Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-16 00:00:00

07.10.2010 р. позивачка звернулася з указаним позовом в суд, який вмотивувала таким. Вона має статус "дитина війни" згідно із законом України " Про соціальний захист дітей війни" (надалі Закон) таправо на щомісячну соціальну допомогу в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01.01.2007 р. Цю надбавку до пенсії відповідач мав виплачувати у вказаному розмірі пропорційно дочинного прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Однак не виплачував, оскільки дія ст. 6 Закону у 2006-2008 р.р. щорічно зупинялась законами України "Про Державний бюджет України". Позивач зіслався на рішення Конституційного Суду України №6 - рп/2007 від 09.07.2007 р., № 10 рп/2008 р. від 22.05.2008 р., якими визнано неконституційними норми законів про зупинення дії ст. 6 Закону. В зв'язку з цим позивачка вважає, що відповідач не виплатив їй пільгової надбавки до пенсії в розмірі 30 % до мінімального прожиткового мінімуму, який був чинним у цей період та 20% надбавки встановленої ЗУ "Про статус гірських населених пунктів в Україні" № 56/95. Позивачка на розгляд справи не з'явилася, подавши суду заяву в якій просить справу розглянути без її у часті та одночасно повідомивши, що заявлені позовні вимоги підтримує. Відповідач позов заперечив повністю, подавши заяву про розгляд справи у відсутності представника та письмове заперечення з такою позицією. Виконання вимог ст. 6 Закону покладено на відповідача без відповідного нормативно-правової о врегулювання. З Державного бюджету відповідачу виділено кошти на виплату особам, які мають статус "дітей війни" тільки у 2007 і 2008 рр. у розмірі 10 % від чинного розміру мінімальної пенсії за віком, зокрема: у 2007 р. тим "дітям війни", які мають інвалідність, а у 2008 р. всім особам, які мають такий статус. Оскільки ст. Закону передбачає фінансування надбавки до пенсії як соціальної допомоги з державного бюджету відповідач не має виплачувати суму, зазначену у позові, бо не має нормативного врегулювання. Оцінивши зміст позовних вимог, позицію пивача та відповідача, суд дійшов висновку, шо позовні вимоги підлягають до частковою задовольнення, виходячи з такого. Ст. 6 Закону передбачає, що особи, які мають статус "дітей війни" (ст. 1 Закону), мають право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Ця норма Закону була зупинена в дії на 2006 р. законом "Про внесення змін до закону України про Державний бюджет України на 2006 рік" У 2007- 2008 роках законами України про Державний бюджет України на ці роки також було частково зупинено дією ст. 6 Закону (виплати проводились "дітям війни" - інвалідам у розмірі 50 % від розміру надбавки, встановленої для учасників війни у 2007 р. і в розмірі 10% надбавки (замість розміру 30 %) - всім особам, які мають статус "дітей війни" - у 2008-2010 р.р.). Вищевстановлені закони втратили чинність згідно рішенням Конституційного суду, а саме: - від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007 р., за яким визнано неконституційними положення ст. 71 п. 12 з урахуванням ст.111 занону "Про Державний бюджет на 2007 рік": - від 22.05.2008 р. № 10-рп 2008 р. , за яким визнано неконституційними положення пп. 2 п. 4, розділу II закону України "Про Державний бюджет на 2008 р. та про внесення змін до даних законодавчих актів України" . Згідно з ст. 152 ч. 2 Конституції України закони, які визнані Конституційним Судом України неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення рішення про їх неконспітуційність. Статтею 71 закону "Про державний бюджет України на 2009 рік" КМУ надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно, її дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір значених соціальних виплат згідно із законом "Про соціальний захист дітей війни" залежить від розміру мінімальної пенсії за віком. Отже, нарахування та виплата у 2009 році дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічною утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії повинні здійснюватися відповідно до норм закону "Про соціальний захист дітей війни". Окрім цього, дію ст. 6 Закону не зупинено в 2010 році ЗУ "Про державний бюджет України на 2010 рік", а тому відповідач зобов'язаний проводити нараховування до пенсії особам, які мають статус "дитина війни", відповідно до вимог ст. 6 закону України Про соціальний захист дітей війни" в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. З врахуванням вищенаведеного відповідач мав відновити право позивачки на одержання надбавки до пенсій, передбачених ст. 6 Закону відповідно з 01.09.2007 р. по 31.12.2007 р., з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р. , з 01.01.2009 р. по 31.12.2009 р. та з січня по вересень 2010 р.. Суд вважає, що відповідач є територіальним органом, який законами уповноважений державою призначати, нараховувати, перераховувати пенсії та надбавки до пенсії, передбачені чинним законодавством, кожному пенсіонеру у відповідному районі, веде облік пільгових категорій пенсіонерів, тому має здійснити належний розрахунок надбавки до пенсій позивача з дня ухвалення рішення Конституційним Судом до закінчення відповідного бюджетного року. Таким чином, вимоги позивача про стягнення сум у гривнях і повністю за 2007, 2008 роки є неправомірними і відхиляються. Доводи представника відповідача про відсутність механізму реалізації ст. 6 закону № 2195- IV, відсутність коштів, неналежність відповідача судом відхиляється як такі, що суперечать вимогам та Конституції України з вищевказаних мотивів. Окрім цього, згідно ст.6 п.2 ЗУ "Про статус гірських населених пунктів в Україні"' від 15.02.1995 р. № 56/95, позивачу при нарахуванні та виплаті вищезазначеної недоплаченої соціальної допомоги слід збільшити розмір такої на 20 %, оскільки позивач проживає в гірському населеному пункті України, що підтверджено відповідним посвідченням у справі. Судові витрати у виді витрат на ІТЗ розгляду справи в сумі 37 грн. слід стягнути з відповідача у користь позивача на підставі ст. 88 ЦПК України. Судові витрати у виді держмита не підлягають стягненню з відповідача, оскільки останній звільнений від сплати такого згідно п.34 ст.4 Декрету КМУ «Про державне мито».

Outcome: partial