, що наявність моральної шкоди полягає у негативному ставлені здавачів молока, в тому числі і односельчан, до [PERSON], яка відповідно до умов трудового контракту п.2.1., п. 2.2. повинна була за рахунок ВАТ «Балтський МККДП» проводити збір сировини. Вимагаючи грошові кошти здавачі припускалися не тільки образ, а і погроз на адресу [PERSON], вона мусила стримувати натиск негативних людських емоцій і в той же час вести перемовини з керівництвом ВАТ «Балтський МККДП» і вишукувати готівкові кошти для розрахунку з здавачами сировини. Наявність значного боргу ВАТ «Балтський МККДП» перед [PERSON] являється підтвердженням моральних і фізичних страждань позивачки. Противоправність діяння ВАТ «Балтський МККДП» полягає в його бездіяльності та відмові виконувати умови контракту, посилаючись на скрутне матеріальне становище, ВАТ «Балтський МККДП» не видав [PERSON] грошових коштів для видачі здавачам молока. І саме ця обставина являється причиною що породили хвилю невдоволення з боку здавачів сировини, тобто причинним звязком між шкодою ї противоправними діяннями заподіювача. Вина підприємства в даному випадку вбачається в формі умислу, оскільки ВАТ «Балтський МККДП» мав усвідомлювати суспільне небезпечний характер своєї бездіяльності, мав передбачити його суспільно небезпечні наслідки. ВАТ «Балтський МККДП» , знаючи, що своєю бездіяльністю може викликати шкідливий результат для [PERSON], все ж свідомо не виконував зобовязання, передбачені трудовим контрактом, посилаючись на те, що борг підприємство має перед здавачами молока, а не перед [PERSON] Хоча трудовим контрактом від 01.07.2008. (т. 1 а.с. 8) пунктами 2.1. та 2.2. чітко зазначено, що [PERSON] має забезпечити організацію від імені і за рахунок ВАТ «Балтський МККДП» збір молока від здавачів, своєчасно на умовах ВАТ «Балтський МККДП» і від його імені розраховуватися з кожним здавачем за здане молоко. Порушення ВАТ «Балтський МККДП» законних прав [PERSON] на працю та отримання прибутку від своєї праці, гарантоване як Конституцією України так трудовим законодавством України, призвело до моральних страждань, погіршення стосунків з оточуючими людьми, утрати нормальних життєвих звязків. Безпричинне припинення трудових правовідносин з боку ВАТ «Балтський МККДП» призвело до того що вона вимушена була знову організовувати свою трудову діяльність. Суд вважає, що розмір моральної шкоди, яку просить стягнути [PERSON] з ВАТ «Балтський МККДП» визначений відносно до характеру та обсягу її фізичних, душевних, психічних страждань, з урахуванням тяжкості вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, а також часу та зусиль, необхідних для відновлення її попереднього морального та психічного стану. На підставі викладеного,

Outcome: approved