Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-24 00:00:00

У січні 2011 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 1457 грн. 53 коп., а також судовий збір по справі в сумі 51 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн. В обґрунтування позову він вказав на те, що 14.09.2006 року між Публічним акціонерним банком «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №002-03029- 140906 від 14.09.2006 року. Відповідно до укладеного договору банк надав кредит відповідачу у сумі 1470 грн. 00 коп. на придбання певного майна, із остаточним терміном повернення кредиту та сплати процентів не пізніше 13.09.2007 року, що підтверджується меморіальним ордером №2233197 від 19 вересня 2006 та рахунком - фактурою №20 від 14.09.2006 року. Зі свого боку, відповідач, отримав майно, що підтверджується накладною №20 від 14.09.2006 року. Відповідач станом на 09.12.2010 року порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість. Уклавши з Банком кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності [PERSON] систематично порушував свої договірні зобовязання, що призвело до виникнення заборгованості. Таким чином, станом на 09.12.2010 року за відповідачем утворилась заборгованість у сумі 1457 грн. 53 коп., яка складається із: заборгованості за сумою кредиту - 1232 грн. 59 коп., заборгованості за відсотками - 05 грн. 19 коп., заборгованості за комісіями - 219 грн. 75 коп., у звязку з чим, позивач вимушений звернутись до суду. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, просила позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, заперечував проти їх задоволення, пояснивши суду, що дійсно 14 вересня 2006 року він уклав з Публічним акціонерним банком «Дельта Банк» кредитний договір, згідно якого йому був наданий кредит у сумі 1470 грн. 00 коп. на придбання певного майна, проте, у 2007 році ним остаточно була сплачена заборгованість по кредиту, що підтверджено квитанціями, наявними в матеріалах справи (арк.с.25,26). Крім того, зазначив, що протягом трьох років, починаючи з кінця 2007 року, йому ніхто не телефонував з банку і письмових повідомлень про наявність заборгованості по кредиту на адресу місця проживання не надсилав, вважає, що позивачем був пропущений строк звернення до суду з позовною заявою. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом частини 2 статті 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У судовому засіданні встановлено і не заперечувалось сторонами по справі, що 14 вересня 2006 року між Публічним акціонерним банком «Дельта/Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №002-03029-140906 від 14.09.2006 року. Відповідно до укладеного договору банк надав кредит відповідачу у сумі 1470 грн. 00 коп. на придбання певного майна, із остаточним терміном повернення кредиту та сплати процентів не пізніше 13.09.2007 року, що підтверджується меморіальним ордером №2233197 від 19 вересня 2006 та рахунком - фактурою №20 від року (арк.с.6-8). Згідно частини 2 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як було зясовано в судовому засіданні, Банк, знаючи про існування між Публічним акціонерним банком «Дельта Банк» та [PERSON] кредитного договору №002-03029-140906 від 14.09.2006 року, із остаточним терміном повернення кредиту та сплати процентів не пізніше 13.09.2007 року, і можливість існування кредитної заборгованості за останнім, мав право на звернення до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором. З цього дня - 13.09.2007 року, відповідно до частини 2 статті 261 ЦК України, і починається перебіг строку позовної давності, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Отже, строк позовної давності, сплинув 13 вересня 2010 року. З огляду на це, позивач звернувся до суду з позовом тільки 25 січня 2011 року, згідно вхідного штампу канцелярії суду. Таким чином, позивачем був порушений строк звернення до суду за захистом порушених прав. Інші посилання представника позивача суд не приймає до уваги, оскільки вони не основані на законі. Згідно частини 4 статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. \~ \~ \~ \~ За таких обставин, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 1457 грн. 53 коп. є незаконною, правового значення для вирішення зазначеного матеріально-правового спору, з урахуванням його характеру та юридично значимих фактів, не має, вимога позивача є безпідставною та необґрунтованою і задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed