Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-20 00:00:00

ПП «Трансгазбуд -СГ» звернулось до суду з вищевказаним позовом, просило стягнути з відповідача у відшкодування матеріальної шкоди суму 9908 грн. 97 коп., а також судові витрати по справі. На обґрунтування у позові зазначено, що наказом по особовому складу ПП «Трансгазбуд-СГ» від 24 лютого 2010 року за № 11-п відповідача було прийнято на роботу на посаду водія автотранспортних засобів кат. «Д» з повною матеріальною відповідальністю з випробувальним терміном на 1 місяць. Підприємством відповідно до ст. 135-1 КЗпП України з [PERSON] 24 лютого 2010 року було укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно до наказу по ПП «Трансгазбуд-СГ» від 26 лютого 2010 року за № 13 «Про закріплення водіїв за транспортними засобами» з метою впорядкування обліку основних засобів, збільшення відповідальності водіїв за утримання автомобілів в технічному справному стані за [PERSON] був закріплений автомобіль БАЗ 2215 держ.номер [NUMBER]. Відповідач, як водій пройшов передрейсовий медичний огляд. 03.03.2010року відповідач на підставі дорожнього листа від 03.03.2010 року за №053300 здійснюючи перевезення пасажирів на ввіреному йому транспортному засобі БАЗ 2215 держ.номер [NUMBER] по маршруту с.Соколівське - Кіровоград АС -1 завдав механічні пошкодження автомобілю, належаного ПП «Трансгазбуд-СГ», шляхом відсутності з його боку контролю за температурним режимом двигуна допустивши його аварійне перегрівання, внаслідок чого транспортний засіб вийшов з ладу, чим було завдано майнову шкоду підприємству. Автомобілю БАЗ 2215 держ.номер [NUMBER] відповідачем були заподіяні наступні пошкодження: пошкоджено двигун колісного транспортного засобу № [NUMBER], який вийшов з ладу. Відповідно до звіту № 10-081 про експертизу оцінку колісного транспортного засобу марки БАЗ 2215 реєстраційний номер [NUMBER] ( оцінювач [PERSON]) від 27 квітня 2010 року причиною виходу з ладу двигун № [NUMBER] колісного транспортного засобу марки БАЗ 2215 реєстраційний номер [NUMBER] було його значне аварійне перегрівання. Вартість відновлювального ремонту двигуна згідно зазначеного висновку складає 9198,97грн. Для участі у проведенні експертного телеграмою, проте не з'явився. Вказано, що вина [PERSON] в заподіянні шкоди підприємству підтверджується: актом службового розслідування від 15.03.2010р.; дорожній листом від 03.03.2010р.; звітом № 10-081 про експертизу оцінку колісного транспортного засобу марки БАЗ 2215 реєстраційний номер [NUMBER]; службовими записками чергового механіка [PERSON], [PERSON]; пояснювальними механіка КТП [PERSON], водія [PERSON] та самого відповідача. Вартість відновлювального ремонту двигуна № [NUMBER] вищевказаного КТЗ складає суму 9198,97грн. Відповідно до акту № 9 прийому-передачі виконаних робіт про експертну оцінку від 28.09.2010р. вартість виконаних оціночних робіт склала 710грн., яка була оплачена підприємством. Загальний розмір завданої шкоди відповідачем складає суму 9908,97грн. Під час розгляду справи представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. 21.02.2011 року до початку судового засідання від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки відповідача суду не відомі. Зі згоди представника позивача суд, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що згідно наказу №11-н від 24.02.2010 року [PERSON] прийнято водієм автотранспортних засобів кат. «Д» з 24 лютого 2010 року з повною матеріальною відповідальністю з оплатою праці згідно діючого на підприємстві Положення «Про оплату праці» з випробувальним терміном 1 місяць (а.с.25). Відповідно до наказу №13 від 26.02.2010 року автомобіль БАЗ 2215 державний номер [NUMBER] закріплено за [PERSON] та [PERSON] (а.с.26). 03.03.2010року відповідач на підставі дорожнього листа від 03.03.2010 року за №053300 здійснював перевезення пасажирів на транспортному засобі БАЗ 2215 держ.номер [NUMBER] по маршруту с.Соколівське - Кіровоград АС -1 (а.с.6). У письмовому поясненні водій [PERSON], вказав, що він 03.03.2010 року працював на маршруті с.Соколівське - Кіровоград АС -1 на автомобілі БАЗ 2215 державний номер [NUMBER]. Рухаючись в сторону с. Соколівське на вул. Попова він виявив, що температура автомобіля почала підніматись, проте він продовжував рух. В с. Соколівське температура піднялась до максимуму і він перевірив рівень охолоджуючої речовини, виявилось, що вода з радіатора википіла, в результаті чого відбувся перегрів двигуна (а.с.10). Згідно наказу В.о. директора ПП «Трансгазбуд -СГ» №13а від 04.03.2010 року «Про створення комісії для проведення службового розслідування», наказано створити комісію для проведення службового розслідування за фактом пошкодження автобуса БАЗ -2215 СПГ, державний номер [NUMBER] ввіреного [PERSON], провести службове розслідування за фактом пошкодження автобуса БАЗ -2215 СПГ, державний номер [NUMBER] ввіреного [PERSON], за результатами перевірки скласти акт про службове розслідування та надати на підпис до 26 березня 2010р. (а.с.8). Актом службового розслідування від 15.03.2010 року встановлено, що 03.03.2010 року водій маршрутного таксі [PERSON], працюючи на маршруті на автобусі БАЗ -2215 СПГ, державний номер [NUMBER], не контролював температурний режим роботи двигуна, що призвело до перегріву та виходу його з ладу. Комісія прийшла до висновку, що шкоду заподіяно підприємству з вини водія [PERSON]Визначити розмір матеріального збитку підприємства комісія запропонувала шляхом проведення експертної оцінки (а.с.7). Відповідно до договору №064/081 на виконання експертної оцінки майна від 21.04.2010 року суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа [PERSON] та ПП «Трансгазбуд -СГ», в особі виконуючого обов'язки директора Гаврилова Ю.Є. уклали цей договір про проведення незалежної оцінки вартості майна, зокрема колісного транспортного засобу марки БАЗ -2215, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.16-17). Згідно до звіту №10-081 про експертну оцінку колісного транспортного засобу марки БАЗ -2215 СПГ, реєстраційний номер [NUMBER], виконаного 27.04.2010 року, двигун №[NUMBER] колісного транспортного засобу марки БАЗ -2215 СПГ, реєстраційний номер [NUMBER] вийшов з ладу в результаті значного аварійного перегріву. Вартість відновлювального ремонту двигуна №[NUMBER] вищевказаного КТЗ складає - 9198 грн. 97 коп. (а.с.19-23). Під час розгляду справи був допитаний свідок [PERSON], який показав, що працює механіком по випуску на підприємстві ПП «Трансгазбуд -СГ» біля двох років. Вказав, що відповідач пройшов стажування і в той же день ним було перевірено авто, виписано путівку, авто було технічно справне. Потім притягнули автомобіль, через витікання тормозної рідини, перегрівся двигун і поламався. Про вказаний факт було повідомлено керівництво. Відповідно до статті 134 КЗпП працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135 1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Згідно до статті 130 КЗпП працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Статтею 132 КЗпП передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Матеріальна відповідальність працівників у повному розмірі шкоди, заподіяної з їхньої вини підприємству, настає у випадках, передбачених статтею 134 КЗпП, коли: між працівником і підприємством укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або з іншою метою; майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовим дорученням або іншими разовими документами; шкоди завдано діями працівника, що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), зокрема під час їх вироблення, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством працівникові в користування; відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, завдану підприємству під час виконання трудових обов'язків; шкоди завдано не під час виконання трудових обов'язків; посадова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; керівник підприємства будь-якої форми власності винний у невчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. Відповідно до статті 135-1 КЗпП договори про повну матеріальну відповідальність укладаються лише у письмовій формі з працівниками (що досягли 18 років), які обіймають посади або виконують роботи, безпосередньо пов'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Як зазначено у статті 135-1, перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Разом з тим в Україні дотепер діє Перелік посад і робіт, котрі заміщуються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на схов, обробку, продаж (відпуск), перевезення або застосування в процесі виробництва, затверджений постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24 (далі - Перелік № 447). Стаття 135-1 КЗпП категорично формулює правило про припустимість укладення письмових договорів про повну матеріальну відповідальність лише з працівниками, що обіймають посади або виконують роботи, безпосередньо пов'язані зі зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. До трудових обов'язків працівників такі функції не входять, укладення договору про повну матеріальну відповідальність суперечитиме закону, хоч би посада, яку обіймає працівник, або робота, яку він виконує, і була зазначена у Переліку № 447. А отже, відповідно до статті 135-1 КЗпП договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність може укладатися, якщо є одночасно дві умови: наявність посади, яку працівник обіймає, або роботи, котру він виконує, у Переліку № 447; виконання обов'язків згідно з посадою, а також роботи за фахом має бути безпосередньо пов'язане зі збереженням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням чи застосуванням в процесі виробництва довірених працівникові цінностей. Таким чином, лише формальний підхід (наявність посади або роботи в Переліку № 447) не дає підстав для укладення договору про повну матеріальну відповідальність, якщо у змісті трудової функції працівника нема перелічених обов'язків. Факт укладення договору про повну матеріальну відповідальність не може бути підставою для притягнення працівника до повної матеріальної відповідальності, якщо він не підпадає під категорію працівників, з якими роботодавець згідно із законодавством може укладати такий договір. З цього приводу Пленум Верховного Суду України в пункті 8 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 року № 14 роз'яснив, що, розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір, та чи укладали його. Коли нема цих умов, на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. З наведеного вбачається, що посада водія не входить до переліку професій за яку передбачена відповідальність, відтак суд задовольняє позов в межах середнього місячного заробітку. Згідно до статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Суд, відмовляє у стягненні 710 грн. витрат на проведення експертного дослідження (а.с.15), оскільки згідно ст. 79 ЦПК України такі витрати відшкодовується лише за проведення такої експертизи судом. На підставі викладеного та

Outcome: partial