Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-16 00:00:00

[PERSON] (надалі Позивач) звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства комерційного банку Надра в особі відділення № 23 філії відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» Кіровоградського РУ (надалі Відповідач або Банк) про стягнення коштів за договором банківського вкладу, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 вересня 2008 року між ним та Банком було укладено договір № 632004 строкового банківського вкладу (депозиту) Мій вибір оформленого в рамках пакету послуг ПП Стимул № 722228, згідно з умовами якого Банк прийняв грошовий вклад в розмірі 9 220 доларів США 79 центів строком дії на 3 місяців з дня надходження вкладу. Після закінчення вказаного строку депозит не було повернуто, частина коштів була видана без нарахування відсотків. На рахунку залишилось 6 713, 70 доларів [PERSON] отримав інформацію, що на рахунку станом на 02.02.2011 року залишок коштів становить 6 716, 86 доларів США. Вимога по договору про нарахування відсотків Банком не виконана до цього часу. Просить суд стягнути з Банку грошові кошти в доларах США в сумі 8 281, 15 доларів США та судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні представник позивача на позовних вимогах наполягає в повному обсязі, посилаючись на викладенні обставини. Інтереси позивача в суді представляв адвокат [PERSON] Представник Відповідача в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в суді, письмових заяв чи клопотань до суду від Банку не надійшло. Про причини неявки відповідач суд не повідомив. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника Позивача, дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 15, 16, 22, 23, 530, 526, 628-629, 1058-1061 ЦК України. Відповідно до ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. За змістом ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановленні договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу є нікчемною. Згідно ст.ст. 47,55 Закону України Про банки та банківську діяльність банки мають право приймати вклади (депозити) від юридичних та фізичних осіб. Відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами Національного банку України та угодами між клієнтом та банком. Банк зобовязаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфліктів інтересів клієнта банку. Судом встановлено, що 29 вересня 2008 року між Позивачем та Банком було укладено договір №632004 строкового банківського вкладу (депозиту) Мій вибір оформленого в рамках пакету послуг ПП Стимул № 722228, згідно з умовами якого банк прийняв грошовий вклад в розмірі 9 220 доларів США 76 центів строком дії на 3 місяці з дня надходження вкладу. Після закінчення вказаного строку депозит не було повернуто. Визначений в розділі 3 договору обовязок Банку про повернення вкладу з нарахованими процентами Банком не виконана до цього часу. Судом також встановлено, що строк дії вкладу три місяці від дати надходження на вкладний рахунок закінчився 29 грудня 2008 року. Суд приймає до уваги пояснення представника про те, що неодноразові прохання Позивача до Банку видати йому вклад в доларах США залишилися без задоволення, до цього часу банк не видав ні вклад, ні відсотки. Суд приймає до уваги, що гідно ст. 75, 85 Закону України Про банки та банківську діяльність в редакції 2000 року Національний банк України зобовязаний призначити тимчасову адміністрації в разі істотної загрози платежеспроможності банку та накласти мораторій на задоволення вимог кредиторів. За змістом статті вказаного закону мораторій - це зупинення виконанням банком майнових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів, строк виконання яких настав до дня введення мораторію, та зупинення заходів спрямованих на забезпечення виконання цих зобовязань та зобовязань щодо сплати податків і зборів, застосованих до прийняття рішення про введення мораторію. Суд дійшов висновку, що мораторій під час здійснення тимчасовою адміністрацією може вводиться на вимоги кредиторів, однак не на вклади, які розміщенні клієнтами банку на їх депозитних рахунках. Таким чином суд вважає, що мораторій не поширюється на вклади (депозити) фізичних осіб. Суд вважає, що Національний банк України не має право вимагати від банків виконання операцій та інших дій не передбачених Законами України та нормативними актами Національного банку України. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Суд приймає до уваги, що відповідачем до суду не були надані пояснення чи заперечення. Відповідно до ст.. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до закону гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, проте водночас обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Згідно ст. 533 ч. 3 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах встановлених законом. Суд приймає до уваги, що обіг іноземної валюти на території України підпорядковується спеціальному правовому режиму, встановленому законодавством України: Декретом Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю від 19.02.1993 року; Законом України Про Національний банк України, Законом України Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті . Суд дійшов висновку, що договір депозитного вкладу є підставою і правовою формою регулювання депозитних відносин, які передбачають передачу однією стороною у власність іншій стороні кошти під зустрічне зобовязання повернути в майбутньому таку саму кількість коштів. Депозит зобовязання, в якому гроші є засобом передання і накопичення заборгованості. У цьому випадку гроші не виконають функцію платежу на її погашення, крім того гроші виступають самостійним обєктом договору, зокрема банківський вклад. Відповідно до ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю від 19.02.1993 року, у розрахунках між резидентами і не резидентами України в межах торгівельного обороту використовується як засіб платежу іноземна валюта. Такі розрахунки повинні здійснюватися виключно через уповноваженні банки. Суд дійшов висновку, що цивільне законодавство не містить прямої заборони виконувати грошові зобовязання в іноземній валюті, тому необхідно з Відповідача на користь Позивача стягнути залишок строкового вкладу в сумі 6 716, 86 доларів США, та суму 1 564, 29 доларів США відсотків на вклад в розмірах облікової ставки Національного Банку України станом на 02.02.2011 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь, якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджено судові витрати. Приймаючи до уваги, що комерційний курс долара США станом на 17.03.2011 року (на день розгляду справи) складав за 100 доларів США 794. 39 грн., тобто в перерахунку 8 281, 15 доларів США до гривні сума складає 65 760 грн.60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved