Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-09 00:00:00

19 березня 2010 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме кімнатою [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 13 червня 2001 року йому на його родину, до складу якої входили дружина та неповнолітня донька, на підставі ордеру .4° 1949, виданого Миколаївським глиноземним заводом, надана кімната № [NUMBER] у гуртожитку сімейного типу, житловою площею 18 кв.м., розташованому по [ADDRESS] . Відповідачка є колишньою дружиною позивача. Шлюб між сторонами розірваний 30 вересня 2009 року. З 2003 року відповідача залишила родину і обірвала зв`язки із сім`єю. Згодом позивачу стало відомо, що остання виїхала до Австрійської Республіки. Відповідачка в спірній кімнаті не мешкає з початку 2003 року, комунальні платежі не сплачує, приміщенням не користується і не з`являється в ньому, їй особистих речей у кімнаті не має. Такий стан речей порушує права позивача як наймача житла, тому він просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням за зазначеною адресою. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні, обставини, викладені у позові, підтвердив. Додатково пояснив, що перешкод відповідачці у користуванні житлом не чинив. З 2003 року і до часу розгляду справи судом відповідачка в Україну не поверталася, позивачу відомо, що остання вийшла заміж в Австрійській Республіці, народила там дитину. На даний час позивач має намір приватизувати спірну кімнату на себе та на свою дочку. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, поштою надіслала суду заяву, в якій вимоги позову визнала в повному обсязі, проти його задоволення не заперечувала, просила слухати справу за її відсутності. Третя особа - комунальне житлово-експлуатаційне підприємство № 24 - у судове засідання свого представника не направила, надала суду заяву, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечувала, просила розглянути справу за відсутності представника. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, наявні у справі, суд з`ясував такі фактичні обставини. 13 червня 2001 року Миколаївським глиноземним заводом позивачу на сім`ю з трьох осіб виданий ордер № 1949 на кімнату [ADDRESS] (а.с. 10). 30 вересня 2009 року шлюб між сторонами розірваний рішенням судом району Прегартен Австрійської Республіки (а.с.26-30). Згідно довідки № 782 від 08 лютого 2010 року в спірній кімнаті зареєстровані: позивач - [PERSON] , відповідачка - [PERSON] та їх донька - [PERSON] (а.с.6). Відповідно до акту про непроживання від 11 березня 2010 року відповідачка не проживає за вказаною адресою та не користується спірною кімнатою з 2003 року, її особистих речей у кімнаті не має (а.с. 12). Як закріплює ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За правилами ч.І ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Одночасно ст.72 ЖК встановлює, що в судовому порядку особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. За викладених обставин суд находить позовні вимоги обгрунтованими і такими, що підлягаю і ь задоволенню.

Outcome: approved