Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-27 00:00:00

В червні 2010 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив розірвати договір купівлі-продажу телефону «SAMSUNG Е 2210» ІМЕІ 353466030394643, укладений ним 31.08.2009 року з магазином «Лайф» і стягнути з власника магазину - відповідача [PERSON] на його користь вартість телефону в сумі 675 грн., неустойку за час прострочення строку для усунення недоліків проданого товару в сумі 1761,75 грн., моральну шкоду в розмірі 1000 грн. та судові витрати, повязані з оплатою витрат на ІТЗ в сумі 120 грн., оплатою рекомендованого листа та комісії банку загальною сумою 8,90 грн. Зазначені вимоги (збільшені позивачем щодо розміру обрахованої неустойки (а.с.40), і підтримані ним в судовому засіданні, обґрунтовуються посиланням на порушення відповідачем норм ЗУ Про захист прав споживачів /далі по тексту Закон, ред.2005 року/. Представник відповідача позов визнала в частині вимог щодо стягнення вартості телефону та судових витрат по справі. Обґрунтовуючи заперечення проти позову в іншій частині позовних вимог, послалась на ст.8 Закону, відповідно до якої підставою для нарахування неустойки є прострочення строку для усунення недоліків проданої речі а не терміну для її повернення. З урахуванням того, що телефон було повернуто до магазину Сервісним Центром 15 листопада 2009 року, тобто у строк, визначений сторонами, підстави для застосування неустойки немає. Представник відповідача наголосила також на тому, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності моральної шкоди порушення нормальних життєвих звязків та доказів прикладення додаткових зусиль на їх відновлення, з огляду на що в задоволенні вимог про відшкодування завданої моральної шкоди просить відмовити. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши інші докази, суд вважає, що позов в частині вимоги про розірвання договору, стягнення неустойки та судових витрат підлягає до задоволення з наступних підстав: Судом встановлено, що 31 серпня 2009 року позивач придбав в магазині Лайф /м.Комсомольськ/ власницею якого є відповідач по справі ФОП [PERSON] (а.с. 29-30) телефон марки «SAMSUNG Е 2210» ІМЕІ 353466030394643, що сторонами по справі не заперечувалось. 14 вересня 2009 року в звязку із значними недоліками телефону /спотворення голосу при здійсненні звонка/, що не давало можливості використовувати товар за призначенням, позивач звернувся до продавця з проханням провести його гарантійний ремонт. Телефон був прийнятий продавцем в звязку з необхідністю перевірки його якості, на підтвердження чого позивачу було видано квитанцію, в якій сторони узгодили, що термін гарантійного ремонту становить 14 днів з часу надходження необхідних деталей, але не більше 90 днів (а.с. 5). 06 жовтня 2006 року, після неодноразових звернень до продавця, позивач повторно, на цей раз письмово (а.с.6) звернувся до магазину з вимогою проведення гарантійного ремонту та надання в тимчасове користування телефону аналогічної моделі. Проте, в порушення взятих на себе за договором зобовязань, продавець гарантійний ремонт проданого товару не провів, як і не виконав вимогу [PERSON] про надання в користування на час ремонту аналогічного товару. Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, суд, провівши аналіз представлених сторонами доказів, з врахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, дійшов висновку, що відповідач фактично усунувся від виконання взятих на себе зобовязань за договором купівлі продажу, з огляду на що, в даному випадку мають місце зобовязання, що виникають із порушення умов договору роздрібної купівлі-продажу. Відповідно до розяснень, що містяться в п.3 Постанови Пленуму ВСУ Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів, вирішуючи питання про характер правовідносин між споживачем та продавцем, про наявність підстав і умов їх виникнення, про права і обовязки сторін, суд має виходити як із норм Закону і прийнятих згідно з ним актів законодавства, так і з відповідних норм Цивільного кодексу України та іншого законодавства, що регулюють ті ж питання і не суперечать Закону. У тих випадках, коли в чинному законодавстві немає спеціальної норми, суд застосовує загальні положення про зобовязання, передбачені відповідними главами ЦК України. Заперечуючи проти позову, представник відповідача, посилаючись на п.9 ст.8 ЗУ Про захист прав споживачів , зазначила, що через фактичне неявку позивача в магазин для отримання товару, немає правових підстав для сплати неустойки, оскільки на продавця законом не покладено обовязок приводу покупця для отримання телефону. Разом з тим, усвідомлюючи визначений Законом власний обовязок прийняти товар неналежної якості від покупця і задовольнити його вимоги про безоплатне усунення недоліків товару та на його вимогу надати (з доставкою) на час ремонту аналогічний товар, представник відповідача, як на доказ дій свого довірителя щодо виконання взятих за договором зобовязань безоплатно усунути недоліки товару, послалась на лист [PERSON], адресований начальнику Полтавського обласного управління у справах захисту прав споживачів (а.с. 37), із змісту якого вбачається, «що письмового звернення про прохання надати телефон з резервного фонду на її /[PERSON]/ адресу не надходило та станом на 20 листопада 2009 року телефон повернуто з ремонту і він знаходиться в магазині «Лайф» за адресою: м. Комсомольськ, вул.. Леніна, 42». Згадана обставина по суті своїй була категорично заперечена позивачем, і фактично окрім копії згаданого листа нічим по справі не доведена, тому, з врахуванням положень ст.59 ЦПК України, не може бути прийнята судом в якості допустимого доказу належного виконання взятих відповідачем за договором купівлі-продажу зобовязань. Провівши аналіз наданим в цій частині вимог доказам, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятого за договором зобовязання /в формі його невиконання/ прийняти проданий товар для гарантійного ремонту, та замінити його на аналогічний товар. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч.3 ст.698 ЦК України до відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Ст. 708 ЦК України передбачає правові наслідки у разі виявлення покупцем протягом гарантійного строку /в даному випадку 1 рік /, недоліків, про які він не був попереджений продавцем. Із змісту ст.708 ЦК України вбачається також, що право за своїм вибором предявити одну з вимог, передбачених згаданою статтею, належить покупцю, з огляду на що, відмова позивача від договору та його вимога повернення сплаченої за товар грошової суми, ґрунтується на Законі. Крім того, аналіз ч.6 ст.10 ЗУ Про захист прав споживачів дає суду підставу дійти висновку, що умовою звільнення продавця від відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобовязання, є лише доведений ним факт їх виникнення з вини самого споживача або внаслідок дії непоборної сили. Ґрунтується на Законі також вимога позивача щодо сплати неустойки за прострочення вимоги усунути недоліки проданої речі. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в т.ч. розірвання договору, сплата неустойки та відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч.5 ст.709 ЦК України за кожен день прострочення продавцем усунення недоліків товару і невиконання вимоги про надання в користування аналогічного товару на час усунення недоліків продавець сплачує покупцеві неустойку в розмірі 1% вартості товару, аналогічний розмір сплати неустойки передбачений також ст..8 ЗУ Про захист прав споживачів . Перелік таких товарів наведено в Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів, затв. Постановою КМУ від 17 квітня 2002 року. З врахуванням положень ч.9 ст.8 ЗУ Про захист прав споживачів , відповідно до якої вимоги про безоплатне усунення недоліків товару повинні бути усунуті протягом 14 днів з дати його предявлення, та розяснень, що містяться в п.10 Постанови Пленуму ВСУ Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів неустойка обрахована судом за кожен день затримки усунення недоліків та ненадання аналогічного товару понад установлений строк (14 днів) і до дня розгляду справи судом, з огляду на що розмір неустойки становитиме: 6,75 грн. х 557 днів = 3759,75 грн., де 6,75 1% вартості телефону, 557 днів термін, обрахований з моменту закінчення установленого Законом 14-денного строку - 29.09.2009 року і до дня розгляду справи судом 25 березня 2011 року. Неустойка обрахована судом за загальною нормою права - виходячи з 14-денного терміну прострочення продавцем усунення недоліків товару, оскільки відповідачем фактично не доведений час надходження необхідних деталей /з надходженням яких за домовленістю сторін мав відраховуватись термін гарантійного ремонту /а.с. 5/, що виключає можливість проведення розрахунку неустойки відповідно до виниклих спірних правовідносин. Вирішуючи питання щодо обгрунтованості вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного: Відповідно до розяснень, що містятться в Постанові ПВС України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/ шкоди, спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, зокрема, коли право особи на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції, у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди, або при порушенні зобовязань, які підпадають під дію ЗУ Про захист прав споживачів. Обгрунтовучи вимогу про відшкодування моральної шкоди, позивач посилається на ст. 22 ЗУ Про захист прав споживачів, застосування якої, як норми матеріального права, на думку суду є неможливим, оскільки зазначена норма встановлює судовий порядок розгляду справ про захист прав споживачів, передбачаючи серед іншого можливість одночасного вирішення судом питання щодо відшкодування моральної шкоди при задоволенні вимог споживача про захист його прав, а не встановлює підстави для задоволення такої вимоги, тобто по суті своїй згадана норма є нормою процесуальної дії. Приймаючи до уваги, що ні умови укладеного договору, ні положення ЦК України щодо договору роздрібної купівлі-продажу не передбачають можливості відшкодування завданої моральної шкоди в разі порушення зобовязання, а п.5 ст.4 ЗУ Про захист прав споживачів передбачає право споживача на відшкодування моральної шкоди лише у випадках, коли така шкода заподіяна небезпечною для життя та здоровя продукцією, вимога [PERSON] про відшкодування завданої моральної шкоди задоволенню не підлягає за її безпідставністю. Судові витрати /окрім вимоги про стягнення вартості оплати рекомендованого листа та комісії банку, які не віднесені Законом до судових витрат/ підлягають стягненню з відповідача відповідно із вимогами ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial