Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-10 00:00:00

ВАТ «Полтавський ГЗК» звернулось до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням в гуртожитку № 3 в будинку № 25 по вул. Строни в м. Комсомольську. Зазначені вимоги, підтримані представником позивача в судовому засіданні обґрунтовуються посиланням на те, що відповідач не проживає у вказаному житловому приміщенні без поважних причин понад встановлені Законом строки, з огляду на що має бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Відповідач до суду не зявилась, про час та місце слухання справи повідомлена у встановленому законом порядку. Орган опіки та піклування виконкому Комсомольської міської ради направили до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Приймаючи до уваги наявні у справі докази, а також позицію позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши інші докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Судом встановлено, що 18.08.1994 року відповідачу на підставі ордеру ХО № 1087, виданому за спільним рішенням адміністрації та профкома ВАТ ПГЗК була виділена жила площа в гуртожитку № 3 ліжко-місце в буд. № 25 по вул. Строни в м. Комсомольську. Зазначену кімнату надано за клопотанням гімназії м. Комсомольська, де відповідач працювала вчителем. (а.с. 9). Згідно довідки від 07.09.2009 р. гуртожиток № 3 по вул. Строни в м. Комсомольську знаходиться на балансі ВАТ «Полтавський ГЗК» (а.с. 5). Як вбачається з наданої довідки, на час розгляду справи судом у спірному житловому приміщенні значиться зареєстрованою відповідач [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON], [INFO]. (а.с. 8). Приймаючи до уваги, що спірні відносини не врегульовані Законом, суд відповідно до положень ч. 7 ст. 11 ЦПК України застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини в даному випадку аналогію закону і погоджується з позицією представника позивача щодо можливості застосування до спірних відносин положень ст.ст. 71, 72 ЖК України, які регулюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, відповідно по положень ст. 72 ЖК України провадиться в судовому порядку. Як вбачається із змісту наданих актів, датованих 13.04.2010 р., 31.08.2010 р. [PERSON] в надане житлове приміщення не заселилась і відповідно не проживала. Оплата за ліжко-місце не проводилась більше трьох років. (а.с. 4). Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, суд, провівши аналіз представлених сторонами доказів, з врахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, дійшов висновку про те, що в суді знайшов підтвердження факт непроживання відповідача у спірному жилому приміщенні понад встановлені ст. 71 ЖК України строки. Відповідно до розяснень, що містяться в постанові ПВСУ № 2 від 12.04.1985 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України у справах про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Судом встановлено, що в спірне житлове приміщення відповідач не заселилась та протягом такого тривалого строку, в будь-який спосіб не вирішила питання з власником житлового фонду щодо збереження за нею та сином права на житло, що є переконливим свідченням прояву її абсолютної байдужості до спірної кімнати і дає суду підставу дійти остаточного висновку про відсутність у відповідача поважної причини для непроживання в спірному приміщенні та формального збереження житла за собою, що відповідно до положень ст.72 ЖК України є підставою для задоволення вимог позивача в повному обсязі. Питання про судові витрати по справі вирішено судом відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved