Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-03 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 25 жовтня 2010 року позивач звернулась з даним позовом до суду, посилаючись на те, що під час розгляду справи за її позовом до [PERSON] про виділ 1/2 будинковолодіння по вул.Зеленій, 39 в с. Великий Окорськ Локачинського району відповідачі представили угоду про відчуження спірного майна, яку вона вважає незаконною. Спірне майно належало її матері, [PERSON]. Після її смерті 3 березня 1996 року його успадкували у рівних частках позивач та її брат [PERSON] Після його смерті в грудні 2008 року його частину майна успадкували дружина [PERSON] та син [PERSON] Під час розгляду судом справи за її позовом до [PERSON] відповідачі незаконно відчужили дане будинковолодіння, продавши також її 1/2 частку цього майна. Рішенням суду від 12.04.2010 року за позивачем було визнано право власності на 1/2 житлового будинку. Просить визнати недійсним договір купівлі продажу в частині продажу 1/2 будинковолодіння. В судовому засіданні представник [PERSON] [PERSON] позовні вимоги змінив і просить визнати недійсним договір купівлі продажу спірного будинку. Пояснив, що позивач прийняла спадщину після смерті матері і отримала в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку земельного і майнового паїв. Є рішення сільської ради від 26.05.2000 року про оформлення на неї права власності на будинок. Це зазначено в ухвалі апеляційного суду від 03.02.2010 року. Оформити право власності на свою частку будинковолодіння [PERSON] не могла через відсутність правовстановлюючих документів на нього та опір відповідачів по справі. Під час розгляду судом справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно відповідачі 21 жовтня 2009 року продали будинок [PERSON] У договорі купівлі-продажу від 21 жовтня 2009 року вказано, що продавці стверджують, що на момент укладання цього договору предмет договору не перебуває під арештом чи забороною, щодо нього не ведуться судові спори. Проте на той час по справі вже було проведено попереднє судове засідання. Крім цього, основним документом, який підтверджував право власності відповідачів [PERSON] на будинок, було рішення суду від 28 серпня 2009 року, яке скасоване апеляційним судом 3 лютого 2010 року. Договір купівлі-продажу було укладено, щоб приховати власність. Рішення суду від 12 квітня 2010 року про визнання за [PERSON] 1/2 частини спірного майна було скасовано лише з тієї підстави, що суд не залучив [PERSON] до участі в розгляді справи. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON]Л . [PERSON] позову не визнав і пояснив, що позивач не повідомила [PERSON] про оформлення документів на спадщину, вони утримували майно багато років і як власники продали будинок [PERSON] Оскільки при укладенні угоди сторонами дотримані вимоги ст. 203 ЦК України, підстав для скасування договору немає. Відповідачі згодні відшкодувати позивачу завдані їй збитки. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов не визнав і пояснив, що [PERSON] на момент продажу будинку були його власниками, будинок продано в жовтні 2009 року, а рішення суду про право власності за [PERSON] було ухвалено у квітні 2010 року. Якщо позивач оформила право на частку у земельному та майновому паях, не брала участь в утриманні будинку, значить, вона не претендувала на будинок. Договір оформлено ноторіально, спору щодо нього не було. [PERSON] є добросовісним набувачем. Просить в позові відмовити. Заслухавши пояснення учасників розгляду справи, дослідивши її матеріали, суд встановив, що 7 вересня 2009 року [PERSON] подала до Локачинського районного суду позов до [PERSON], [PERSON] про визнання права на спадщину за законом, посилаючись на те, що вона після смерті матері у 1996 році прийняла спадщину разом з братом, оформила свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку земельного і майнового паїв і має право на половину будинку в с. Великий Окорськ. 1 жовтня провадження по справі було відкрито, а 14 жовтня 2009 року проведено попереднє судове засідання, на яке відповідачі не зявились, хоча своєчасно були повідомлені про час і місце розгляду справи. Повідомлення про отримання ними судових повісток та копій позовної заяви з доданими документами повернулись у суд з відміткою «отримали особисто 8 жовтня». (а.с.18, 27, 23-24 справи № 225/09). 19 листопада 2009 року провадження по справі було зупинено до вирішення апеляційним судом скарги [PERSON] на рішення суду від 28 серпня 2009 року, яким було визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на спірний будинок після смерті [PERSON] брата позивача [PERSON] 21 жовтня 2009 року за договором купівлі продажу [PERSON] і [PERSON] відчужили житловий будинок в с. Великий Окорськ Локачинського району по вул. Зеленій, 39 [PERSON] І.( а.с. 5). У договорі вказано, що продавці стверджують, що на момент укладання цього договору предмет договору не перебуває під арештом чи забороною, щодо нього не ведуться судові спори, він не заставлений, треті особи не мають прав на предмет договору. 3 лютого 2010 року ухвалою апеляційного суду Волинської області назване рішення Локачинського суду від 28 серпня 2009 року було скасовано (а.с. 7 ). 12 квітня 2010 року суддею Корнелюком В.С. ухвалено рішення, яким за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину спадкового майна житловий будинок з господарськими будівлями в с. Великий Окорськ Локачинського району, яке набрало чинності 23.04.2010 року ( а.с. 4 ). Відповідно до ч. 3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особ заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину ( ч.1 ст.216 кодексу). Зі змісту статей 215, 216 ЦК України вбачається, що вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Враховуючи, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері, звернувшись у нотаріальну контору і оформивши свідоцтво про право власності на спадщину за законом, вона має право на 1/2 частину спадкового майна, в тому числі на житловий будинок. Укладеннням договору про відчуження даного житлового будинку порушено її права та інтереси як власника. Твердження представника відповідача [PERSON] про те, що дії позивача свідчать про відмову від претензій на будинок, невірні, оскільки не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням (ч.2 ст. 1268 ЦК України), а заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріуса за місцем відкриття спадщини ( ч.1 ст.1273 кодексу). Згідно спадкової справи, яка витребовувалась судом, позивач своєчасно прийняла спадщину після смерті матері, звернувшись із відповідною заявою до нотаріуса. Відчужили спірне майно відповідачі [PERSON], [PERSON] 21 жовтня 2009 року, в той час, коли справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права на спадщину за законом перебувала в провадженні Локачинського районного суду. Відповідачі отримали копію позовної заяви з доданими до них документами 8 жовтня ( а.с. 6), попереднє судове засідання по справі проведено 14 жовтня 2009 року, отже їм було відомо про розгляд даної справи судом і суть спору. Проте, укладаючи договір купівлі продажу будинку, і зазначивши в цьому документі, що судові спори щодо майна не ведуться, треті особи не мають прав на предмет договору, відповідачі приховали дані факти. Крім цього, в оспорюваному договорі вказано, що цілий житловий будинок з надвірними будівлями належить продавцям на підставі рішення Локачинського районного суду від 28.08.2009 року. Проте дане рішення суду скасовано ухвалою апеляційного суду Волинської області від 3 лютого 2010 року саме з тієї підстави, що [PERSON] раніше було оформлено право власності на 1/2 його частину (а.с. 7) Таким чином, на даний час відсутня підстава визнання права власності за Павлюками. Враховуючи викладене, а також те, що право власності на спадкове майно виникає з моменту набрання чинності відповідного рішенням суду, позов підлягає до задоволення. На підставі ст. 216 ЦК України слід застосувати реституцію.

Outcome: approved