Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-22 00:00:00

У липні 2010 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та зобовязання вчинити певні дії. В обґрунтування вимог зазначив, що 22 серпня 2007 року померла його дружина [PERSON], після її смерті залишилось спадкове майно. За життя дружиною було складено заповіт на все належне майно на імя своєї доньки [PERSON], яка прийняла спадщину та 29 лютого 2008 року отримала відповідне свідоцтво на 5/6 частки спадкового майна. Йому ж було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку спадкового майна. Посилаючись на ст.1241 ЦК України позивач вважає, що має право на ? частку спадкового майна і з цих підстав просить визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину, видані на його імя, а також на імя [PERSON] Крім того, просить зобовязати Четверту маріупольську державну нотаріальну контору видати йому свідоцтво про право на спадщину на ? спадкового майна [PERSON], а відповідачу [PERSON] свідоцтво про право на спадщину на ? спадкового майна. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні, викладеним у позові. Просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що проти вимог предявленого позову заперечує у повному обсязі. Залучена до розгляду справи у якості співвідповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що вона є донькою [PERSON] та рідною сестрою [PERSON]. Позивач [PERSON] сумісно проживав із матірю з 1982 року, шлюб між ними було зареєстровано у 2005 році. Про наявність заповіту на користь сестри знала і на спадщину не претендувала. Вважаючи, що нотаріусом вірно було видано свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, просила відмовити у задоволенні позову. Третя особа Державний нотаріус Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] у судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність Зазначила, що проти вимог предявленого позову заперечує у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували шлюбі, зареєстрованому Орджонікідзевським відділом РАЦС Маріупольського МУЮ Донецької області від 07 жовтня 2005 року, актовий запис № 294. Згідно свідоцтва про смерть серії І-НО №232154, виданого повторно Орджонікідзевським відділом РАЦС Маріупольського МУЮ Донецької області від 04 жовтня 2007 року, [PERSON] померла 22 серпня 2007 року, про що вчинено актовий запис №1242. Відповідно до ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю і здійснюється нею особисто. Так, заповітом, посвідченим Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою від 22 серпня 1995 року за реєстровим № 2-4514, [PERSON] зробила розпорядження та все належне їй майно, де б воно не знаходилось, та з чого б не складалось, та взагалі все те, на що матиме за законом право, заповіла [PERSON]. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, дослідженої в ході судового розгляду, спадщину після смерті [PERSON], померлої 22 серпня 2007 року, прийняли: донька спадкодавця - [PERSON] та чоловік спадкодавця - [PERSON]. 29 лютого 2008 року спадкоємцю [PERSON] нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори було видано свідоцтва за реєстровими №№ 1-370, 1-371 про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], а саме 5/6 частки майна, яке складається з 23/50 частини будинку № 3 по вулиці Жердєва в місті Маріуполі, а також вкладів, розміщених на рахунках ВАТ «Державний ощадний банк України», АКБ «Форум» та ЗАТ «Донгорбанк». 12 березня 2008 року спадкоємцю [PERSON] нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори було видано свідоцтва за реєстровими №№ 1-451, 1-452 про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], а саме 1/6 частки майна, яке складається з 23/50 частини будинку № 3 по вулиці Жердєва в місті Маріуполі, а також вкладів, розміщених на рахунках ВАТ «Державний ощадний банк України», АКБ «Форум» та ЗАТ «Донгорбанк». Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, поливну частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною першою статті 1267 ЦК України встановлено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Судовим розглядом встановлено, що відповідач [PERSON] (дошлюбні прізвища [PERSON] та в подальшому [PERSON]) [PERSON], [INFO], та відповідач [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) [PERSON], [INFO], є рідними доньками померлої [PERSON]. Таким чином, в сенсі наведених норм та з урахуванням встановлених обставин, [PERSON], як чоловіка спадкодавця, а також доньок спадкодавця [PERSON] та [PERSON] віднесено до першої черги спадкування за законом, і за відсутності заповіту кожен з них мав би право на спадкування 1/3 частки спадкового майна кожний. Отже, із врахуванням положень ст. 1241 ЦК України позивач [PERSON] має право на обовязкову частку у спадщині, яка складає половину від 1/3 частки, тобто 1/6 частку, свідоцтво про право на яку було отримано ним 12 березня 2008 року. За таких обставин, досліджені в ході розгляду справи доказі у своїй сукупності свідчать про необґрунтованість позову [PERSON], а тому суд відмовляє у його задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed