Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-16 00:00:00

У вересні 2009 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу та розподіл спільного майна подружжя, посилаючись на те, що з листопада 2004 року він став проживати однією сімєю і вести спільне господарство з [PERSON] в с. Білогородка, Києво-Святошинського району, Київської області, не перебуваючи з нею в зареєстрованому шлюбі. З того часу [PERSON] набула у власність на підставі Державного акта серії ЯБ № 143576 від 14 вересня 2005 року земельну ділянку площею 0,161 га, яка знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Новоселиця, 48. Після цього за пропозицією [PERSON] він за власний рахунок побудував на вищевказаній земельній ділянці жилий будинок загальною площею 240 кв.м. У звязку з тим, що земельна ділянка згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку належить [PERSON], то всі дозволи на будівництво даного будинку та інші документи з приводу цього були оформлені на її імя. Весь період їхнього спільного проживання [PERSON] не дбала про матеріальне забезпечення їхньої сімї, про це турбувався лише він, у будівництво будинку не вкладала ні коштів, ні фізичних зусиль, вважаючи, як згодом він довідався, що він і так їй буде належати. Від цього незареєстрованого шлюбу у нього з [PERSON] дітей немає. На даний час вони вирішили припинити спільне проживання. Практично все майно, що набуто ними під час спільного проживання, розподілено між ними добровільно, але до цього часу не вирішено питання добровільного розподілу зазначених спірних земельної ділянки та жилого будинку. З незрозумілих причин [PERSON] наполегливо вказує, що майнових претензій у них один до одного не може бути, так як земельна ділянка і будинок належить лише їй. Нещодавно він дізнався, що вона має намір продати спірну земельну ділянку та жилий будинок з метою вирішити свої фінансові проблеми. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Тому, так як ніяких договорів між ними про майно не було укладено, спірні земельна ділянка і жилий будинок, які були набуті під час їхнього спільного проживання, належать їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до вимог ст. ст. 60, 70 Сімейного кодексу України його частка в праві власності на спірну земельну ділянку складає ? частину. Факт їхнього з [PERSON] спільного проживання сімєю, а також те, що він один за свої кошти утримував сімю та будував спірний будинок, можуть підтвердити свідки. Також те, що він один займався будівництвом будинку і його фінансуванням, підтверджується доданими до позовної заяви договорами та бухгалтерськими документами про оплату за будівельні матеріали, обладнання та виконання будівельно-ремонтних і монтажних робіт. Враховуючи викладене, [PERSON] просив встановити факт проживання його, [PERSON], і [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу з листопада 2004 року по даний час, визнати за ним право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,161 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Новоселиця, буд. 48, визнати за [PERSON] право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,161 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Новоселиця, буд. 48, визнати за ним право власності на ? частин жилого будинку площею 240 кв.м., який знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Новоселиця, буд. 48, визнати за [PERSON] право власності на ? частину жилого будинку площею 240 кв. м., який знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Новоселиця, буд. 48, а також понесені судові витрати. У листопаді 2009 року [PERSON] подав суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій зазначав, що 23 вересня 2009 року [PERSON] зламала замок на вхідних дверях будинку і встановила новий замок в дверях, внаслідок чого він був змушений входити до будинку через двері гаража. 21 жовтня 2009 року [PERSON] під час його відсутності замінила замок ще й на дверях гаража, у звязку з чим він був позбавлений будь-якої можливості заходити до будинку та користуватися ним. В будинку знаходиться їхнє з [PERSON] спільне майно: пральна машина, телевізор, відеомагнітофон, меблі та інше, а також його особисте майно: одяг, головні убори, взуття та інше майно, якими він в даний час не може користуватися. Незважаючи на неодноразові звернення до дільничного інспектора міліції, [PERSON] продовжує перешкоджати йому користуватися вказаним жилим приміщенням і його особистими речами. Іншого жилого приміщення він не має. Враховуючи викладене, [PERSON] просив встановити факт проживання його, [PERSON], і [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу з листопада 2004 року по даний час, визнати за ним право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,161 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Новоселиця, буд. 48, визнати за [PERSON] право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,161 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул.Новоселиця, буд. 48, визнати за ним право власності на ? частин жилого будинку площею 240 кв.м., який знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Новоселиця, буд. 48, визнати за [PERSON] право власності на ? частину жилого будинку площею 240 кв.м., який знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Новоселиця, буд. 48, вселити його в будинок № 48 по вул. Новоселиця, с. Білогородка, Києво-Святошинського району, Київської області, зобовязати [PERSON] не чинити йому перешкод у користуванні жилим приміщенням в будинку № 48 по вул. Новоселиця, с. Білогородка, Києво-Святошинського району, Київської області, а також стягнути понесені судові витрати. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 січня 2011 року на підставі вимог ст. ст. 151, 152 ЦПК України накладено арешт на земельну ділянку площею 0,161 га, кадастровий номер: 3222480401010510015, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка. вул. Новоселиця, 48, що належить [PERSON] на праві приватної власності, та жилий будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Новоселиця, 48, що належить [PERSON] на праві приватної власності. У червні 2011 року [PERSON] подав суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій просив встановити факт проживання його, [PERSON], та [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу з листопада 2004 року по вересень 2009 року, визнати за ним право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,161 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Новоселиця, 48, визнати за ним право власності на ? частин жилого будинку площею 240 кв.м., який розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Новоселиця, 48, а також стягнути з [PERSON] на його користь понесені судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники позов підтримали та просили його задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представники позов не визнали та заперечували проти його задоволення. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними під час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно вимог ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею ( ним ) проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Судом встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 143576 від 14 вересня 2005 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,161 га, яка розташована за адресою: с. Білогородка, вул. Новоселиця, 48, цільове призначення земельної ділянки-будівництво, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Рішенням виконавчого комітету Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 25 жовтня 2005 року „Про погодження будівництва житлового будинку по вул. Новоселиця, 48 в с. Білогородка вирішено погодити [PERSON] будівництво житлового будинку по вул. Новоселиця, 48 в с. Білогородка за типовим проектом А-6 на 4 кімнати, житловою площею 86 кв. м., загальною-169 кв.м.; зобовязано [PERSON] одержати у головного архітектора району паспорт на забудову, будівництво житлового будинку проводити за обраним проектом; попередити [PERSON], що будівництво без належно затвердженого проекту або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил вважається самовільним і тягне за собою наслідки, передбачені ст. 105 ЦК України. 24 червня 2010 року [PERSON] видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на будинок № 48 по вул. Новоселиця, Києво-Святошинського району, Київської області на підставі рішення виконкому Білогородської сільської ради від 26 січня 2010 року № 7/4. У своїй позовній заяві [PERSON] просив встановити факт його проживання з [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу з листопада 2004 року по даний час, посилаючись на те, що з листопада 2004 року він з відповідачкою [PERSON] став проживати однією сімєю і вести спільне господарство, при цьому не перебуваючи з нею в зареєстрованому шлюбі за адресою: с. Білогородка, вул. Новоселиця, 48 та за адресою: с. Білогородка, вул. 50-річчя Жовтня, 33. Як зазначив позивач [PERSON] він разом із [PERSON] проживали у жилому будинку її матері [PERSON] за адресою: с. Білогородка, вул. 50-річчя Жовтня, 33, вели спільне господарство і у листопаді 2005 року розпочали будувати будинок по вул. Новоселиця, 48 у с. Білогородка, Києво-Святошинського району, Київської області, який був збудований за його власні кошти. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечувала факт проживання з [PERSON] з 2004 року однією сімєю, як чоловіка і жінки, що не перебувають у зареєстрованому шлюбі, пояснивши, що вона з позивачем ніколи разом не проживали, спільного господарства не вели ні за адресою: с. Білогородка, вул. Новоселиця, 48, ні за адресою: с. Білогородка, вул. 50-річчся Жовтня, 33. Як зазначала відповідачка [PERSON] вона одноособово отримала земельну ділянку площею 0,161 га, яка розташована за адресою: с. Білогородка, вул. Новоселиця, 48, цільове призначення земельної ділянки-будівництво, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, і стала її власником на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 143576 від 14 вересня 2005 року. Будівництво будинку по вул. Новоселиця, 48 у с. Білогородка побудовані за її кошти, вона ж домовилась з [PERSON], що той буде прорабом на будівництві її будинку, організовуватиме роботу з працівниками на будівництві та пообіцяла за його роботу сплатити йому винагороду в розмірі 10% від вартості будинку після завершення його будівництва, а тому він на своє імя укладав договір підряду, оформляв квитанції на придбання будівельних матеріалів на своє імя, придбавав будівельні матеріали за їхньою домовленістю за надані нею кошти. В судовому засіданні свідок [PERSON] дав показання, що з 1996 року він знає позивача у справі [PERSON] Однак він не знає за чиї кошти будувався будинок № 48 по вул. Новоселиця в с. Білогородка. Свідок не знає чи позивач і відповідачка разом відпочивали та не бачив чи піклувався [PERSON] про її сина [PERSON], міг приїздити до [PERSON] три рази на тиждень, однак [PERSON] не бачив, зі слів позивача [PERSON] відповідачка була на роботі, всього один раз свідок приходив в гості, де бачив [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні свідок [PERSON], яка доводиться матірю [PERSON], суду пояснила, що її син та [PERSON] вели себе як подружжя, приходили до неї, приїздили на машині. Однак коли вона приходила до свого сина у будинок № 48 по вул. Новоселиця у с. Білогородка, який, як зазначила свідок [PERSON], був побудований за надані нею синові кошти, вона бачила в будинку тільки меблі і особисті речі, які належали її синові [PERSON], речей [PERSON] у даному будинку вона не бачила, коли приходила в будинок, то син їй казав, що [PERSON] немає, тому що вона знаходиться на роботі. Також коли була на святкуванні дня народження свого сина в новому будинку № 48 по вул. Новоселиця в с. Білогородка, то були присутні знайомі її сина, [PERSON] та її родичів не було. У будинку були меблі, посуд, ліжко, належні її сину [PERSON], речей [PERSON] вона не бачила. Свідок [PERSON] також зазначила, що на святкуванні дня народження в [PERSON], її сина і матері вона ніколи не була. [PERSON] не бачила, як проводились розрахунки з будівельниками на будівництві будинку, вона також не бачила, чи проявляв увагу та турботу її син відносно сина [PERSON], свідок не знає з якого часу та по який рік її син [PERSON] проживав з [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона проживала у другій частині будинку № 33 по вул. 50-річчя Жовтня у с. Білогородка, Києво-Святошинського району, в іншій частині даного будинку проживали [PERSON], її мати та син [PERSON] В будинку [PERSON], який належить її матері, свідок бувала протягом дня неодноразово. З 2004 року [PERSON] і [PERSON] разом не проживали, спільного господарства не вели, [PERSON] проживала в даному будинку тільки з своєю матірю [PERSON] та сином [PERSON] Свідок бачила, як [PERSON] приїздив до [PERSON] та вони зустрічалися, [PERSON] був як гість два рази у сина [PERSON] на святкуванні дня народження. Подробиці будівництва жилого будинку № 48 по вул. Новоселиця в с. Білогородка свідок не знає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає по сусідству з [PERSON] і свідок ніколи не бачила, щоб [PERSON] проживав з [PERSON] разом, з 2004 року по 2009 року вона не бачила ніколи [PERSON] та [PERSON] разом, в будинку № 33 по вул. 50-річчя Жовтня в с. Білогородка проживали тільки [PERSON], її син [PERSON] та мати [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] ніколи не проживав разом з ним та його матірю [PERSON] та не надавав їм ніякої допомоги, приходив до них додому з питань зясування робіт на будівництві нового будинку. Його мати [PERSON] та він ніколи не проживали в [INFO]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала показання, що