Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просить визнати недійсним змінене розміщення межових знаків розмічування в натурі меж земельної ділянки [PERSON] за адресою м.Ржищів вул..Чапаєва,71. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] під час забудови своєї земельної ділянки захватила частину проїзду загального користування, чим перешкоджає у вільному доступі до її земельної ділянки та домоволодіння. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] позовну заяву підтримали у повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представники [PERSON], [PERSON] позовні вимоги не визнали вказують на те, що земельна ділянка, якою володіє [PERSON], була приватизована при житті її тітки в 2001 році в межах зазначених в Державному акті на право користування земельною ділянкою від 13 листопада 2001 року. В подальшому успадкувавши садибу покійної тітки, [PERSON] 22 вересня 2003 року виготовила на своє ім'я Державний акт на земельну ділянку в тих же межах і розмірах якими вони були приватизовані при житті тітки [PERSON]. Також вказують на те, що в відповідності з кадастровою документацією, позивач [PERSON] ніякого відношення до земельної ділянки [PERSON] не має, так як не являється суміжним землекористувачем по відношенню до її садиби, також у [PERSON] Суд, вислухавши сторони у справі, перевіривши матеріали цивільної справи, надані сторонами докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позивачу потрібно відмовити в позові, виходячи наступних підстав. Так судом встановлено, що відповідач [PERSON], відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.08.2003 року, виданого Ржищівською міською державною нотаріальною конторою, після смерті тітки [PERSON], отримала у спадок житловий будинок та земельну ділянку біля нього розміром 0,10 га., що знаходиться у м.Ржищів, вул..Чапаєва,71. У зв'язку з успадкуванням земельної ділянки, відповідачка виготовила Державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ №112158 від 22 вересня 2003 року. Таким чином відповідачка у встановленому законодавством порядку набула права власності на вищевказану земельну ділянку. Відповідно до рішення виконавчого комітету Ржищівської міської ради №9 від 28 липня 1998 року, позивачу [PERSON] було надано та передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.1522 га в існуючих межах для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства в зв'язку з набуттям права власності на житловий будинок. Відповідно до ст..22 Земельного кодексу України в редакції 1992 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Даних про те, що позивачу [PERSON] в порядку зазначеному ст..22,23 Земельного кодексу України в редакції 1992 року , відводилась в натурі на місцевості земельна ділянка та видавався відповідний акт, позивачем до суду не подано. Таким чином судом встановлено, що позивачу після прийняття рішення виконавчого комітету Ржищівської міської ради .№9 від 28 липня 1998 року земельна ділянка в натурі на місцевості не відводилася та межі не встановлювалися, державний акт на право постійного користування в порядку визначеному ст..23 ЗК України не видавався. Також судом встановлено, що в відповідності до технічної документації по складанню державного акту на право приватної власності на земельну ділянку [PERSON] по вул..Чапаєва,71, в м.Ржищів, яка є основою при виготовленні Державного акту на землю, позивач [PERSON] не являється суміжним землекористувачем по відношенню до садиби відповідачки, дані земельні ділянки розділяє проїзд загального користування. Крім того, відповідно до Акту про відновлення в натурі меж земельної ділянки від 4 лютого 2011 року складеного TOB НВФ «Кадастр-Універсал», межі земельної ділянки [PERSON] не виходять на проїзд загального користування, а навпаки межовий знак № 3 повинен знаходитись на території (проїзд) загального користування на відстані 40 см. від існуючої межі [PERSON] Стаття 125 ЗК України визначає способи захисту прав на земельну ділянку, які здійснюються шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобіганню вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування збитків, застосування інших, передбачених законом способів. Більш того, ст. 16 ЦК України вказує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина друга вказаної статті передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Таким чином суд вважає, що вимога позивача про визнання недійсним змінене розміщення межових знаків розмічування в натурі меж земельної ділянки [PERSON] не грунтується на вимогах закону, а тому в задоволені позову відмовляє. Крім того, в порядку ст..88 ЦПК України з позивача на користь відповідача необхідно стягнути 1000 грн. судових витрат.

Outcome: approved