Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 16.07.2008 року уклала з відповідачем договір № 003013, за яким стала набувачем невідомо чого, хоча в договорі вказано, що вона укладає договір на придбання житла. Але в ньому не сказано якого і де. Вона є шкільною вчителькою і не розуміється на сьогоденних новомодних термінах. При укладенні цього договору виходила з того, що перераховуючи щомісячно певну суму грошей, вона за обумовлений договором термін збере певну суму і зможе направити її на будівництва житла для свого сина, який є інвалідом 3 групи та його лікування. Як їй розповідали, вона зможе накопичити гроші і після спливу терміну дії договору отримати їх у повному обсязі. Відповідно до Додатку №3 до вищевказаного договору Графіку платежів та Реєстраційної картки вона повинна щомісячно сплачувати відповідачу 558 грн. 67 коп. на протязі 240 місяців. З цієї суми 416 грн. 67 коп. йде на накопичення суми, а 142 грн. щомісячно йде на витрати на координацію відповідачеві. За те, що вона стане так званим набувачем товару, з неї відповідачем було отримано 7000 грн. за укладення договору та нібито надання інформаційно-консультаційних послуг. За цей термін вона поспілкувалась зі своїми друзями і вони розяснили їй, що її просто ошукали, і що якщо вона в термін 240 місяців буде сплачувати 558 грн. 67 коп., то сплатить 134080 грн. 80 коп., а повернуть їй тільки 100000 грн., тобто вона втратить 34080 грн. 80 коп. своїх грошей. Після цього вона звернулась до відповідача з вимогою про розірвання договору і повернення їй всієї суми сплачених йому грошей. Відповідач почав розповідати про те, що у нього вкрали гроші і справа про викрадення грошей відповідача розглядається чомусь апеляційним господарським судом, що є правовим нонсенсом, бо кримінальні справи господарські суди не розглядають. Тоді вона зрозуміла, що її просто ошукують. Вона звернулась до прокуратури, але у відкритті кримінальної справи по факту ошукування їй було відмовлено. Вважає, що договір №003013 є нікчемним з моменту його укладення за таких обставин. У відповідності зі ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити чинному ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Договір укладений між нею та відповідачем не передбачений жодною нормою чинного законодавства України, бо якщо це договір позики, то відповідач повинен повернути таку ж суму грошей, яку отримав, а в цьому договорі відповідач отримує 134080 грн. 80 коп., а повертає 100000 грн. Цей договір не може бути ні банківським, ні кредитним, бо у відповідача відсутня ліцензія на проведення фінансових операцій. Якщо цей договір укладено дійсно для будівництва і отримання житла, то в ньому повинні бути вказані яке саме житло, в якому місті України воно будується, і до цього договору повинний бути доданий весь пакет необхідних документів. Тією ж ст.203 ч.5 ЦК України передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Про які правові наслідки отримання житла може йти мова, якщо в договорі не сказано яке житло, де і в який термін вона його отримає. Статтею 203 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей та якості речі, які значно знижують її цінність або можливості використання за цільовим призначенням, ч.1 ст.229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Виходячи з умов укладеного між нею та відповідачем договору вона надає відповідачеві за 240 місяців безвідсоткову позику в розмірі 134080 грн. 80 коп., а назад отримую тільки 100000 грн., що значно (на 34080 грн. 80 коп.) знижує повернену їй суму, не враховуючи суди суму в 7000 грн., яку відповідач взяв з неї тільки за укладання договору, який суттєво порушує її права. Частиною 2 ст.230 ЦК України передбачено, що сторона, яка застосувала обман, зобовязана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у звязку з вчиненням цього правочину. Вона сплатила відповідачеві суму 7000 грн., 1117 грн. 34 коп., 558 грн. 67 коп. та 11 грн. 17 коп., 7 грн. та 70 коп. для перерахування грошей на рахунок відповідача в 2008 році. Індекс інфляції за вересень-грудень 2008 року склав 104,85% із розрахунку: (1101,1 х 101,7 х 101,5 х 102,1) : 100 = 104,85. Тобто сума боргу відповідача з урахуванням суми інфляції склала: (7000 + 70 +1117,34 + 11,17 + 558,67 + 7) х 104,85% = 425,06. Подвійна сума збитків за 2008 рік складає: 425,06 х 2 = 850,13. В 2009 році сума інфляції склала 122,3% тобто сума боргу за 2009 рік відповідача склала: 8764,18 х 122,3 : 100 = 1954,41. Подвійна сума збитків за 2009 рік складає: 1954 х 2 = 3908,80 грн. Окрім цього вважає, що відповідач повинен сплатити їй у відповідності до ст.625 ЦК України відшкодування за користування чужими коштами 529 грн. 32 коп. виходячи з розрахунку: (8764,18 + 425,06 + 1954,41) х 3 : 100 :12 х 19 = 529 грн. 32 коп. Тобто сума боргу переді мною складає: 8764,18 + 529,32 + 425,06 + 1954,41 = 11672 грн. 97 коп. Окрім цього, вважає, що діями відповідача їй було нанесено моральну шкоду, бо з мене глузує все село, вона не можу спокійно пройти по селу, їй ніяково навіть перед своїми учнями. Нанесену їй моральну шкоду оцінює в 5000 грн. З урахуванням викладеного просила визнати недійсним договір №003013 від 16.07.2008 року між нею та відповідачем, стягнути з останнього на її користь сплачену за договором суму 8764 грн. 18 коп., заподіяну матеріальну шкоду в звязку з інфляцією в подвійному розмірі в сумі 4758 грн. 93 коп., суму за користування її коштами 529 грн. 32 коп. та моральну шкоду в сумі 5000 грн., а також понесені судові витрати. