Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-12 00:00:00

[PERSON] по суті позову пояснив, що 19 грудня 2008 року він та [PERSON] в простій письмовій формі уклали договір позики. Згідно договору позики передав у власність [PERSON] гроші в сумі 280000 гривень готівкою до 17 квітня 2009 року. Факт передачі грошей підтверджується актом приймання-передачі грошей від 19 грудня 2008 року. Виконання зобовязання за договором позики забезпечено договором поруки, який укладений з [PERSON]. На день розгляду справи [PERSON] та [PERSON] грошей в сумі 155000 гривень не повернули. Просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] гривень боргу за договором позики та 2195000,00 гривень неустойки у формі пені, яка передбачена пунктом 6 договору позики. Вважає позовні вимоги [PERSON] про те, щоб визнати недійсним договір позики в частині визначення підсудності розгляду справи та встановлення пені, необґрунтованими такими, що задоволенню не підлягають. Представник [PERSON] просив суд скасувати пункт 9 договору позики, викладений у додатковій угоді до договору позики, в якому вказано, що усі спори щодо виконання договору позики будуть вирішуватись у Рівненському міському суді. Як на підставу для скасування покликався на те, що Законом України «Про судоустрій та статус суддів»від 7 липня 2010 року, договірна підсудність скасована . Також представник [PERSON] просив суд скасувати пункт 6 договору позики мотивуючи тим, що розмір пені встановлений в договорі позики не відповідає вимогам статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», якою встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України. Вказував, що пункт 6 договору суперечить вимогам статті 3 і 627 Цивільного кодексу України, тому що цей пункт договору не відповідає вимогам розумності і справедливості. Щодо позову [PERSON] просив в задоволенні відмовити в звязку з необґрунтованістю позовних вимог. [PERSON] на розгляд справи не зявився, хоча був повідомлений належним чином (а.с.126) Дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] слід задовольнити частково, а позов [PERSON] до [PERSON] задоволенню не підлягає. Свій висновок суд мотивує наступним. 19 грудня 2008 року [PERSON] та [PERSON], в простій письмовій формі уклали договір позики. Згідно договору позики [PERSON] передав у власність [PERSON] гроші в сумі 280000 гривень готівкою. В пункті 1 договору зазначено строк повернення грошей - 17 квітня 2009 року. Факт передачі грошей не заперечує представник відповідача, він підтверджується актом приймання-передачі грошей від 19 грудня 2008 року( а.с6-8). Виконання зобовязання за договором позики забезпечено договором поруки( а.с. 10-11), який теж укладено в простій письмовій формі. Відповідно до пункту 3.1 договору поруки [PERSON] відповідає перед [PERSON] за виконання зобовязання по поверненню боргу за договором позики . Згідно частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України - позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким що прострочив зобовязання , якщо не виконав його у строк, встановлений договором або законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до частини 1 статті 554 Цивільного кодексу України - у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. На день розгляду справи [PERSON] не повернув [PERSON] 155000 гривень за договором позики, що не заперечує представник [PERSON], підтверджено актами по поверненню грошей ( а.с. 13-32), тому цю суму боргу слід стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] . \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~[PERSON] просив суд стягнути з відповідачів, солідарно, на його користь 2195000 гривень неустойки у формі пені. В пункті 6 договору позики та додаткової угоди до договору позики(а.с.7), передбачена відповідальність [PERSON] за несвоєчасне повернення коштів за договором позики, у формі пені - 5000 гривень за кожен день прострочення виконання зобовязання у повному обсязі. В пункті 3.2 договору поруки вказано, що [PERSON] не відповідає за завдані позичальником кредитору збитки, та за сплату позичальником неустойки, штрафу, пені. Враховуючи вище викладене відповідальність у форму сплати пені за порушення зобовязання по договору позики повинен нести лише [PERSON]. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України - виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Згідно частини 1 статті 549 ЦК України - неустойкою ( штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Частиною 1 статті 624 ЦК України передбачено, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки можу бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення для справи. Відповідно до частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Представник [PERSON] не звертався до суду із заявою про застосування судом позовної давності, також представником не надано суду жодного доказу, який би вказував на обєктивні причини або обставини, що мають істотне значення для справи , які б вказували, що відповідач [PERSON] не може належним чином виконати зобовязання по договору позики. Однак, враховуючи, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, суд приходить до висновку про зменшення розміру неустойки до стягнення її в розмірі строку позовної давності, а саме 365 Х 5000 = 1825000. [PERSON] в позові просив суд скасувати пункт 9 договору позики, викладений у додатковій угоді до договору позики ( а.с. 7), в якому вказано, що усі спори щодо виконання договору позики будуть вирішуватись у Рівненському міському суді. Як на підставу для скасування покликався на те, що Законом України «Про судоустрій та статус суддів»від 7 липня 2010 року, стаття 112 ЦПК України, якою була встановлена договірна підсудність скасована. Позовна вимога задоволенню не підлягає, тому що провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу і неустойки за договором позики відкрито відповідно до статті 112 ЦПК України 5 липня 2010 року ( а.с.33). 26 жовтня 2010 року ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Рівненської області апеляційну скаргу [PERSON] та [PERSON] на ухвалу Рівненського міського суду про відкриття провадження по справі відхилено ( а.с. 89). [PERSON] в позові просив суд скасувати пункт 6 договору позики мотивуючи тим, що розмір пені встановлений в договорі позики не відповідає вимогам статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», якою встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України. Також вказував, що пункт 6 договору суперечить вимогам статті 3 і 627 Цивільного кодексу України, тому що цей пункт договору не відповідає вимогам розумності і справедливості. Позовна вимога задоволенню не підлягає, тому що в преамбулі Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»вказано : «Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності». Тобто дія закону не поширюється на правовідносини, що виникли між фізичними особами. Покликання [PERSON] на статті 3 та 627 Цивільного кодексу України суд вважає необґрунтованим. В статті 627 ЦК України зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно пункту 5 договору поруки, [PERSON] передав у власність [PERSON] кошти, без сплати відсотків за користування і це відповідає принципам, викладеним у статті 627 ЦК України. Представник [PERSON] не навів суду жодного доказу, що [PERSON] через якісь обєктивні причини або обставини не може належним чином виконати зобовязання по договору позики. Тому суд вважає, що постільки відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, договір позики, укладений між [PERSON] та [PERSON], зокрема і пункт 6, відповідає вимогам статті 3 та статті 627 ЦК України. Позивачем подано позов на суму 2350000 гривень. Задоволено на 1970000 гривень, тобто на 83,83%. В звязку з чим відповідно до статті 88 ЦПК України підлягає стягнення 1525 гривень 70 копійок судових витрат. З [PERSON] підлягає стягненню ( 155000 х 100) : 1970000 = 7,86% : 2 = 3,93% судових витрат, тобто 59 гривень 96 копійок, решту 1525,7 59,96= 1465,74 гривні судових витрат слід стягнути з [PERSON]

Outcome: approved