Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-15 00:00:00

29.04.2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання довіреності та договорів купівлі-продажу та договору про поділ майна недійсними, визнання права власності у порядку спадкування за законом, по якому просить суд визнати недійсною нотаріально посвідчену довіреність від 23.1 1.2005 року, видану [PERSON] [PERSON], визнати недійсним нотаріально посвідчений договір купівлі- продажу 7/25 частин домоволодіння з надвірними спорудами № 8 по вул. Чапаєва у м. Одесі, укладений 21.06.2006 року між [PERSON] та [PERSON], визнати недійсним нотаріально посвідчений договір купівлі- продажу 59/1000 частин вказаного домоволодіння, укладений 12.07.2006 року між [PERSON] та [PERSON], визнати недійсним договір про поділ нерухомого майна від 14.08.2007 року, а також просить суд визнати за позивачем право власності у порядку спадкування за законом на 7/50 частин вказаного домоволодіння з надвірними спорудами № 8 по вул. Чапаєва у м. Одесі, яке в цілому складається з двох житлових кам'яних будинків під літ. «А», «Г», загальною площею 177,9 кв.м., житловою площею 90,9 кв.м., розташованих на земельній ділянці площею 2127 кв.м., а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, посилаючись на те, що вона має право успадкувати за законом 7/50 частин вказаного домоволодіння. Позивач позов підтримала, просить суд його задовольнити у повному обсязі. Відповідачі позов не визнали, категорично заперечували проти його задоволення, посилаючись на його необґрунтованість. Третя особа - приватний нотаріус [PERSON] позов не визнала, просила справу розглядати у її відсутності (а.с.35, 44). Суд, вислухавши доводи, думку та пояснення учасників судового розгляду, ознайомившись з матеріалами справи, наданими доказами, вислухавши показання свідків, вважає позов підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище Бадюл), [INFO], та відповідач [PERSON] є дітьми [PERSON] (а.с.7). Після реєстрації шлюбу 29.04.1972 року [PERSON] було присвоєно прізвище «Хоменко» (а.с.7). Після смерті [PERSON], померлого 2.03.20.1999 року, відкрилась спадщина на 1/4 частину житлового будинку за зазначеною адресою. Спадкоємцями майна за законом є його дружина [PERSON] та донька [PERSON] На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.10.2000 року [PERSON]набула власність на частину спадкового майна, що складає 1/24 частину домоволодіння № 8 по вул. Чапаєва в м. Одесі після смерті чоловіка [PERSON]. На 1/2 частину спадкового майна, тобто на 1/24 частину будинку свідоцтво не видавалось (а.с. 89). 4.11.2000 року [PERSON] склала заповіт, яким належну їй 1/24 частину домоволодіння заповідала синові [PERSON] та позивачу [PERSON] в рівних частках кожному (а.с. 8). В 2002 року [PERSON] тяжко захворіла, з 14.06.2002 року по 4.07.2002 року знаходилась у лікарні з діагнозом: «гостре порушення мозкового кровообігу - інсульт 12.04.2002 року, в неї був відсутній рух правої половини тіла, порушене мовлення (а.с. 11-15). Як було встановлено під час розгляду справи та ніким із сторін не було спростовано, що після виписки з лікарні [PERSON] погано себе почувала та потребувала стороннього догляду. Здійснювала догляд за нею та сплачувала комунальні послуги позивач. Данів обставини також підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON], які в судовому засіданні показали, що регулярно відвідували [PERSON], у зв'язку з чим їм відомо, що вона хворіла, ходити не могла, дуже погано розмовляла, її тяжко було розуміти. За [PERSON] доглядала [PERSON], носила їй їжу, купала її. [PERSON] згоди на продаж її майна сину не давала, грошей від нього та інших осіб вона не отримувала. Позивач суду пояснила, що в 2005, 2006 роках [PERSON] потребував у [PERSON] її паспорт для оформлення довіреності на його ім'я для одержання дублікатів документів, які він загубив, у зв'язку з чим [PERSON] видала сину [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність від 23.11.2005 року (а.с.29). Зі слів позивача, її мати [PERSON] розповіла їй, що зміст довіреності вона не розуміла, бо неграмотна та тяжкохвора, але вірила, що син плохого не зробить, а після одержання дублікатів документів поверне їй паспорт та довіреність. Однак 12.04.2006 року на ім.*я [PERSON] Виконкомом ОМР видано свідоцтво про право власності [PERSON] на 7/25 частини домоволодіння по вул. Чапаєва, 8 в м. Одесі, яке в цілому складається з двох жилих будинків літ. «А», «Г» загальною площею 177,9 кв.м., жилою площею 99 кв.м. та надвірних споруд (а.с. 10). У подальшому [PERSON] по вищезазначеній довіреності, без згоди та відома матері [PERSON], діючий від її імені, по нотаріально посвідченому договору купівлі-продажу від 21.06.2006 року продав своїй дружині [PERSON] 7/25 частини домоволодіння № 8 по вул. Чапаєва у м. Одесі (а.с. 16), власником якої була [PERSON] Про дану обставину - продаж частини будинку ні позивачу, ні матері відомо не було, а позивачу дана обставина стала відома лише після смерті її матері після звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Між іншим, 12.07.2006 року [PERSON], по нотаріально посвідченому договору купівлі-продажу продала [PERSON] 59/1000 частини домоволодіння № 8 по вул. Чапаєва в м. Одесі (а.с.17-18). Згідно до нотаріально посвідченого договору про поділ нерухомого майна, що є спільною частковою власністю, від 14.08.2007 року, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] поділили спірне домоволодіння пропорційно належним їм часткам у праві спільної власності згідно якому: [PERSON] належить 221/1000 частини; [PERSON] - 18/25 частини; [PERSON] - 59/1000 частини (а.