Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-19 00:00:00

В липні 2010 р. позивач звернулася до суду з позовною заявою до директора Державного Кіровоградського сокоекстрактового заводу [PERSON], Державного Кіровоградського сокоекстрактового завощу яро визнання недійсним наказу № 8 від 26.10.2009 р. «Про зміну режиму підприємства» Державного Кіровоградського сокоекстрактового заводу; стягнення з Державного КЦииии ивдгі ного совххасстрактового заводу на її користь 235 грн. 34 коп. незаконно утриманих ирофсикнвинкх виті дів; стягнення 6233 грн. заробітної плати за час простою; стягнення з відівимдвів директора Державного Кіровоградського сокоекстрактового заводу [PERSON] на Ж користь на віднпоодування моральної шкоди 3000 грн. Вимоги мотивує тим. що вони перебуває в трудових правовідносинах з відповідачем [PERSON] Кіровоградським аиіи її, і рилоі заводом з 03.072003 р. по даний час. Наказом № 8 від 26.10.2009 р. «Про зміну режиму пциинв мства» відповідач встановив неповний робочий день для всіх працівників з оплатою праці пропорційно відпрацьованому робочому часу на термін з 01.01.2010 р. по 31.12.2010 р. Проте, що її право порушено відповідачем вона дізналась з листа державної інспекції праці від 10.06.2010 р. Із вказаним вище наказом її ніхто не ознайомлював, не запитував згоди на роботу в нових умовах праці. На даний період підприємство працює в режимі неповного робочого часу, а фактично в простої, оплата праці працівникам проводиться пропорційно відпрацьованого часу, що суперечить умовам колективного договору та ст.97 КЗпП України. Крім того, з неї незаконно утримувались підприємством щомісячно профспілкові внески. Заяви на їх утримання вона не писала, в первинній профспілковій організації ніколи не перебувала. Вважає, що саме директор підприємства [PERSON], порушуючи її законні трудові права, а саме: недоотримання нею заробітної платні, не визначеність режиму її роботи на пщприємстві, ігнорування директором організації праці, а зокрема погіршення умов її трудового договору, має відшкодувати їй моральну шкоду в розмірі 3000 грн. Під час розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги. Просить визнати недійсним наказ № 8 від 26.10.2009 р. «Про зміну режиму підприємства» Державного Кіровоградського сокоекстрактового заводу; стягнути з Державного Кіровоградського сокоекстрактового заводу на її користь 100 грн. 35 коп. незаконно утриманих профспілкових внесків; стягнути 7634 грн. заробітної плати за час простою; стягнути з відповідача директора Державного Кіровоградського сокоекстрактового заводу [PERSON] моральну шкоду в сумі 3000 грн. В судове засідання позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі - директор Державного Кіровоградського сокоекстрактового заводу [PERSON] та [PERSON] Кіровоградський сокоекстрактовий завод, їх представники в судове засідання не з»явились, про час та день слухання справи повідомлялися в установленому законом порядку, заперечень на позов не подали. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлено, що позивач з 03.07.2003 р. перебуває в трудових правовідносинах з відповідачем [PERSON] Кіровоградським сокоекстрактовим заводом. Наказом директора [PERSON] від 26.10.2009 р. № 8 «Про зміну режиму роботи підприємства» працівники підприємства переведені з 01.01.2010 р. по 31.12.2010 р. на неповний робочий час. Особисті підписи працівників про ознайомлення зі змістом наказу (попередження про зміну існуючих умов праці в бік погіршення) відсутні, що є порушенням вимог ст.ст. 32, 103 КЗпП України та ст.29 Закону України «Про оплату праці». Наказом не визначено конкретну тривалість неповного робочого часу працівників підприємства. Тобто, умови праці, зазначені в наказі значно погіршують становище праці працівників та умови трудового договору порівняно із законодавством про працю України, зміни істотних умов праці трудового договору внесені наказом № 8 в порушення процедури, передбаченої законодавством про працю, а тому є всі правові підстави, приймаючи до уваги, що позивач помилилась при формулюванні прохальної частини щодо визнання недійсним наказу, визнати незаконним та скасувати наказ № 8 від 26.102010 р. Починаючи з жовтня 2005 р. підприємство без достатніх правових підстав утримувало із заробітної плати позивача, яка не є членом профспілки та не писала заяву на їх вирахування, профспілкові внески, в розмірі 100 грн. 55 коо-, а відтак суд вважає, що вказана сума має бути повернута працівникові, оскільки в порушенні вимог ст. 42 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» буза утримана. Доказів того, що позивач є членом профспілкової організації відповідач не вві» Щодо позовних вимог позивача про сіл киш з відповідача заборгованої заробітної платні за час простою, слід зазначити, що підприємство працює в режимі неповного робочого часу, фактично в простої. Оплата праці працівникам проводиться пропорційно відпрацьованого часу, що суперечить умовам колективного договору та ст_9~ КЗпП України де вказано, що підприємства самостійно у колективному договорі ш іввшівшпь форми і систем> оплати праці компенсаційні і гарантійні виплати... ( п.5.9. «Час простою не з вини працівника оплачується у розмірах, не нижчих основної заробітної плати прашвнвна») і порушує навіть вимоги ст. 113 КЗпП України та ст.12 Закону України «Про оплату праці». Статтею 34 КЗпП України визначено, що простій - це зупинення роботи, викликане відсутюстю сци ші і¦рипиі або технічних умов, необхідних для роботи з проведенням оплати пршванивош не нижче від двох третин тарифної ставки (окладу). Про розмір основного заробітку(окладу) позивачу стало відомо тільки з квітня 2010 р. так, як відповідач на вимогу працівників, став надавати розрах>икові листи про отриману заробітну плату. Відповідно ст. 95 КЗпП України, законодавчо встановлено розмір заробітної плати за просту, некваліфіїоовану працю, нижче якої не може проводитись оплата праці, в період не забезпечення роботою оплата праці повинна проводитись в розмірі встановленої зарплати на підприємстві, але не нижче мінімальної заробітної плати встановленої в Україні. Відповідно Закону України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» від 20 жовтня 2009 р. N 1646-УІ (стаття 2), Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про [PERSON] бюджет України на 2009 рік» від 06 листопада 2009 р. N 1715-У І (п. 2), з 01.01.2010 р. - 869 грн., з 01.04.2010 р. - 884 грн. З 1 січня 2010 р. по 1 жовтня 2010 р. підприємство на якому працює позивач фактично не працювало, а тому суд погоджується із наданим розрахунком позивача щодо заборгованої їй заробітної платні за час простою в розмірі 7634 грн., яка і не була спростовано відповідачем. Згідно статті 115 КЗпП України, заробітна плата повинна виплачуватись в строк, який порушений з вини відповідача. Вимоги про стягнення з відповідача, а саме: директора Державного Кіровоградського сокоекстрактового заводу [PERSON] на користь позивача на відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн. задоволенню не підлягають, оскільки вони є безпідставними та необгрунтованими. В порядку ст. 88 ЦПК України суд стягує з Державного Кіровоградського сокоекстрактового заводу в дохід держави 51 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial