Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-15 00:00:00

У листопаді 2009 року [PERSON], [PERSON] звернулись із позовом до [PERSON], треті особи: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Київської області, Чабанівська селищна рада Києво-Святошинського району про визнання права власності, посилаючись на те, що 2 квітня 2004 року помер їхній батько [PERSON] Останні роки життя він перебував у шлюбі з [PERSON], який зареєстрував в листопаді-грудні 2004 року. З їхньою матірю [PERSON] батько перебував в зареєстрованому шлюбі з 1973 року по 1993 рік. 11 червня 1993 року відповідно до рішення Чабанівської селищної ради № 50 батьку була виділена земельна ділянка площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель в смт. Чабани, вул. Виноградна, 19. В тому ж 1993 році батько розпочав будівництво двоповерхового будинку, який фактично збудував у 1996 році, так як будівельні матеріали були закуплені ще в той час, коли їхні батьки перебували у шлюбі. Кошти на будівництво батько одержав від продажу земельної ділянки і садового будинку в с. Круглик на початку 1995 року. Оскільки будинок було збудовано без отримання дозволу на будівництво і проектних документів, будинок в експлуатацію не прийнято. Їм відомо, що у вересні 2004 року Чабанівська селищна рада нібито прийняла рішення про надання дозволу на будівництво будинку, але такого рішення вони не мають і їм невідомо на якій стадії перебуває узаконення будинку, так як всі документи з цього питання знаходяться у [PERSON] Їм лише відомо, що 27 лютого 2007 року Чабанівська селищна рада своїм рішенням № 35 надала батьку безкоштовно у приватну власність земельну ділянку, на якій збудовано будинок. Так як будинок не прийнято в експлуатацію і на нього не зареєстровано право власності, вони не можуть отримати свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи викладене, [PERSON], [PERSON] просили визнати за ними та [PERSON] право власності на 1/3 частину будинку по вул. Виноградній, 19 в смт. Чабани, Києво-Святошинського району, Київської області за кожним. У грудні 2009 року [PERSON] звернулась із позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Київської області, Чабанівська селищна рада Києво-Святошинського району про визнання права власності, посилаючись на те, що 2 квітня 2009 року помер її чоловік [PERSON]. Шлюб був зареєстрований 14 січня 2005 року. До шлюбу з нею її чоловік перебував у шлюбі, від якого мав двох дітей: [PERSON] та [PERSON]. У 1993 році попередній шлюб був розірваний. 11 червня 1993 року відповідно до рішення № 20 Чабанівської селищної ради її чоловіку була виділена земельна ділянка № 73 площею 0,1 га в с. Чабани під будівництво індивідуального будинку і господарських споруд. 10 вересня 2004 року рішенням № 259 Чабанівської селищної ради її чоловіку був наданий дозвіл на будівництво індивідуального жилого будинку за типовим проектом 144-000-913.92 на 6 кімнат площею 94,66 кв.м., загальною площею 185,94 кв.м. в смт. Чабани по вул. Виноградна, 19 на земельній ділянці розміром 1000 кв.м. 27 лютого 2007 року її чоловіку рішенням № 35 Чабанівської селищної ради було передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться в смт. Чабани, вул. Виноградна, 19. Вона та відповідачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Що стосується спірного будинку, то він є їхньою спільною сумісною власністю, оскільки будувався під час їхнього шлюбу. У даний час будинок остаточно не побудований та не введений в експлуатацію, хоча частина робіт, не виконаних згідно проекту, є незначною. Оскільки будинок набувався ними шляхом будування під час перебування у шлюбі, то до спадкової маси відноситься тільки ? частина спірного будинку, яка належала [PERSON], тому відповідачі [PERSON] та [PERSON] мають право на визнання за ними права власності лише по 1/6 частині будинку кожному. Вона, як дружина померлого, має право на отримання у власність в порядку спадкування 4/6 частин жилого будинку. Враховуючи викладене, [PERSON] просила визнати за нею право власності на 4/6 частин жилого будинку № 18 по вул. Виноградна, смт. Чабани, Києво-Святошинського району, Київської області. Ухвалою суду від 6 вересня 2010 року судом притягнуто до участі у справі в якості третіх осіб: Відділ містобудування і архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації, Києво-Святошинську районну санітарно-епідеміологічну станцію, Києво-Святошинське районне управління Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи. У жовтні 2010 року [PERSON] подала суду заяву про доповнення та уточнення позовних вимог, у якій просила визнати за нею право власності на 4/6 частин жилого будинку № 19 по вул. Виноградна в смт. Чабани, Києво-Святошинського району, а також визнати за нею у порядку спадкування право забудовника на жилий будинок № 19 по вул. Виноградна у смт. Чабани, Києво-Святошинського району, Київської області. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов [PERSON] та [PERSON], а також зустрічний позов [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть 2 квітня 2009 року помер [PERSON], який доводився батьком позивачам (відповідачам за зустрічним позовом) [PERSON] та [PERSON], а також чоловіком відповідачці за первісним позовом (позивачці за зустрічним позовом) [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому спадкове майно. Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 8 жовтня 2009 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] успадкували кожен по 1/3 частині майна після смерті [PERSON], а саме квартиру № 35, яка знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Червонозоряний, будинок 126, що належала померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Державною адміністрацією Московського району м. Києва 11 червня 1996 року. З наявних матеріалів вбачається, що рішенням № 258 від 10 вересня 2004 року Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району надано дозвіл [PERSON] на будівництво індивідуального жилого будинку за типовим проектом 144-000-913.92 на 6 кімнат житловою площею 94,66 кв.м., загальною площею 185,94 кв.м. в смт. Чабани по вул. Виноградна, 19 на земельній ділянці розміром 1000 кв.м. Рішенням № 35 від 27 лютого 2007 року Чабанівської селищної ради надано [PERSON] безкоштовно в приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в смт. Чабани, вул. Виноградна, 19, яка належить йому згідно рішення № 50 від 11 червня 1993 року Чабанівської селищної ради. Згідно інвентаризаційної справи № 247 на будинок № 19 по вул. Виноградна у смт. Чабани, Києво-Святошинського району вказаний будинок знаходиться на стадії будівництва. Згідно вимог ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно вимог ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 18 Закону України „Про основи містобудування від 16 листопада 1992 року забороняється експлуатація обєктів, не прийнятих у встановленому законодавством порядку. Згідно вимог ст. 30-1 Закону України „Про планування та забудову територій прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів здійснюється на підставі сертифікату відповідності, який видається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю. У п. 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2008 року № 923, визначено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів здійснюється на підставі сертифікату відповідності, що видається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю. Сертифікат відповідності-документ, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом обєкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам. Згідно п. 17 вказаного Порядку датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта є дата видачі зареєстрованого інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю сертифікату відповідності. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Судом встановлено, що вказаний будинок за життя спадкодавця [PERSON] не був введений в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, і спадкодавець [PERSON] не набув права власності на нього, а визнання права власності на незавершене будівництво (як цілого будинку, так і квартир) суперечить вимогам ст. 376 та ст. 331 ЦК України, і як наслідок, позивачі за первісним позовом (відповідачі за зустрічним позовом) [PERSON], [PERSON], а також позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) [PERSON] не набули права власності на вказаний будинок в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Згідно вимог ст. 26 Закону України „Про основи містобудування від 16 листопада 1992 року спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання. При зверненні до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво [PERSON], [PERSON], [PERSON] не надано підтверджень, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до вимог ст. 1268 ЦК України позивачі є такими, що прийняли спадщину. За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З урахуванням наведеного, суд вважає недоведеними позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо визнання права власності на незавершений будівництвом жилий будинок за адресою: смт. Чабани, вул. Виноградна, будинок № 19 в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON], а тому у задоволенні позову слід відмовити. Також суд відмовляє у задоволенні зустрічних вимог [PERSON] про визнання за нею у порядку спадкування право забудовника на жилий будинок № 19 по вул. Виноградна в смт. Чабани, Києво-Святошинського району, оскільки вказані вимоги є безпідставними та не грунтуються на нормах чинного законодавства.

Outcome: dismissed