Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до державного підприємства Світловодський комбінат твердих сплавів і тугоплавких металів про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку та компенсації за спричинену моральну шкоду. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що вона працювала на підприємстві з 17 листопада 1983 року, 01 вересня 2010 року її було звільнено з підприємства у звязку зі скороченням чисельності штату, про що був виданий відповідний наказ. При звільненні відповідач не виплатив їй заробітну плату у сумі 11638грн. 93 коп., вихідну допомогу у сумі 1332 грн. 41 коп. та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 216 грн. 42 коп. Вважає, що у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні відповідач повинен виплатити їй середній заробіток за весь період затримки, що відповідно до розрахунку складає 4898 грн. 58 коп. Також вважає, що діями відповідача їй було спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює у 10000 грн. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, пославшись на обставини, якими позивач їх обґрунтовує та на докази, що їх стверджують, просили позов задовольнити. Відповідач до зали судового засідання не з'явився про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином надав до суду заяву у якій позовні вимоги визнає частково, а саме заборгованість по заробітній платі у сумі 11638грн. 93 коп., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 216грн. 42 коп. та вихідну допомогу у розмірі 1332 грн. 41 коп. В решті позову просить відмовити посилаючись на те що підприємство знаходиться на стадії банкрутства. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши докази суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка працювала на ДП «СКТС і ТМ» з 17 листопада 1983 року по 01 вересня 2010 року. Станом на 01 вересня 2010 року підприємство заборгувало позивачці заробітну плату у розмірі 11638 грн. 93 коп. Суму заборгованості по заробітній платі відповідач визнав у повному обсязі. Крім цього відповідач не заперечує, що [PERSON] не сплачена вихідна допомога у розмірі 1332 грн. 41 коп. та компенсація за невикористану відпустку у розмірі 216 грн. 42 коп. Беручи до уваги вказані обставини, суд вважає, що позов у цій частині підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди суд виходить з того що відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тобто для покладення на власника або уповноваженого ним органу відповідальності відповідно до ст. 117 КЗпП України закон вимагає наявності вини власника або уповноваженого ним органу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Судом встановлено, що з [PERSON] не був проведений остаточний розрахунок в день її звільнення, тобто 01.09.2010 року. Відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про відсутність його вини у затримці розрахунку при звільненні [PERSON] Беручи до уваги зазначені обставини суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача в частині покладання на відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, а саме стягнення заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню, за період з 01 вересня 2010 року по день ухвалення рішення 21 грудня 2010 року виходячи із середнього заробітку 1332 грн. 41 коп. (а.с.12), що відповідно до розрахунку позивача складає грн. 4898 грн. 58 коп. Із змісту ст. 237-1 КЗпП України вбачається, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні встановлено, що у звязку із затримкою розрахунку при звільненні позивачка зазнала моральних страждань, що супроводжувалось потребою у докладанні додаткових зусиль для організації свого життя, проте розмір моральних страждань у їх грошовому виразі суд вважає значно завищеним і переконаний, що достатньою компенсацією її моральних страждань буде сума 500 грн. На підставі викладеного та ст.ст. 116, 117, 237 КЗпП України,

Outcome: partial