с.50-52). Судом здійснюється складання зазначених часток, який надає суму - 1 (221/1000+18/25+59/1000). У зв*язку з чим суд робить висновок про те, що позивач фактично була позбавлена свого права на спадщину на 1/24 частину будинку після смерті батька, що надає її право на судовий захист позбавленого права. 2.02.2010 року [PERSON] померла (а.с.20), після чого відкрилась спадщина на належне їй майно, спадкоємцями за заповітом якого є її син та донька - позивач в рівних частках, тобто по 7/50 частин домоволодіння. Таким чином, судом було встановлено, що [PERSON], [INFO], малограмотна, тяжко хвора з порушенням мови, видала довіреність сину [PERSON], її зміст не розуміла, вважаючи, що сину довіреність необхідна була лише для одержання дублікатів документів, вчинила правочин під впливом помилки, яка має істотне значення. Ця помилка привела до втрати [PERSON] власності на частину домоволодіння, а [PERSON] - до втрати права на частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом матері від 4.11.2000 року. Відповідно до ст. 229 ЦК України, правочин, вчинений під впливом помилки, може бути визнаний судом недійсним. В разі визнання судом довіреності недійсною, суд визнає недійсними і інші угоди, укладені в результаті використання вказаної довіреності. Відповідач [PERSON], при укладанні угоди купівлі-продажу, виступав як представник [PERSON] і зобов'язаний був здійснювати юридичні дії в інтересах того, кого представляла, однак, судом встановлено, що [PERSON] діяв на свою користь, а отже на шкоду довірителю - [PERSON] В разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона отримала на виконання цього правочину (ст. 216 ЦК України). Відповідно до ст. 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Після смерті [PERSON], [PERSON] та [PERSON] мають в першу чергу право на спадкування за законом в рівних частках (ст. 1261 ЦК України). 23.03.2010 року позивачка подала заяву про прийняття спадщини до 3-ї ОДНК (а.с. 21-22). Оскільки під розгляду справи судом встановлено порушення спадкових прав [PERSON], тому вважає за необхідне поновити порушене право та визнати право на спадщину. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень (п. З ст. 10 ЦПК України), а суд згідно до ст. 11 п. 1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідачі не надали суду жодних доказів на підтвердження своїх доводів, не обгрунтували свої пояснення, тобто не надали суду належних доказів того, що договір купівлі-продажу укладався в інтересах власника, на вигідних для нього умовах, а також, що власник отримала грошові кошти отриманні за продаж частини домоволодіння, власником яких вона була. Таким чином, суд повно і всебічно дослідивши і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначивши юридичну природу правовідносин і закон, який їх регулює, розглянувши справу в межах позовних вимог, прийшов до обґрунтованого висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі, у зв'язку з чим довіреність та договори необхідно визнати недійсними. Оскільки рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим (ст. 213 ЦПК України), суд вважає необхідним та доцільним проаналізувати висновки суду. Представництво, засноване на волевиявленні особи, виражене в довіреності, чи представництво за довіреністю є договірним, у зв'язку з тим, що відповідно до волі особи, яку представляють, виникає представництво, визначається особистість представника, характер і межі повноваження, а також особливості змісту правовідносин між особою, яку представляють, і представником. Згідно до ст. 237 ЦК представництво це правове відношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана відповідно до наданих їй повноважень вчинити правочин від імені іншої сторони, яку вона представляє. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє, але не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, тобто представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом (ч. З ст. 238 ЦК України). Правочин є чинним (дійсним) при дотриманні таких вимог, як відповідність волевиявлення внутрішній волі суб'єкта правочину (ч. З ст. 203 ЦК України). Тому у випадку, коли воля суб'єкта правочину формувалася не вільно і не відповідала волевиявленню, правочин визнається недійсним (ст. 231 ЦК України). Згідно до ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, які вчиняються з наміром завдати шкоду іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Вказана норма забороняє зловживання правом, розрізняючи види останнього, а саме навмисне завдання шкоди іншій особі у процесі реалізації свого права та зловживання правом, пов'язане з використанням недозволених форм його реалізації, але у рамках загального дозволеного типу поведінки щодо даного права. Зловживання правом тягне за собою застосування санкції, яка передбачена у ст. 16 ЦК України, яка передбачає відмову у охороні неналежно здійснювального права. Цивільний інтерес підлягає захисту, якщо він не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України). Представник, вчиняючи правочин, не виражає власну волю, оскільки його завдання полягає в тому, щоб реалізувати волю особи, яку він представляє. Суд, давши оцінку поясненням сторін по справі та на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до обґрунтованого висновку, що твердження представника позивача є доведеними та підтвердженими, а твердження відповідачів є голослівними, непідтвердженими, у зв'язку з чим неспроможними та такими, що не спростовують висновків суду, не маючи підстав та доведеності для відмови у задоволенні позову позивачу. Ухвалюючи рішення по дійсні справі, суд забезпечує законність у сфері майнових відносин сторін, охорони інтересів суспільства, прав громадян, у запобіганні цивільним правопорушенням. Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved