Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-13 00:00:00

У лютому 2011 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що згідно постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука від 6 травня 2000 року зобовязано [PERSON] сплачувати аліменти на утримання спільної дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, щомісячно. За період з 2002 року по жовтень 2010 року заборгованість по сплаті аліментів складає 23723 грн. 92 коп. Оскільки виникла заборгованість по сплаті аліментів, вона має право на стягнення неустойки у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Просила стягнути неустойку за несплату аліментів на утримання неповнолітньої доньки в сумі 97141 грн. 74 коп. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 квітня 2011 року позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку від суми несплачених аліментів в сумі 8000 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судові витрати в сумі 200 грн. В апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Апеляційний суд перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню. Відповідно п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Згідно ч.ч. 3,4 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Задовольняючи частково позов про стягнення неустойки від суми несплачених аліментів на суму 8000 грн., місцевий суд виходив з того, що [PERSON] не має постійного місця роботи, має складний матеріальний стан, а тому застосувавши норми ч.2 ст. 196 СК України, зменшив розмір неустойки з 97141 грн. 74 коп. до 8000 грн. Проте, з таким висновком місцевого суду погодитися не можна, оскільки він дійшов його унаслідок невірного застосування норм матеріального та процесуального права. Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ч.2 ст. 196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Будь-які докази, які-б підтверджували складний матеріальний стан відповідача, знаходження його на обліку в центрі зайнятості в звязку з відсутністю роботи, наявність на його утриманні інших дітей, у справі відсутні. Враховуючи викладене та зважаючи на працездатний вік [PERSON] - 36 років, апеляційний суд вважає, що останній повинен сплачувати як аліменти, так і неустойку за прострочку сплати аліментів. Таким чином рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового, про задоволення позовних вимог в повному розмірі. В звязку з задоволенням позовних вимог, підлягають стягненню з [PERSON] судові витрати на користь держави.

Outcome: approved