Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів, у якому просила визнати недійсним договір дарування 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що розташований в м. Миколаєві по вул. 68-ми Десантників, 31 та був укладений 1.12.2004року між [PERSON] та [PERSON], яка померла 22.05.2010року та визнати дійсним договір купівлі-продажу, який фактично був укладений між нею та [PERSON]. Ухвалою суду від 9.11.201 Ороку до участі у справі в якості третіх осіб були залучені приватний нотаріус ММНО [PERSON] та співвласники [PERSON] і [PERSON]. У судовому засіданні позивач, його представник вимоги позову підтримали, посилаючись на обставини, які викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 9.11.2010року вимоги позову визнала та пояснила, що замість договору дарування між нею та позивачем був укладений договір купівлі- продажу. У судове засідання не з'явилася, надала заяву з проханням закінчити розгляд справи за її відсутністю. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні вимоги позову визнав. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, про дати слухання справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Треті особи у судове засідання також не з'явилися, заяв про бажання взяти участь при розгляді справи суду не надали. Ухвалою суду справа розглянута за відсутністю осіб, які не з'явилися, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із пояснень сторін та показань свідків [PERSON] і [PERSON], третя особа [PERSON], якій є сином позивача [PERSON], у період з 2002року по травень 201 Ороку проживав однією родиною без реєстрації шлюбу з [PERSON] в кімнаті жіночого гуртожитку вчителів по вул. М. Василевського, 59 в м. Миколаєві. За період їх сумісного проживання виникло питання про необхідність залишення кімнати в гуртожитку як сімейної пари. Виходячи з чого позивач [PERSON] вирішила придбати житло, яке надати для проживання сину та його співмешканці. Відповідно до показань свідків [PERSON] та [PERSON], що підтверджено поясненнями позивача та відповідача [PERSON], позивач [PERSON] у 2004році звернулася до агентства з купівлі-продажу нерухомості для придбання квартири за свої кошти. Після проведення пошуку житла, яке відповідало вимогам позивача та її сина, останні вирішили придбати 1/4 частину житлового будинку, який належав відповідачу [PERSON] та був виставлений на продаж. Але у зв'язку з відсутністю одного з співвласників будинку, сторони вирішили укласти договір дарування. Позивач [PERSON] сподіваючись на те, що [PERSON] буде проживати з її сином, вирішила оформити договір дарування на її ім'я. Як вбачається з наданих до суду копії договору дарування за Р.№4526 та розписки від 30.11.2004року на ім'я позивача, 1.12.2004року [PERSON] придбала безоплатно у власність належну на праві власності відповідачу [PERSON] % частину житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що розташований в м. Миколаєві по вул. 68-ми Десантників, 31, за яким відповідач попереднє отримала кошти від позивача [PERSON] в сумі 7500доларівСША. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON]М за реєстровим №4526 і зареєстровано в КП ММБТІ. Згідно до пояснень позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] останні фактично уклали між собою договір купівлі-продажу, виконав за ним усі умови, в тому числі відповідач отримала за передану позивачу у власність частину житлового будинку обумовлену суму. Відповідно до наданої до суду фотокопії спадкової справи №664/2010 обдарована [PERSON] померла 22.05.201 Ороку та після її смерті єдиними спадкоємцями за законом є її батьки - відповідачі [PERSON] та [PERSON], з яких тільки мати звернулася у встановленому порядку і3 заявою до держнотконтори. За удаваним правочином відповідно до статті 235 ЦК України сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відмінну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але ні ті, що випливають зі змісту правочину. Тому згідно до норм статей 655, 656, 657, 691, 692, 717, 720 ЦК України договір дарування якій був умисно укладений між відповідачем [PERSON] та померлою [PERSON] є удаваним з метою приховати інші правовідносини, які склалися між [PERSON] та позивачем [PERSON] по вчиненню договору купівлі-продажу з того ж самого предмету. Зміст, умови, предмет та форма фактично вчиненого договору купівлі-продажу між [PERSON] і [PERSON] відповідають нормам закону, які регулюють цей правочин. На підставі викладеного, у відповідності зі ст. ст. 235, 655-657 ЦК України, суд приходить до висновку, що договір дарування слід визнати недійсним, оскільки він є за своєю правовою природою удаваним правочином, якій був укладений з метою приховати договір купівлі-продажу, який був вчинений між позивачем та відповідачем [PERSON]. У зв'язку з виконанням сторонами за фактичним договором купівлі-продажу усіх суттєвих умов, суд вважає, що для його визнання дійсним усі визначені законом правові підстави. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно зі ст. ст. 81, 84, 88 ЦПК України судові витрати сплачені при подачі позову.

Outcome: approved