Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-24 00:00:00

01 жовтня 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу та в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 17 лютого 2004 року відповідач взяв у нього в борг 450 000 (чотириста 'ятдесят тисяч) доларів США. що на той момент складало 2 430 000 гривень на будівництво -житлового будинку та підсобних споруд на земельній ділянці що розташована по вул. Центральній, 3 в житловому масиві «Совіньйон», село Мізікевича, Овідіопольського району Одеської області, про що надав розписку та зобовязався повернути вищезгадані грошові кошти до 10 серпня 2009 року. Однак в призначений термін та до теперішнього часу свої зобовязання не виконав, грошові кошти у сумі 450 000 доларів США не повернув, у зв'язку з чим позивач вимушений вернутись до суду та просить стягнути основну суму боргу з урахування індексу інфляції, що складає суму розмірі 240 497 (двісті сорок тисяч чотириста девяносто сім) гривень та гри процента річних в розмірі 72 900 (сімдесят дві тисячі девятсот) гривень. У судовому засіданні позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просить суд позов задовольнити. Представник відповідача за довіреністю позовні вимоги визнала та не заперечує проти задоволення позову. Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши всі обставини та матеріали справи, суд доходить висновку про достатність доказів у справі для її вирішення та можливість винесення судового рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 24 квітня 2003 року рішенням 6 сесії двадцять четвертого скликання Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області № 141 [PERSON] отримав у власність земельну ділянку площею 0,25 та за адресою: Одеська область. Овідіопольський район, с. Мізікевича, ж/м «Совіньйон». вул. Центральна, 3. Дані обставини підтверджуються державним актом на право власності на земельну ділянку серії ОД № 045055 від 30 грудня 2003 року на імя [PERSON], виданим Овідіопольським районним відділом земельних ресурсів, реєстраційний № ТІ-3212-18, цільове призначення земельної ділянки - будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). 17 лютого 2004 року [PERSON] позичив [PERSON] грошову суму у розмірі 450 000 доларів США, що на час передачі складало 2430 000 грн., для будівництва житлового будинку на цій вищезгаданій земельній ділянці. Під час передачі вищезгаданої грошової суми була складена розписка, у якій зазначено, що термін повернення грошової суми визначено 10 серпня 2009 року. 21.07.2005 року [PERSON] отримав від інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю Овідіопольського району дозвіл на виконання будівельних робіт на будівництво індивідуального житлового будинку за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, жилмасив «Совіньйон», вул. Центральна, 3. На теперішній час будинок побудований, однак не введений в експлуатацію. Як пояснила в судовому засіданні представник відповідача грошові кошти, які відповідач отримав від позивача використані на будівництво вищезгаданого будинку, однак грошові зобовязання перед позивачем за розпискою не виконані, тобто борг у сумі 450 000 доларів США [PERSON] не повернув із-за відсутності фінансової можливості. Згідно статті ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення. в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.І ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В зв'язку з тим, що відповідач не виконував свої боргові зобов'язання перед позивачем тому суд вважає , що позов є обґрунтований та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають, так як позивач в своєму позову дану вимогу не ставить. На підставі вшцевикладеного,

Outcome: approved