Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-29 00:00:00

В липні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків, посилаючись на те, що працював на шахтi Ювілейна ВАТ "Суха Балка" підземним прохідником в період з 02.09.1986 р по 23.11.1990року, з 13.09.1993 року по 08.09.2005 року. З 08.09.2005 року по час звільнення працював машиністом підземної установки. Його загальний стаж роботи 23 роки, із них 17 років 9 місяців в умовах впливу шкідливих факторів. Рішеням ЛЕК НДІ від 12.04.2007 року, протокол № 796 позивачу встановлено професійне захворювання з діагнозом: Радикулопатія шийна і попереково-крижова з вираженими порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і мязово-судинним синдромами, виражений нейросудинний с-м,часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді:двостороннього плечолопаткового періартроза ПФС 2 ст.,деформуючого артозу ліктьових та колінних суглобів ПФС 1 ст. Внаслiдок професiйного захворювання висновком МСЕК вiд 20.06.2007 року була установлена втрата професійної працездатності 45 %, та 3 група інвалідності. Наступні МСЕК 09.06.2008 року та 12.08.2010 року залишили процент втрати працездатності, діагноз захворювання та група інвалідності без змін. З вини підприємства позивач переносить як фізичні, так і моральні страждання і переживання, викликані ушкодженням його здоров'я в результаті одержання каліцтва при виконанні трудових обов'язків. Тому на підставі ст. 237-1 КЗпП України на підприємство покладено обовязок відшкодувати моральну шкоду за втрату здоров я. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що незважаючи на те що в Законі України «Про загальнообовязкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання,які спричинили втрату працездатності» вилучені статі про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування,проте такого права він не втратив,оскільки статями 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України йому надано право відшкодування моральної шкоди за рахунок роботодавця, тобто підприємства де він працював. Позивач просив стягнути з Відкритого Акціонерного Товариства Суха Балка на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 15000 гр. В судовому засіданні представник позивача в особі [PERSON] позов підтримала, просила стягнути на користь позивача з відповідача в відшкодування моральної шкоди 15000,00 гр.. Представник відповідача відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» в особі [PERSON] позов не визнав. Вислухавши сторони, дослідив матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково за такими підставами. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що позивач працював на шахтi Ювілейна ВАТ "Суха Балка" підземним прохідником в період з 02.09.1986 р по 23.11.1990року, з 13.09.1993 року по 08.09.2005 року. З 08.09.2005 року по час звільнення працював машиністом підземної установки. Його загальний стаж роботи 23 роки, із них 17 років 9 місяців в умовах впливу шкідливих факторів. Рішенням ЛЕК НДІ від 12.04.2007 року, протокол № 796 позивачу встановлено професійне захворювання з діагнозом: Радикулопатія шийна і попереково-крижова з вираженими порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і мязово-судинним синдромами, виражений нейросудинний с-м,часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді:двостороннього плечолопаткового періартроза ПФС 2 ст.,деформуючого артозу ліктьових та колінних суглобів ПФС 1 ст. Висновком МСЕК вiд 20.06.2007 року позивачу була установлена втрата професійної працездатності 45 %, та 3 група інвалідності. Наступні МСЕК 09.06.2008 року та 12.08.2010 року залишили процент втрати працездатності та діагноз захворювання без змін. [PERSON] розслідування хронічного професійного захворювання №29 від 27.04.2007 р. п.16-17, позивач протягом багатьох років виконувати роботи, яки характеризувались важкою фізичною працею внаслідок обмеженості робочого простору, робочих місць, яка не дозволяла завжди застосовувати засоби молої механізації,крім того, для виконання виробничих операцій використовувалось обладнання яке по своїм конструктивним недолікам визначається генеруванням вібрації, рівень якої перевищує ГДР. Шкідливим фактором був несприятливий мікроклімат. Внаслідок неефективного провітрювання робочих місць,незастосування засобів знесилення-запиленнісь яка також перевищувала ГДК. [PERSON] санітарно-гігієнічній характеристиці умов праці Жовтневого СЕС №157 від 13.07.2006 року, яка свідчить про те,що на робочому місці було перевищення допустимих норм пилу,шуму,вібрації,негативні кліматичні умови. Шкідливі фактори: пил фіброгенної дії від 6.2 до 10.6 при нормі 2.0 за зміну від 47 до 94 %; рівень фізичного перенавантаження- Маса піднімає мого вантажу від36 кг при нормі-30 кг, робоча поза - при нормі 25 градусів-30- 41.8 градусів; статистичне навантаження при утримані вантажу за участю м язів тулуба та ніг 155000 (в кг/с) при допустимих -100000(в кг/с).Важкість праці відноситься до 3 класу 2 ступеня шкідливості. Мікрокліматичні умови -відносна вологість 96-99 % при нормі 80-30, температура 16.2-22.6 / при нормі 16-26 /, шум 99-112 дБ при нормі 99 дб. та інші показники які перевищують допустимі норми, що привели до профзахворювання. По висновку санітарно-гігієнічної характеристики в відповідності гігієнічної кваліфікації праці ГН 3.3.5-3.3.8;6.6.1-083-2001 р умови праці відносяться до класу: «Шкідливий 3.3». Ст.5 ЗУ «Про охорону праці» передбачено, що під час укладання трудового договору роботодавець повинен проінформувати працівника під розписку про умови праці та про наявність на його робочому місці небезпечних та шкідливих виробничих факторів, можливі наслідки їх впливу на здоровя. Крім того згідно ст.. 6 ЗУ «Про охорону праці»умови праці на робочому місці повинні відповідати вимогам законодавства. [PERSON] ст..13 вищезазначеного закону саме роботодавець зобовязаний створити на робочому місці у кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників в галузі охорони праці. Роботодавець несе відповідальність за порушення зазначених вимог. Крім того, згідно ст.. 153 КЗпП України на всіх підприємствах створюються безпечні та нешкідливі умови праці. Забезпечення цих вимог покладається на власника або уповноважений ним орган. У разі неможливості повного усунення небезпечних та шкідливих для здоровя умов праці власник зобовязаний повідомити про це орган державного нагляду за охороною праці. [PERSON] ст.. 160 КЗпП України постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника або уповноважений ним орган. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що з вини підприємства він переносить як фізичні так і моральні страждання викликані ушкодженням здоров'я в наслідок отримання тимчасової, а потім стійкої втрати працездатності при виконанні трудових обов'язків. Таким чином, заподіяне позивачу з вини підприємства професійне захворювання викликає в нього фізичні і моральні страждання, порушило звичний для нього спосіб життя, вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, для підтримки здоров'я, порушило нормальні життєві зв'язки внаслідок неможливості продовження активного цивільного життя, порушення відносин з оточуючими людьми. На підставі висновку МСЕК вiд 20.06.07 р., у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до розяснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоровя умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. 3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків. Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року». Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин. Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, безпідставні, оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦПК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку рівень фізичного перевантаження, як одного із шкідливих факторів, що став причиною профзахворювання позивача, перевищував гранично-допустимі норми, і причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії \~при \~розслідуванні профзахворювання, і які не оскаржило підприємство-відповідач. В судовому засіданні встановлено, \~що \~при \~виконанні \~трудових \~обовязків здоровю позивача була заподіяна шкода \~професійним захворюванням, \~винним в отриманні позивачем професійного захворювання є відповідач. Від професійного захворювання позивач \~на цей час втратив працездатність в розмірі 50%.і йому встановлена третя група iнвалiдностi Від професійного захворювання позивач \~переносить \~фізичний \~біль. При вказаних \~обставинах \~суд \~вважає, що професійним захворюванням порушено звичайний \~для \~нього спосіб життя, він \~ вимушений \~витрачати \~додаткові сили для організації свого життя, а при таких обставинах переносить моральні страждання та переживання. \~ \~ \~ Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України та акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4, який затверджений державним санітарним лікарем Жовтнового району 25.06.07 року, виписки із історії хвороби [PERSON] Українського НД1 промислової медицини, суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що позивачу встановлено 45% втрати працездатності і 3 група інвалідності, а також характер захворювання, пов'язаних з заподіянням профзахворюванням фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково, а саме в розмірі 35 000 гр. та стягнути з відповідача ВАТ «Суха Балка» на користь позивача 35 000 гри у відшкодування моральної шкоди. На підставі ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд-

Outcome: partial