вона живе з дочкою [PERSON] та внуком увесь час за адресою: с. Білогородка, вул. 50-річчя Жовтня., 33, у 2004 році її дочка [PERSON] подала на приватизацію документи на земельну ділянку і в 2005 році розпочалось будівництво. Кошти на будівництво вони давали [PERSON], з яким була домовленість про те, що він буде наймати працівників і придбавати за їхні кошти будівельні матеріали. Коли закінчували будівництво дочка [PERSON] сказала, щоб [PERSON] звільнив будинок, у якому тимчасово проживав, але він відмовився і проживав у будинку до вересня 2009 року. Як пояснив у судовому засіданні позивач [PERSON] він разом з [PERSON] з листопада 2004 року по 2009 року проживали разом, вели спільне господарство, всі дозволи на будинок, план будинку були видані на імя [PERSON] за їхньою спільною домовленістю. Як пояснив позивач [PERSON] в кожного з них були окремо особисті кошти, сімейного бюджету у нього з [PERSON] не було, ніхто з них не цікавився, скільки в кого з них є коштів, разом вони ніколи не були на відпочинку, як сімя не купували за спільні кошти речі для домашнього побуту і вжитку. В судовому засіданні позивач [PERSON] послався на розписку від 30 жовтня 2004 року, що він отримав у борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 40000 доларів США, що еквівалентно 200 000 грн., і зобовязався повернути до кінця 2010 року. В судовому засіданні [PERSON] стверджував, що вказані кошти, одержані ним за розпискою, були витрачені на будівництво будинку № 48 по вул. Новоселиця в с. Білогородка, однак в тому ж судовому засіданні він спростував свої пояснення і вказав, що позичив вказані кошти на придбання для себе квартири. З відмовного матеріалу № 7474/09 Києво-Святошинсьького РВ ГУ МВС України в Київській області вбачається, що в постанові про відмову в порушенні кримінальної справи від 29 вересня 2009 року ДІМ Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області ст. лейтенант міліції [PERSON] встановив, що [PERSON] пояснила, що співмешкала з [PERSON] з 2004 року по 2006 рік по вул. Новоселиця, 48, а потім переїхала до матері на вул. 50-річчя Жовтня, 33. Однак з оглянутих судом пояснень вбачається, що [PERSON] письмово пояснила, що вона з [PERSON] товаришували, і між ними було досягнуто домовленість про будівництво будинку по вул. Новоселиця, 48, де вони планували жити разом без реєстрації шлюбу лише після його побудови. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] не довів у судовому засіданні та не надав суду доказів про наявність протягом з 2004 року по 2009 рік співжиття з [PERSON], ведення з відповідачкою спільного господарства, прояву подружніх відносин перед третіми особами, проживання з ними неповнолітнього сина [PERSON] та прояв уваги та турботи з боку до нього позивача, пояснення позивача [PERSON] про встановлення такого факту спростовуються наявними у справі письмовими доказами, а також показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також поясненнями самого позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON], тому позов в частині вимог про встановлення факту проживання його, [PERSON], та [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу з листопада 2004 року по вересень 2009 року не підлягає задоволенню. Позивач [PERSON] також просив визнати за ним право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,161 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Новоселиця, 48, та визнати за ним право власності на ? частин жилого будинку, який розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Новоселиця, 48 на підставі вимог ст. ст. 60, 70, 74 Сімейного кодексу України. Враховуючи, що для застосування наслідків, передбачених ст. 74 Сімейного кодексу України, щодо прав та обовязків позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] на спірне майно, а саме жилий будинок та земельну ділянку за адресою: с. Білогородка, вул. Новоселиця, буд. 48, що як вважає позивач, набуте ними під час спільного проживання, однією сімєю як чоловіка і жінки, що не перебувають у шлюбі між собою, і належить їм на праві спільної сумісної власності, позивачем [PERSON] не доведено наявність співжиття з відповідачкою [PERSON], ведення ними спільного господарства, прояв подружніх відносин перед третіми особами, іншими доказами, а тому суд відмовляє і в цій частині позовних вимог. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, то вжиті заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду від 19 січня 2011 року, підлягають скасуванню на підставі вимог ст. 154 ЦПК України. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed