Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Закритого акціонерного товариства «АУРУМ», в якому просив стягнути заборгованість по заробітній платі за період з березня 2009 року по грудень 2009 року, у розмірі 17\~756 грн., середній заробіток за затримку розрахунку при звільнені у розмірі 5557 грн. 30 коп., моральну шкоду у розмірі 10\~000 грн., поновити на роботу, та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що перебував у трудових відносинах з відповідачем з 05.10.1978 року на посаді слюсаря - інструментальника. Наказом № 76 від 22.01.2010 року був звільнений з 25.01.2010 року з займаної посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату. Позивач вважає звільнення незаконним, оскільки йому не було запропоновано іншу роботу та його не попередили за 2 місяці про скорочення штату. Крім того, позивач зазначав, що його не ознайомили з наказом про звільнення, а лише видали трудову книжку. В порушення ст.116 КЗпП України, йому не була сплачена заборгованість по заробітній платі за березень 2009 року грудень 2009 року в сумі 17\~756 грн. 19 коп. Тому на підставі ст.117 КЗпП України позивач вимагав стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також просив відшкодувати моральну шкоду у розмірі 10000 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити з наведених підстав. Представник відповідача в судове засіданні не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про поважність причини неявки суд не сповістив, з заявою про відкладення розгляду справи не звертався. Надав заперечення, згідно яких позов не визнав вважаючи його необґрунтованим та просив застосувати строк позовної давності. За згодою позивача суд прийняв рішення про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню: належить стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку, а в іншій частині позовних вимог належить відмовити. Суд встановив, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 05.10.1978 року на посаді слюсаря - інструментальника, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] від 19.06.1964 року. Наказом № 114 від 22.01.2010 року позивач був звільнений з 25.01.2010 року з займаної посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату. При звільненні [PERSON] не було виплачено заборгованість по заробітній платі за період березень 2009 року січень 2010 року в сумі 14989,80 грн., що підтверджується довідкою про доходи. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільнення працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Однак, сума заробітної плати в сумі 14989 грн. 80 коп. позивачу в день звільнення сплачена не була. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вимога про стягнення заробітної плати позовною давністю не обмежується. Оскільки розрахунок з позивачем з вини відповідача не проведено до даного часу, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.01.2010 року по 01.08.2010 року (як просив позивач) в сумі 6888 грн. 76 коп. (1184,93+1201,73)/44 *127), (1184,93 грн. - заробітна плата за листопад 2009 року, 1201,73 грн. заробітна плата за грудень 2009 року; 44 - робочі дні; 127- дні прострочки виплати). Що стосується вимог позивача в частині поновлення на роботі, то, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом з пропуском встановленого ст.233 КЗпП України місячного строку. Відповідно до ст.233 КЗпП України та п.4 Постанови Пленуми Верховного Суду України № 9 від 06.11.92р. „Про практику розгляду судами трудових спорів пропуск без поважної причини місячного строку для звернення до суду з позовом про поновлення на роботі є підставою для відмови у позові. Поважних причин пропуску вказаного строку судом не встановлено, а викладені позивачем причини не підтверджені належними доказами. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Щодо відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що передбачених законом підстав для її відшкодування позивачу немає, оскільки позивачем не вказано, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та не надав докази в її підтвердження. Тому в задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди належить відмовити. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. На підставі викладеного,

Outcome: partial