Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-26 00:00:00

9 грудня 2010 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому зазначає, що 27 листопада 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір № 350/МБ-34, згідно якого позичальнику надано кредит у розмірі 14 000 гривень. Відповідно до п.1.3 кредитного договору кредит надається позичальнику строком по 27 листопада 2009 року включно із сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 22% річних, що обчислюється виходячи з того, що у році фактична кількість 360 днів. На виконання п.1.1 кредитного договору позичальнику готівкою було видано кредит на вищезазначену суму. Кінцевий термін повернення кредиту настав 27 листопада 2009 року, проте умови кредитного договору позичальником порушені, зобовязання в частині повернення кредиту та відсотків відповідачем не виконана. Станом на 9 листопада 2010 року заборгованість позичальника становить 13 678,13 гривень; з них: 7 881,95 гривень - заборгованість по кредиту; 3 366,06 гривень - заборгованість по відсотках; 1 877,11 гривень - пеня за несвоєчасне погашення кредиту за період з 16 листопада 2009 року по 16 листопада 2010 року; 553,01 гривень - штраф згідно п.9.3 кредитного договору. У заявленому позові позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» суму заборгованості в розмірі 13 678,13 гривень, витрати по сплаті судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності № 1-11-4356 від 16 лютого 2011 року покази дав аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не зявилась з невідомих суду причин, хоча повідомлялась через засоби масової інформації про час та місце розгляду справи. Повідомлення про виклик до суду надруковане у ЗМІ: газеті «Високий Замок» від 11 квітня 2011 року, а тому з врахуванням наявних доказів у справі та згоди представника позивача про заочний розгляд справи, суд у відповідності до вимог ст.ст.169, 224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріалами справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 листопада 2007 року Відкрите акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (Банк) уклало з [PERSON] (Позичальник) кредитний договір № 350/МБ-34, згідно умов якого Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності грошові кошти в розмірі 14 000 гривень на споживчі потреби строком до 27 листопада 2009 року. Згідно п. 1.3.кредитного договору, відсотки за користування кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 22% річних Відповідно до п. 2.1 кредитного договору, надання кредиту проводиться шляхом видачі Позичальнику готівки через касу Банку. Зазначені кошти були видані позичальнику, що підтверджується підписом останньої на заяві про видачу готівки №279 від 27 листопада 2007 року. У розділі 4 кредитного договору сторони погодили, що Позичальник повертає кредит та сплачує Банку передбачені п. 1.3. договору відсотки безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок у порядку, передбаченому п. 4.1.1. та 4.1.2.1 договору, шляхом сплати готівки в касу Банку. Кінцевий термін повернення кредиту 27 листопада 2009 року. Відповідачем умови договору не виконані. Як визначено у ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), .за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, позивач взяті на себе зобов'язання за договором від 27 листопада 2007 року № 350/МБ-34 виконав належним чином, про що свідчить заява на видачу готівки №279 від 27 листопада 2007 року. Проте, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, у строк до 27 листопада 2009 року кредит не повернув та відсотки за користування кредитом не сплатив, про що свідчить розрахунок заборгованості. У зв'язку із порушенням відповідачем строку виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій, а також прострочення сплати мінімального платежу позивач, відповідно до п. 9.1- 9.2 та 9.3 кредитного договору, нарахував пеню та штраф. Станом на 27 квітня 2011 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 11 060 гривень 15 копійок, з яких заборгованість за кредитом - 7 881 гривня 95 копійок; заборгованість за відсотками за період 27 листопада 2007 року по 8 листопада 2010 року користування кредитом - 3 178 гривень 20 копійок. Крім цього, позивачем нараховані відсотки за період 1 жовтня 2010 року по 31 жовтня 2010 року у розмірі 149 гривень 32 копійки, донараховані відсотки за період 1 листопада 2010 року по 8 листопада 2010 року - 38 гривень 54 копійки, пеня за прострочення кредиту за період 9 листопада 2009 року по 8 листопада 2010 року - 1 877 гривень 11 копійок, штраф за прострочення строків повернення платежу - 553 гривень 01 копійка. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження розмірів донарахованих відсотків за користування кредитом, пені та штрафу в повному обсязі представником позивача не представлено, зіславшись, що зазначені розрахунки проводились бухгалтерією банка. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 27 листопада 2007 року № 350/МБ-34 є обґрунтованими, проте, підлягають частковому задоволенню. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 11060 гривень 15 копійок, з яких заборгованість за кредитом - 7881 гривень 95 копійок; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 3 178 гривень 20 копійок. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 110 гривень 60 копійок у відшкодування судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: partial