Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 21.12.2006 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Український промисловий банкта [PERSON] було укладено кредитний договір №362, відповідно до якого банк надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 87\~500,00 доларів США з кінцевою датою повернення кредиту 20 грудня 2031 року, та згідно з п. 2.4, 2.7, 2.9 кредитного договору відповідач був зобовязаний здійснювати повернення кредиту щомісячно по 20 число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі не менше 291,67 дол. США, сплачувати проценти за користування кредитом по 20 число кожного наступного місяця за місяцем нарахованих процентів та комісію за управління кредитом. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, банк виконав свої зобовязання повністю, надавши позичальникові кредиті кошти, утім, на порушення умов кредитного договору відповідач не сплачує проценти за користування кредитом, комісії за управління кредитними коштами, чим допустив порушення умов договору та вимог ЦК України, що призвело до створення заборгованості, розмір якої з урахування права банку на дострокове повернення кредиту станом на 05.06.2009 р. становить 678 082 грн. 73 коп., та про стягнення якої у позові й заявлено відповідну вимогу з відповідача. 30.06.2010 р. між ТОВ Укрпромбанк, АТ [PERSON] банк та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ Укрпромбанк на користь АТ [PERSON] банк, відповідно до якого ТОВ Укрпромбанквідступив, а АТ [PERSON] банкнабув права вимоги до боржників по кредитних договорах, через що ухвалою суду було замінено ТОВ правонаступником АТ [PERSON] банк. У судове засідання 22.02.2011 р. позивач не зявився, утім, в особі представника за довіреністю надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, та в якій не заперечував проти заочного розгляду справи та в якій просив суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, який належним чином повідомлений, повторно не зявився, причини неявки суду не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши докази та з урахуванням заяви позивача, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю з огляду на такі встановлені обставини. 21.12.2006 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Український промисловий банкта [PERSON] було укладено кредитний договір №36і, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредитні кошти в розмірі 87\~500,00 доларів США з кінцевою датою повернення кредиту 20 грудня 2031 року, та згідно з п. 2.4, 2.7, 2.9 кредитного договору відповідач взяв на себе зобовязання здійснювати повернення кредиту щомісячно по 20 число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі не менше 291,67 дол. США, сплачувати проценти за користування кредитом по 20 число кожного наступного місяця за місяцем нарахованих процентів та комісію за управління кредитом, утім, на порушення умов кредитного договору відповідач допустив невиконання умов кредитного договору, зокрема, не сплачує проценти за користування кредитом, комісії за управління кредитними коштами, чим допустив порушення умов договору та вимог ЦК України, що призвело до створення заборгованості, розмір якої з урахування права банку на дострокове повернення кредиту станом на 05.06.2009 р. становить 678 082 грн. 73 коп. Банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми (ст. 2 закону України Про банки та банківську діяльність); за ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. За невиконання або неналежне виконання обовязків за кредитним договором передбачена відповідальність відповідача -1, на підставі чого позивачем, на переконання суду, правомірно була нарахована пеня за несвоєчасне повернення кредиту та сплату процентів за його користування. Разом з тим, виходячи із змісту статей 1046, 1054 ЦК України, відповідальність за валютні ризики лежать саме на позичальнику; відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, як це передбачено статтею 617 ЦК України. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). Отже, позичальник зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та приписів законодавства. Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК). Таким чином, зважаючи на вищенаведене, та за урахуванням того, що на виконання ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю. Разом з тим, приймаючи рішення щодо заявлених позивачем вимог, суд враховує, що кредитний договір є дійсним і неоспореним, є актом волевиявлення сторін, що підтверджує їх згоду виконувати умови, які вони для себе передбачили, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі та про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №362 від 21.12.2006 р. в розмірі 678 082 грн. 73 коп. Вирішуючи в обовязкову порядку відповідно п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги те, що позивач не має пільг щодо сплати судового збору та при подачі позову позивачем були в повному обсязі сплачені судові витрати, тому, у порядку ч. 1 ст. 88 ЦПК України, згідно зі змістом якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, на користь позивача підлягають стягненню з відповідача судові витрати, повязані зі сплатою судового збору в розмірі 1\~700 грн. та оплатою витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 250 грн.

Outcome: approved