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, просила задовольнити останню в повному обсязі. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ФЛЖ ЛЮКСв судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив. Про день та час слухання справи повідомлявся у відповідності до ч5 ст.74 ЦКП України належним чином за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. З урахуванням зазначеного та думки позивачки, судом у відповідності до ст.ст.169,224 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.07.2008 року між ДП ФЛЖ ЛЮКС КРЕДОта [PERSON] було укладено попередній договір №003013 відповідно до п.1.1 якого ДП ФЛЖ ЛЮКС КРЕДОприймає на себе обовязок забезпечити укладення договору Про участь у системі отримання товаруміж ТОВ ФЛЖ ЛЮКСта [PERSON] у відповідності до умов цього договору, а [PERSON] приймає на себе обовязок укласти в наступному договір Про участь у системі тримання товарз Товариством з обмеженою відповідальністю ФЛЖ ЛЮКС(далі ТОВ ФЛЖ ЛЮКС) у відповідності з його умовами. Відповідно до п.2.1 цього договору [PERSON] повинна була сплатити ДП ФЛЖ ЛЮКС КРЕДОгарантійну суму, що складає договірну плату за послуги та становить 7000 грн. (а.с.11). Згідно квитанції №24 від 16.07.2008 року [PERSON] було сплачено обумовлену п.2.1 договору суму в розмірі 7000 грн. (а.с.16). 16.07.2008 року між ТОВ ФЛЖ ЛЮКСта [PERSON] було укладено договір №003013 про участь у система отримання товару відповідно до п.2.1 якого набувач ([PERSON]А.) доручає, а координатор (ТОВ ФЛЖ ЛЮКС) зобовязується за оплату надавати послуги на користь набувача, спрямовані на придбання товару, вартість та характеристика якого зазначено в реєстраційній картці, в порядку, визначеному Умовами Системи отримання товару, що є Додатком №2 до договору, а саме: сформувати Товариство Набувачів товарів, організувати процес отримання товарних сертифікатів набувачами, здійснити своєчасну оплату вартості товару на користь набувача з Фонду товариства набувачів та організувати передачу товару у власність набувач (а.с.8-9,10). Згідно квитанцій №158 від 26.08.2008 року та №84 від 13.08.2008 року позивачкою відповідно до умов договору було сплачено 1117 грн. 34 коп. авансового платежу та 558 грн. 67 коп. щомісячного платежу відповідно (а.с.17,18). В жовтні 2008 року на звернення позивачки до ТОВ ФЛЖ ЛЮКСщодо розірвання договору, товариством останній було надано відповідь, що в звязку з викраденням з рахунків компанії значної суми коштів, що належала клієнтам товариства, та, в звязку з цим, фінансової неспроможності товариства, взаєморозрахунки будуть проведені при надходженні грошей на рахунок (а.с.19). Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.ч.1,2,4,5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.216 ЦПК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Відповідно до ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Як вбачається з договору №003013 від 16.07.2008 року між сторонами фактично укладення договір про надання послуг на придбання товару. Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Разом з тим, зазначений вище договір не містить визначення конкретного товару, послуги на придбання якого повинні бути надані відповідачем, його виду, особливих властивостей, вартості, місця знаходження, строків виконання договору. Договори від 16.07.2008 року підписано від імені відповідача [PERSON] без зазначення її посади та повноважень на право укладання та підписання договорів від імені ТОВ ФЛЖ ЛЮКСта ДП ФЛЖ [PERSON]. З урахуванням зазначених вище обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний договір №003013 від 16.07.2008 року укладено без дотримання вимог ст.ст.203,207 ЦК України та останній у відповідності до ч.3 ст.215 ЦК України слід визнати недійсним, задовольнивши позовні вимоги в цій частині. В звязку з визнанням недійсним укладеного договору у відповідності до ст.216 ЦК України з ТОВ ФЛЖ Люксна користь позивачки також слід стягнути суму в розмірі 7000 грн., сплачену позивачкою за надання послуг по укладенню договору та 1117 грн. 34 коп. авансового платежу і 558 грн. 67 коп. щомісячного платежу, плачених відповідно до умов договору, а також 88 грн. 17 коп. банківської комісії, сплаченої позивачкою за перерахування вказаних вище сум на рахунок відповідача. Всього з відповідача на користь позивачки слід стягнути суму в розмірі 8764 грн. 18 коп. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на підставі ст.ст.230,625 ЦК України інфляційних та витрат за користування коштами в сумі 4758 грн. 93 коп. та 529 грн. 32 коп., відповідно, то в цій частині в задоволенні позовних вимог позивачці слід відмовити, як таких, що не ґрунтуються на законі, оскільки зазначені ст.ст.230,625 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Оскільки в ході судового розгляду позивачка не надала належних доказів щодо заподіяння їй моральної шкоди внаслідок будь-яких дій відповідача, в розумінні ст.23 ЦК України, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині також не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з ТОВ ФЛЖ ЛЮКСна користь [PERSON] слід стягнути сплачені останньою при подачі позовної заяви судовий збір в сумі 78 грн. 50 коп. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., а всього 198 грн. 50 коп. судових витрат. Також з ТОВ ФЛЖ ЛЮКСна користь держави слід стягнути недоплачений позивачкою при подачі позову судовий збір пропорційно до заявлених вимог в сумі 9 грн. 14 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial