Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-06 00:00:00

В листопаді 2008 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із позовною заявою до Миколаївської міської Ради, в якій просили суд визнати за ними право власності на земельну ділянку площею 0,084 га по вул. Березовій, 53 в м. Миколаєві та зобовязати Управління Держкомзему в м. Миколаєві погодити технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту, що посвідчує право спільної часткової власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по вул. Березовій, 53 в Корабельному районі м. Миколаєва, та видати державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку. Ухвалою суду від 07 червня 2011 року за заявою позивачів в частині визнання права власності на земельну ділянку позов залишено без розгляду у звязку з набуттям права власності. В судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги в частині зобовязання Управління Держкомзему м. Миколаєва вчинити певні дії та просили задовольнити. В обґрунтування позову позивачі вказували, що 23 вересня 1992 року помер їх син - [PERSON], після смерті якого позивачі успадкували земельну ділянку, розташовану по вул. Березова, 53 в м. Миколаєві. Після звернення до Управління Держкомзему м. Миколаєва із питанням оформлення державного акту на зазначену земельну ділянку, позивачам було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. Третя особа, яка заявила самостійні вимоги, - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, вказуючи на те, що рішенням Миколаївської міської Ради № 13/68 від 04 липня 2007 року йому був наданий дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки з метою передачі її у власність. Стверджував, що відповідачі неправомірно успадкували спірну земельну ділянку. Крім того, [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просив суд визнати недійсним свідоцтво від 13.08.2008 року про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку, скасувати наказ начальника Управління Держкомзему у м. Миколаєві від 15.09.2008 року № 16-в щодо скасування умови відведення спірної земельної ділянки [PERSON], визнати незаконним та скасувати рішення X сесії XXI скликання народних депутатів Жовтневого району Миколаївської області від 31.01.1992 року в частині виділення в довічне спадкове володінню 840 кв.м. землі [PERSON] у звязку з відсутністю правових підстав. Представник відповідача - Миколаївської міської ради в судовому засіданні первісний позов визнав, не заперечував проти його задоволення; зустрічний позов [PERSON] А_В. Не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Представник третьої особи - Управління Держкомзему м. Миколаєва в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити, вказуючи на те, що позивачі вже є власниками спірної земельної ділянки. Вказував, що померлий [PERSON] отримав спірну земельну ділянку у встановленому законом порядку. Стверджував, що вимоги [PERSON] необгрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню Представник Жовтневої районної ради Миколаївської області в судовому засіданні вимоги [PERSON] не визнав, вказуючи на безпідставність позову. Представник Першої державної нотаріальної контори в судовому засіданні позов [PERSON] не визнала, мотивуючи це тим, що позивачі [PERSON] та [PERSON] у встановленому законом порядку успадкували спірну земельну ділянку. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] є безпідставним з огляду на наступне. Судом встановлено, що 23 вересня 1992 року помер [PERSON], після смерті якого позивачі успадкували земельну ділянку, площею 0,084 га для індивідуального житлового будівництва, розташовану по вул. Березова, 53 в м. Миколаєві, на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом №№ 1-822, 1-824 від 13.08.2008 року. Звернувшись до Управління Держкомзему м. Миколаєва із питанням оформлення державного акту на зазначену земельну ділянку, позивачам було відмовлено на підставі Постанови Верховної Ради України від 13 березня 1992 р. № 2200 «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» та запропоновано звернутися до міської ради для отримання дозволу. Міська рада відповіла їм про необхідність звернутися до суду для визнання за ними права власності на земельну ділянку, оскільки воно не оформлено . Разом з тим, вбачається, що позивачі є власниками спірної земельної ділянки, але не можуть розпорядитися нею, оскільки не можуть оформити державний акт на право приватно: власності на спірну земельну ділянку. Відповідно до ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Зміст права власності на землю полягає в тому, що власнику в повному обсязі належать три види правомочностей, тобто право володіти, користуватися і розпоряджатися земельною ділянкою. Право приватної власності на землю означає, що певна конкретно визначена на місцевості земельна ділянка належить певному конкретно визначеному громадянинові або юридичній особі (заснованій на власності громадянина, групи громадян). Згідно ч.І ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема прийняття спадщини (п. «в») Таким чином, у сенсі положень п. «в» ч.І ст.81 ЗК України позивачі є власниками спірної земельної ділянки. Відповідно до ч.4 ст.86 ЗК України право спільної власності на землю посвідчується державним актом на право спільної приватної власності на землю із зазначенням в акті осіб,які співвласниками. Строки звернення до компетентних органів з питання видачі державних актів діючим Земельним Кодексом України не передбачені. Відсутність державного акту не позбавляє особу права власності на земельну ділянку. Однак наявність такого акту є обов'язковою у разі розпорядження земельною ділянкою, відчуженням шляхом продажу, дарування, обміну, заповідання, передачі в оренду тощо. Право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном та може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його дійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або оомежена у його здійсненні лише у випадках, і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, вбачається, що відповідачі за первісним позовом неправомірно відмовляють позивачам в оформленні державного акту на спірну земельну ділянку, а тому первісний позов підлягаю задоволенню. В задоволенні позовної заяви [PERSON] необхідно відмовити, оскільки його вимоги нічим не обґрунтовані та обставини, на які він посилається, не відповідають дійсним обставинам справи. Так, посилання [PERSON] на порушення його законних прав на приватизацію спірної земельної ділянки суд сприймає критично, оскільки ця земельна ділянка не перебуває у його користуванні, а знаходилась з 10 липня 1992 року у володінні Же пала І.М., а після його смерті - у його спадкоємців - позивачів у справі згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 серпня 2008 року. В частині скасування рішення X сесії XXI скликання народних депутатів Жовтневого району Миколаївської області від 31.01.1992 року в частині виділення в довічне спадкове володіння 840 кв.м. землі [PERSON] у звязку з відсутністю громадянства України, [PERSON] помилково вважає щодо відсутності правових підстав для її виділення [PERSON], оскільки останній був зареєстрований у м. Миколаєві [ADDRESS] з 16.06.1979 року по день смерті - 23.09.1992 року. Щодо вимог в частині визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування наказу начальника начальника Управління Держкомзему у м. Миколаєві від 15.09.2008 року № 16-в щодо скасування умови відведення спірної земельної ділянки [PERSON], суд вважає ці вимоги [PERSON] також необгрунтованими, оскільки позивачі за первісним позовом в законному порядку отримали спірну земельну ділянку у спадщину, та підстав для визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, виданих на імя позивачів, суд не вбачає. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. [PERSON] в порушення зазначених приписів не довів суду підстав свого позову.

Outcome: approved