Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-14 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про усунення перешкод у користуванні житловим будинком і відшкодування моральної шкоди за наступними підставами. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Як зазначає позивач, згідно до рішення апеляційного суду Запорізької області від 24.03.2010 року, за ним визнано право власності на житловий будинок №34 по вул. Фрунзе у с. Червоноармійське Якимівського району Запорізької області. Порушуючи його право власності, відповідачка без законних на то підстав проживає у належному позивачеві житловому будинку, не бажає звільняти його, чим обмежує права позивача як власника, спричиняє йому моральну шкоду, оскільки незаконно користується його майном протягом останніх п'яти років, а протягом останніх п'ятнадцяти місяців відповідачка здійснює психологічний тиск на позивача як на власника будинку шляхом ініціювання судової тяганини, розповсюдження пліток у селі, написання безпідставних скарг до місця роботи позивача та ухилення від виконання судового рішення, що в цілому, як зазначає позивач, призвело до втрати ним психічної рівноваги, переживань, нервових стресів та порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими, погіршення сімейних та службових відносин. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі викладеного позивач просить усунути перешкоди у користуванні ним належним йому житловим будинком шляхом виселення відповідачки без надання їй іншого житла, стягнути з відповідачки на його користь моральну шкоду у розмірі 1700 гривень та понесені ним судові витрати. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У судовому засіданні позивач наполягає на задоволенні позову в повному обсязі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представник позивача його позицію у судовому засіданні підтримав повністю. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що у 2005 році між нею та позивачем був укладений договір купівлі-продажу будинку №34 по вул. Фрунзе у с. Червоноармійське Якимівського району Запорізької області, за яким вона за 650 доларів США придбала у позивача вказаний житловий будинок, про що ними була складена розписка. На підставі цього позивач надав відповідачці ключі від будинку, оригінал технічної документації, а також дозволив їй та її сім'ї переселитися до цього будинку і проживати у ньому. У 2009 році вона звернулася до суду з позовом про визнання дійсним договору купаві-продажу, укладеного між нею та позивачем, Якимівським районним судом її позов було задоволено, однак ухвалою апеляційного суду від 24.03.2010 року дійсно це рішення було скасоване та у її позові було відмовлено. Однак, при цьому відповідачка зазначає, що позивач до неї протягом всього часу її проживання у будинку не звертався з вимогою звільнити будинок, а лише пропонував вже у 2010 році доплатити йому за будинок 15000 гривень, оригінали технічної документації вона у добровільному порядку ще у 2008 році віддала позивачеві для того, щоб він мав змогу приватизувати земельну ділянку. Таким чином, як вважає відповідачка, оскільки вона з дозволу позивача відкрито з 2005 року проживає у його будинку, вимог про виселення він не заявляв, тому порушення його законного права не відбулося. Також відповідачка зазначила, що особисто вона ніяких пліток не розводила, листів на роботу позивачеві не писала, судової тяганини не ініціювала. Враховуючи викладене, відповідачка просить у задоволенні позову відмовити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представник відповідачки її позицію підтримав повністю, крім того, зазначивши, що, на його думку, між позивачем та відповідачкою фактично був укладений в усній формі договір найму житлового будинку №34 по вул. Фрунзе у с. Червоноармійське Якимівського району, тому, у відповідності до вимог ст. 825 ЦК України, позивач повинен був письмово попередити відповідачку про виселення (фактично розірвання договору найму) за три місяці, що з його боку зроблено не було, тому підстав для виселення відповідачки немає. Також представник відповідачки вважає, що моральна шкода позивачем взагалі не обгрунтована та не доведена у судовому засіданні. Таким чином, представник відповідачки просить у задоволенні позову відмовити повністю. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Третя особа по справі [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала повністю, пояснила, що дійсно відповідачкою порушуються права позивача як власника будинку №34 по вул. Фрунзе в с. Червоноармійське Якимівського району Запорізької області, не бажаючи виселятися з будинку, хоча позивач звертався до неї з такою вимогою неодноразово. Через цю ситуацію, як стверджує третя особа, позивач переживає моральні страждання, в нього погіршився стан здоров'я, зіпсувалися стосунки з оточуючими людьми, на роботі та в сім'ї. На підставі цього просить позов задовольнити у повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, відповідачки, їх представників, третьої особи по справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як було встановлено у судовому засіданні, позивач дійсно є власником житлового будинку №34 по вул. Фрунз у с. Червоноармійське Якимівського району. У 2005 році відповідачка передала позивачеві грошову суму у розмірі 650 доларів США з метою покупки в нього будинку №34 по вул. Фрунзе у с. Червоноармійське Якимівського району, про що була складена відповідна розписка. Після цього позивач передав відповідачці ключі та технічну документацію на будинок, а також дозволив їй разом з сім'єю вселитися до будинку та проживати у ньому. З 2005 року до теперішнього часу відповідачка відкрито проживає у зазначеному будинку, сплачує комунальні платежі та земельний податок, що підтверджується також наданими позивачкою квитанціями та довідками. Ці факти не оспорюються сторонами у судовому засіданні, тому, на підставі ст. 61 ЦПК України, суд вважає їх достовірно встановленими. Щодо вимог позивача з приводу усунення перешкод у користуванні належним йому майном житловим будинком №34 по вул. Фрунзе у с. Червоноармійське, суд виходить з наступного. Згідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, у відповідності до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Зокрема, на підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так, у судовому засіданні було встановлено, що позивач є власником майна житлового будинку №34 по вул. Фрунзе у с. Червоноармійське Якимівського району, у якому з 2005 року до теперішнього часу проживає відповідачка, що дійсно перешкоджає позивачеві як власнику у здійсненні ним права користування та розпорядження цим майном. Таким чином, вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні ним житловим будинком шляхом виселення відповідачки є, на думку суду, цілком законними. Однак, при цьому суд вважає хибними посилання представника відповідачки на ст. 825 ЦК України як на підстави для розірвання договору найму, який, на його думку, фактично існував між сторонами. Так, зі змісту ст. 810 ЦК України випливає, що договір найму житла є, по-перше, строковим, по-друге оплатним. Як випливає з пояснень сторін, відповідачка мала намір купити будинок, а не наймати його. У рахунок саме купівлі будинку вона передала позивачеві 650 доларів США, тобто ці гроші не були платою за користування житлом. Крім того, сторонами не обговорювався строк, протягом якого відповідачка буде проживати у будинку. Таким чином, суд вважає безпідставними посилання представника відповідача на фактичне існування договірних відносин найму житла між сторонами, тому вважає за неможливе застосовувати у даному разі ст. 825 ЦК України. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. По-перше, як випливає з пояснень сторін, у 2005 році позивач у добровільному порядку передав відповідачці ключі від будинку, оригінали технічної документації та дозволив разом із сім'єю проживати у будинку. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивачем у даному разі було реалізовано право власника на користування на свій розсуд належним йому майном, передбачене ст. 319 ЦК України. До 2010 року позивач жодного разу не звертався до відповідачки з вимогою про виселення з належного йому будинку. Також він не звертався із вимогами про захист його прав як власника до правоохоронних органів (міліції, прокуратури, суду). Ці факти позивачем не заперечуються. Таким чином, посилання позивача на самовільне та незаконне користування відповідачкою належним йому майном протягом п'яти років є безпідставними. Також не знайшли підтвердження посилання позивача на те, що погіршився його стан здоров'я, порушилися стосунки з оточуючими людьми, на роботі та в сім'ї, оскільки позивачем суду на підтвердження цього не було надано жодного доказу. До наданої позивачем копії листа, направленого по місцю його роботи, суд ставиться критично, оскільки, як вбачається з цієї копії, зазначений лист був написаний не самою відповідачкою, а її матір'ю, яка є самостійною дієздатною людиною. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивачем не обґрунтоване заподіяння йому моральної шкоди відповідачкою, тому вимоги позивача у цій частині задоволенню не підлягають, оскільки підстав для відшкодування моральної шкоди, передбачених ст. 1167 ЦК України, немає. На підставі викладеного,

Outcome: partial