Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-20 00:00:00

25 жовтня 2010 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В заяві послалося на таке. 06 вересня 2007 року між Банком та відповідачем укладено строковий кредитний договір про надання кредитних коштів на купівлю автомобіля і проведення супутніх виплат у розмірі 85047грн. з місячною ставкою 0.75% на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячною винагородою - 0.50% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля (56300грн.), строком по 05 вересня 2014 року з місячним платежем у сумі 1298грн.80коп. з прийняттям позичальником зобовязання сплати відсотків у розмірі 3.0% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідач прийнятих зобовязань не виконав. Станом на 27 вересня 2010 року заборгованість склала 127599грн.48коп., з яких: 63057грн.64коп. заборгованість за кредитом, 33131грн.63коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, 4904грн.36коп. заборгованість по комісії, 19953грн.49коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором, 500грн. та 6052грн.36коп. фіксована частина та процентна складова штрафу відповідно. У ході судового розгляду представник позивача позовні вимоги підтримала на суму заборгованості у 55704грн.20коп. складовими: по кредиту - 3780грн.78коп., по процентам 40822грн.74коп., по пені 7723грн.57коп., по комісії 3377грн.11коп.. При цьому вказала, що для проведення розрахунків облікована сума, фактично надана банком для придбання транспортного засобу та платежів за супутніми договорами. Кредитний договір є чинним до часу проведення повного розрахунку за банківською позикою та відсотками за користування, іншим, передбаченим договором, платежам. Часткове погашення заборгованості відбулося за продажу заставного майна автомобіля 22 листопада 2010 року за 31142грн. Відповідач позов не визнав. Ствердив, що за неможливості виконання прийнятих зобов»язань та на вимогу колекторського агентства у лютому 2009 року передав за нотаріально посвідченою довіреністю право працівнику банку на продаж заставного автомобіля і фактично передав його за актом. За усного підтвердження достатності відшкодування надалі до установи банку не звертався та будь-яких повідомлень від відповідача про наявність простроченої заборгованості не отримував. Дослідивши докази, суд прийшов до наступного. 06 вересня 2007 року між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір, за яким банк зобов»язався надати позичальнику - відповідачу по справ: кредитні кошти на строк з 06 вересня 2007 року по 05 вересня 2014 року включно у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 85047грн. на наступні цілі: 56300гр:-; на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також 34грн. для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, на сплату страхових платежів за договорами страхування транспортного засобу і особистого страхування, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 4504грн., у розмірі 23646грн. на сплату страхових платежів за пролонгації таких договорів, з: сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0.75% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0.50% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля. Відповідач прийняв зобов»язання внесення щомісячно платежу у сумі 1298грн.80коп. для погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді. Позивачем зобов»язання по договору виконано перерахуванням коштів на оплату вартості транспортного засобу, страхових платежів, фінансової, винагороди. Відповідач прийнятих зобов»язань не дотримав. Станом на 06 липня 2008 року мало місце прострочення платежів, останній з яких проведено 29 серпня 2008 року. 22 листопада 2010 року проведено списання заборгованості на суму 31142грн. за продажем предмету застави. На час розгляду спору означений кредитний договір є чинним, і відповідне п.5.3 припинення дії договору здійснюється згідно чинного законодавства. Статтею 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Станом на 22 листопада 2010 року заборгованість платежів складає 55704грн.20коп., з яких по кредиту - 3780грн.78коп., відсоткам 40822грн.74коп., пеня - 7723грн.57коп., по комісії-3377грн. 11коп. На підставі викладеного, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини, які виникають із зобов»язального права кредитному договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та. вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув сум; позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу, яка визначає, що боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов»язання, а боржник, як,-, прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням відсотків, розмір яких встановлено договором. Враховуючи, що відповідач порушив умови кредитного договору, строк повернення позики не дотримує, позикодавець несе втрати матеріального характеру, суд вважає, що позовна заява є обгрунтованою і підлягає задоволенню на підставі ст.ст. 525, 526,1050 ч.1 ЦК України в частині стягнення заборгованості за основною сумою, відсотками за користування нею та щодо комісії. Статтею 616 ч.2 ЦК України визначено, що суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов»язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Суд при цьому приймає до уваги, що відповідно до принципів розумності і справедливості на кредитора покладається обов»язок вживати необхідних заходів щодо зменшення розміру збитків, завданих йому порушенням зобов»язання. Тоді, як у ході судового розгляду справи встановлено, що при виникненні заборгованості у червні 2008 року і припиненні платежів у серпні 2008 року, Банк обмежився вилученням транспортного засобу ще у лютому 2009 року, який фактично продано у листопаді 2010 року. При цьому відповідач не повідомлявся про неможливість реалізації за відсутності покупців, чого позивач не довів допустимими доказами, та взагалі не ставився до відома про наявність заборгованості. Невиконання кредитором вищезазначеного обов»язку суд приймає підставою для зменшення розміру неустойки від заявленої суми до 223 грн. Відповідно до ст.ст.81,88 ЦПК України суд покладає на відповідача обов'язок відшкодування стороні позивача понесених при подачі позову судових витрат, розмір яких підтверджено документально, пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 530грн.48коп.

Outcome: approved