Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом і просила визнати договори дарування житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки, розташованих в м.Корсуні-Шевченківському по вул.Росьовій, 84 недійсними та поновити її право власності на спірне майно. В обгрунтування своїх вимог позивачка вказала на те, що будучи власником спірного майна, вона, маючи намір укласти спадковий договір із своїм сином відповідачем [PERSON], під впливом психологічного тиску останнього, 04.06.2008 року уклала договори дарування останньому належних їй житлового будинку та земельної ділянки, розташованих в м.Корсуні-Шевченківському по вул.Росьовій, 84. Після укладення зазначених договорів відповідач створив їй нестерпні умови для проживання, принижує її, погрожує направити її для лікування у психіатричну лікарню, виганяє з будинку. У суді позивачка змінила свої вимоги і просила суд визнати договір дарування спірної земельної ділянки від 04.06.2008 року недійсним, визнати недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на землю по вул.Росьовій, 84, визнати за нею право власності на спірний будинок за вказаною адресою та витребувати спірне майно із чужого незаконного володіння. Зміни до позову позивачка мотивувала тим, що спірні договори дарування вчинені без державної реєстрації, під впливом психічного тиску відповідача всупереч її волі. Відповідач у суді позовні вимоги не визнав і пояснив, що його мати - позивачка у справі добровільно уклала з ним договори дарування земельної ділянки та житлового будинку з надвірними спорудами, але після того як він з березня 2009 року став проживати у фактичних шлюбних відносинах з жінкою, стосунки у сім*ї загострилися, внаслідок чого позивачка стала вимагати повернути їй спірне майно. Крім того, позивач пояснив, що на час розгляду справи у суді спірні договори дарування нотаріально посвідчені в Корсунь-Шевченківській державній нотаріальній конторі, договір дарування земельної ділянки зареєстрований в управлінні Держкомзему в Корсунь-Шевченківському районі, у зв*язку з чим йому виданий державний акт на право приватної власності на землю, а право власності на будинок з надвірними спорудами ним не зареєстрований в органах БТІ. Держаний нотаріус Корсунь-Шевченківського нотаріального округу [PERSON] у суді показала, що позивачка укладала спірні договори дарування добровільно, без будь-якого тиску на неї відповідачем. При цьому остання не погодилася укласти запропонований їй спадковий договір, а бажала укласти договори дарування сину будинку і землі. Представник БТІ [PERSON] у суді показала, що станом на час розгляду справи у суді спірний будинок обліковується за позивачкою, оскільки державної реєстрації його дарування не вчинено. Згідно нотаріально посвідченого договору дарування земельної ділянки від 04.06.2008 року позивачка безоплатно передала у власність, а відповідач прийняв у власність земельну ділянку пл. 0,0862 га в м.Корсуні-Шевченківському по вул.Росьовій, 84. /а.с.6/ Згідно державного акта на право приватної власності на земельну ділянку ЯЖ №882553 від 14.12.2009 року відповідач є власником земельної ділянки пл. 0,0862 га по вул.Росьовій, 84 в м.Корсуні-Шевченківському на підставі договору дарування від 04.06.2008 року. Вказаний акт зареєстровано в управлінні Держкомзему в Корсунь-Шевченківському районі. Згідно нотаріально посвідченого договору дарування будинку від 04.06.2008 року відповідач прийняв як дарунок від позивачки житловий будинок з надвірними спорудами в м.Корсуні-Шевченківському по вул.Росьовій, 84. У відповідності до п.12 вказаного договору обдаровуваний зобов*язовувався протягом трьох днів провести державну реєстрацію свого права власності на нерухоме майно. /а.с. 7/ Згідно реєстру прав власності на нерухоме майно /а.с.а.с. 8,9 / власником спірного будинку по вул.Росьовій, 84 є позивачка. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. У суді достовірно встановлено, що позивачці до 04.06.2008 року на праві приватної власності належав будинок з надвірними спорудами та земельна ділянка пл. 0,0862 га по вул.Росьовій, 84 в м.Корсуні-Шевченківському Черкаської області. 04.06.2008 року сторони у справі добровільно уклади два нотаріально посвідчені договори дарування, згідно яких зазначені будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку прийняв як дарунок відповідач. На час розгляду справи у суді відповідач провів держану реєстрацію договору дарування спірної земельної ділянки, але не провів державної реєстрації свого права власності на спірний будинок. Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно ч.2 ст.719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 125 ЗК України передбачене обов*язкове отримання документа, що посвідчує право власності на землю, та його державна реєстрація. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позов в частині визнання недійсним договору дарування земельної ділянки не підлягає до задоволення, оскільки волевиявлення сторін при його укладанні було вільним, після його підписання та нотаріального посвідчення відповідач отримав державний акт на право власності на земельну ділянку та провів його державну реєстрацію, а інших правових підстав, передбачених ст.ст.215-236 ЦК України, немає. З тих же підстав суд не вбачає законних підстав для визнання недійсним державного акта про право приватної власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації, оскільки відповідач отримав його у відповідності із вимогами закону. В частині позову про витребування майна із чужого незаконного володіння суд приходить до наступного. Так статтею 387 ЦК України передбачено право власника витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Правових підстав для задоволення позову в цій частині суд не знаходить, оскільки відсутні ознаки незаконності та відсутності відповідних правових підстав для отримання відповідачем майна позивачки, т.я. остання добровільно передала належне їй майно в дарунок відповідачу відповідно до нотаріально посвідчених договорів. В частині позову про визнання права власності на спірний будинок суд приходить до наступних висновків. Частиною 1 ст.182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. На час розгляду справи у суді відповідач не провів державної реєстрації свого права на житловий будинок, а тому таке право залишається зареєстрованим за позивачкою. Відповідно до роз*яснень п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»рішенням суду не може бути зобов'язано сторони здійснити державну реєстрацію правочину, оскільки це суперечить загальним засадам цивільного законодавства - свободі договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК). Норма частини третьої статті 182 ЦК щодо можливості оскарження до суду відмови у державній реєстрації, ухилення від державної реєстрації, відмови від надання інформації про реєстрацію застосовується лише щодо дій (бездіяльності) органів, які здійснюють таку реєстрацію. За таких обставин, враховуючи встановлені у справі обставини щодо відсутності державної реєстрації переходу права власності від позивачки до відповідача, суд приходить до висновку, про задоволення позову в цій частині та визнанні права власності на житловий будинок з надвірними спорудами за позивачкою.

Outcome: partial