Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-22 00:00:00

Головний лікар комунальної установи «Обласна психіатрична лікарня» звернувся до суду із заявою, в якій просить вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], посилаючись на те, що з остання з 1975 року страждає на параноїдну шизофренію, багаторазово лікувалася у психіатричному стаціонару захворювання перебігає у клінічній картині. Інвалід другої групи. Після виписки лікування не приймала, до психіатрів не зверталась. Напередодні госпіталізації протягом місяця була збуджена, роздратована, по ночах турбувала сусідів гучним криком, розмовляла сама з собою, викидала речі з балкону, стверджувала, що це не її речі, що їх підмінили, забувала виключати газ та воду, затопила сусідів з нижчих поверхів, не відкривала нікому двері, не впускала лікаря в квартиру, стала агресивною до сусідів та сестри. Останню було оглянуто 16.11.2010 року вдома психіатром швидкої допомоги СБ №9, що встановив у неї тяжкий психічний розлад, через який хвороба небезпечна для неї та для оточуючих, та видав направлення на госпіталізацію в психіатричну лікарню в примусовому порядку. Того ж дня [PERSON] було госпіталізовано. 17.11.2010 року [PERSON] було оглянуто комісією лікарів-психіатрів, яка встановила, що хвора страждає на тяжкий психічний розлад у формі хронічного маячного розладу і внаслідок хвороби не може забезпечити свої основні потреби, а також існує висока ймовірність скоєння нею суспільно небезпечних дій. Тому її госпіталізація у психіатричну лікарня в примусовому порядку була доцільною. У судовому засіданні представник психіатричного закладу-лікар-психіатр [PERSON] доводи заяви підтримала з підстав, викладених в ній, та просила суд задовольнити заяву. Прокурор дану заяву також підтримав та просив суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. [PERSON] заперечувала проти її примусової госпіталізації, а її законний представник [PERSON] наполягав на цьому, пояснюючи, що хвора останнім часом веде себе неадекватно та небезпечно для оточуючих. Суд, заслухавши пояснення представника заявника-лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], її законного представника [PERSON], думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів, [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі хронічного маячного розладу і внаслідок хвороби не може забезпечити свої основні потреби, а також існує висока ймовірність скоєння нею суспільно небезпечних дій. Тому її госпіталізація у психіатричну лікарня в примусовому порядку була доцільною. Надані суду пояснення представника заявника, яка за фахом є лікарем-психіатром [PERSON], законного представника [PERSON], дані медичної карти стаціонарного хворого, оглянуті у судовому засіданні, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved