Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-09 00:00:00

У грудні 2010 р. позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача Державної академії житлово-комунального господарства про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 4297,72 грн., зобовязання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що він перебував з відповідачем у трудових відносинах, працював проректором з адміністративно-господарської роботи, а з 01.11.2010 р. наказом ректора був звільнений згідно ст. 40 п. 4 КЗпП України за прогул 24 жовтня 2010 р. протягом робочого дня. Позивач вважає звільнення незаконним, тому просить поновити його на роботі. На стадії розгляду до участі у справі було залучено у якості третьої особи [PERSON] У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача Державної академії житлово-комунального господарства та, одночасно, третьої особи [PERSON] проти позову заперечував, посилаючись на те, що звільнення позивача було проведене з дотриманням вимог трудового законодавства, а тому немає правових підстав для поновлення його на роботі. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача та, одночасно, третьої особи, оголосивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] наказом ректора Державної академії житлово-комунального господарства [PERSON] № 219 від 13.07.2009 р. був прийнятий на посаду проректора з адміністративно-господарської роботи з оплатою згідно штатного розкладу з 13.07.2009 р. (а. с. 68). Наказом № 414 від 01.11.2010 р. «Про звільнення з роботи», [PERSON] проректора з адміністративно-господарської роботи звільнено з 01.11.2010 р. згідно ст. 40 п. 4 КЗпП України за прогул 24.10.2010 р. протягом робочого дня (а. с. 89). Підставою звільнення став акт «про невихід на роботу» від 24.09.2010 р., пояснювальна записка [PERSON] (а. с. 78, 81). Також наказом № 414/1 від 01.11.2010 р. була виправлена технічна помилка, було зазначено, що позивача звільнено за прогул 24.09.2010 р. (а. с. 90). Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно положень п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Судом було встановлено, що 24.09.2010 р. позивач [PERSON] звертався за медичною допомогою в Центральну районну поліклініку Печерського району. Лист непрацездатності не видавався, так як хворий відмовився. Зазначене підтверджується випискою з амбулаторної карти хворого [PERSON] від 27.09.2010 р. (а. с. 28) та амбулаторною картою (а. с. 15). Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний лист (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність. З боку відповідача не доведено умислу позивача на прогул 24.09.2010 р. Акт про відсутність [PERSON] на роботі не містить дані про неповажність його відсутності на роботі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що звільнення [PERSON] є незаконним та, як наслідок, наказ № 414 від 01.11.2010 р. є незаконним та підлягає скасуванню. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. З огляду на це, позивача слід поновити на роботі. Крім того, згідно ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Середній заробіток визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи. Як вбачається з довідки про доходи № 185 від 31.10.2010 р., нарахована заробіна плата позивача за один місяць становить 3300,00 грн. (а. с. 32). (3300,00 + 3300,00) / 2 = 3300,00 грн. 3300,00 грн./23 робочі дні = 143,48 грн. 143,48 грн.* 3 дні (4, 5, 6 січня 2011 р.) = 430,44 грн. 3300,00 грн. (листопад) + 3300,00 грн. (грудень) + 430,44 грн. (3 дні січня) = 7030,44 грн. Таким чином середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.11.2010 р. по 10.01.2011 р. становить 7030,44 грн. Зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Разом з тим, позивачем заявлена вимога про відшкодування моральної шкоди, яка полягає в душевних та фізичних стражданнях, повязаних з переживаннями, що призвело до порушення його нормального життя та праці. Моральну шкоду позивач оцінює в 10000,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За правилом ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У даному випадку обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Однак позивач не довів факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не довів суду за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) відповідача вони заподіяні. З огляду на вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню. Також з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 70,30 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн. Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення [PERSON] на роботі на посаді проректора з адміністративно-господарської роботи Державної академії житлово-комунального господарства та щодо присудження [PERSON] виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, в сумі 3300,00 грн. На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 79, 88, 209, 212-215, 367 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial