Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-28 00:00:00

Позивач звернувся в суд до відповідачів з позовом про визнання\~свідоцтв про\~право на\~спадщину за\~законом недійсними\~та визнання\~права власності\~в порядку\~спадкування. Свій позов він мотивував тим, що його батьки - [PERSON] та [PERSON] до розлучення проживали у будинку, який на даний час має адресу - [ADDRESS] . Після розлучення батько у 1976 році батько побудував новий будинок в тому ж селі, який на даний час має адресу, [ADDRESS] . Після закінчення його будівництва батько став його повним господарем, про що зазначено у записах по будинкової книги. Батько помер [INFO] , після його смерті відкрилась спадщина на належний йому будинок, розташований все. [ADDRESS] . Спадщину фактично прийняли, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном) всі його діти, а саме: [PERSON] (позивач), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [INFO] після смерті матері ( [PERSON] ), яка померла [INFO] , позивач дізнався, що садиба за адресою [ADDRESS] , числиться власністю відповідачів - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які оформили право власності на цей будинок у порядку спадковування по смерті братів позивача [PERSON] , [PERSON] , і, як стало відомо при розгляді справи в суді їх право власності було зареєстровано-на братів після їх смерті на підставі договору дарування № 145 від 01.02.1995 року. Позивач вважає, що такого не може бути, оскільки мати ніколи не набувала права власності на спірний будинок. Крім того, у договорі дарування не зазначено адреси будинку, що дарується. Станом на 01.02.1995 року спірний будинок мав площу 89 м.кв., а не 36 м.кв., як зазначено у договорі дарування. Біля будинку було два сараї, вбиральня і огорожа, а за договором дарування лише один, тому позивач приходить до висновку, що договір дарування стосувався не будинку [ADDRESS] , а якого іншого, не встановленого будинку. Позивач, як такий, що фактично вступив у спадщину після смерті батька має намір зареєструвати своє право власності на спірний будинок [ADDRESS] , для чого просив визнати свідоцтва про право на спадщину, видані 22.05.2008 року [PERSON] та [PERSON] , а також свідоцтво про право на спадщину, видане [PERSON] . Доповнюючи позовну заяву 28.05.2011 року позивач також просив-анулювати рішення Блідчанської сільської ради про передачу земельної ділянки для обслуговування будинку [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені вище. Відповідачки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні позову не визнали, посилаючись на те, що вони у передбаченому законом порядку спадкування набули права власності на спірний будинок після смерті [PERSON] та [PERSON] . Представник відповідачки [PERSON] також зазначив, що всі факти на які посилається позивач вже досліджувались судом при розгляді попередньої справи за позовом [PERSON] про визнання недійсними угод купівлі-продажу та дарування жилого будинку, рішення по якій після розгляду справи апеляційним судом набрало законної сили, і повторно факти , встановлені цим рішенням, не доводяться. Представник відповідача - Блідчанської сільської ради - Кириленко В.В. у судовому засіданні зазначив, що він покладається на рішення суду, оскільки спірні правовідносини виникли в той час, коли він не був сільським головою, і розібратися у ситуації дуже складно. \~ \~ \~ \~ Треті особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - у судовому засіданні підтримали позов. Третя особа - представник головного управління юстиції в м. Києві в судове засідання не з*явився, про день і час слухання справи повідомлено вчасно, надіслали до суду лист, в якому зазначили, що позов не може бути задоволений, просять справу розглядати без її участі. З проводу оспорювання належності спірного будинку зазнаили, що згідно даних Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого 19.05.2008 року КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області» вбачається, що співвласниками (по 1\\2 частині будинку) біли [PERSON] та [PERSON] , тому посилання позивача на те, що зазначене майно не належало цим особам є безпідставним. Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч.2 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших цивільних справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Здійснення переоцінки такого судового рішення іншим судом є порушенням процесуального законодавства. Судом при розгляді даної цивільної справи вивчено рішення Іванківського районного суду від 16.01.2009 року у справі № 2-16/09 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Іванківська районна державна нотаріальна контора, Блідчанська сільська рада, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними угоди купівлі-продажу ( укладена 21.10.1975 року між [PERSON] , як покупцем, та [PERSON] , як продавцем і посвідчену в той же день Блідчанською сільською радою за реєстровим номером №4) та дарування жилого будинку,\~яка була\~посвідчена 01.02.1995 року державним нотаріусом Іванківської державної нотаріальної контори Воробей Т.П. і зареєстрований в реєстрі під № 145 (оскільки на його думку, будинок, який був предметом договору, не являвся власністю дарувальниці). Позивач вважав, що оскільки зазначені угоди знаходяться в одній нотаріальній справі, у угоді від 21.10.1975 року йдеться саме про будинок, що знаходиться в [ADDRESS] . Під час розгляду справи № 2-16/09 та у постановленому рішенні від 16.01.2009 року судом було встановлено: щодо договору купівлі-продажу позивачем не було надано доказів, що такий договір сторонами договору не укладався; щодо договору\~дарування будинку\~від 01.02.1995\~року,\~що станом\~на 1995\~рік будинок\~належав матері\~позивача і\~вона мала\~право його\~подарувати.\~При посвідченні\~цього договору\~нотаріус дотрималась\~вимог діючих\~на той\~час Закону\~України «Пронотаріат» та Інструкції по вчиненню нотаріальних дій. В тому числі нею була перевірена належність предмета дарування ( жилого будинку розміром 36 м.кв. з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Леонівка Іванківського району Київської області) дарителю [PERSON] . Суд також встановив, що ще з 1995 року позивач міг вже реально взнати про існування спірного договору дарування, і відповідно про порушення своїх прав як спадкоємця), якби поцікавився конкретно питанням належності будинків у матері, чи у сільській раді, тому мав реальну можливість безперешкодно дізнатись про укладення оспорюваного договору дарування). Рішенням суду по цій справі у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо визнання зазначених вище угод купівлі-продажу та дарування було відмовлено. У справі, по якій постановлюється дане рішення, позивач просить визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину, видані Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою 22.05.2008 року [PERSON] та [PERSON] кожній на 1/4 частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що розташовані в [ADDRESS] та свідоцтва про право на спадщину, виданого Іванківською районною державною нотаріальною конторою 27.07.2008 року [PERSON] івні на\~1/2 частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться по [ADDRESS] . Оскільки рішенням суду від 16.01.2009 року, яке набрало законної сили, відмовлено у позивачу у визнанні недійсним договору дарування, на підставі якого було зареєстровано .право приватної спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на спірний будинок [ADDRESS] , тобто визнано законність державної реєстрації їх права власності на це нерухоме майно. Відповідачки є спадкоємицями за законом після їх смерті, про що і отримали відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно з вимогами ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Суд, з урахуванням викладеного вище, не вбачає таких підстав, оскільки відповідні свідоцтва були видані відповідачкам відповідно до Закону. Щодо додаткової вимоги позивача про анулювання рішення Блідчанської сільської ради про передачу земельної ділянки для обслуговування будинку по [ADDRESS] , то ця вимога такеж не підлягає задоволенню, оскільки згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач необгрунтував своїх вимог ні в доповненні до позову, ні в судових засіданнях, як не надав суду і оспорюваного документу, і не просив про його витребовування. На підставі наведеного, ст. 71, 76, 80 ЦК України 1963 року, ст.. 267 ЦК України 2004 року,

Outcome: dismissed