Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-23 00:00:00

19 листопада 2009 року до суду звернувся представник позивача з позовною заявою, яку в подальшому вточнив в порядку ст.31 ЦПК України та просить стягнути з [PERSON] на користь Банку заборгованість за кредитом в сумі 39 016,22 гривні, державне мито за подачу заяви в розмірі 390 гривень 16 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гривень. 09 серпня 2010 року надійшла зустрічна позовна заява від [PERSON] в якій він просить визнати недійсним договір про відкриття карткового рахунку, видачу кредитної картки та їх обслуговування за № 181636 від 01 вересня 2008 року. А також зобовязати ВАТ ВТБ Банк прийняти у [PERSON] суму залишкової заборгованості у розмірі 20874 грн. 59 коп. Представник позивача свій позов підтримав та просив задовольнити його в повному обсязі. З зустрічною позовною заявою не згодній . Представник відповідача - [PERSON] з позовом позивача не згодна та заперечує проти його задоволення. На зустрічної позовної заяві наполягає. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований, а тому підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст.1054 ч.1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором. а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Так судом встановлено, що 01 вересня 2008 року між ВАТ ВТБ Банк та [PERSON] був укладений договір про відкриття карткового рахунку, видачу кредитної картки та її обслуговування за № 181636, відповідно до умов якого ВАТ ВТБ Банк відкрив власнику картковий рахунок № 26255000177648 в валюті з встановленою відновлюваною кредитною лінією у розмірі 25\~000,00 грн. Отримання [PERSON] зазначеної картки підтверджується розпискою [PERSON] від 15.09.2008 р. про отримання платіжної картки у непошкодженому стані з запечатаного конверту з індивідуальним ПІН-кодом. Відповідно до договору карткового рахунку, банк здійснив, згідно з тарифами відповідні нарахування суми всіх операцій, які стали наслідком використання платіжної картки власника рахунку. Відповідно до умов договору карткового рахунку, за користування кредитною лінією позичальник зобовязаний сплачувати банку відсотки. Свої зобовязання перед Банком, відповідно до ст. 526 ЦК України, відповідач [PERSON] не виконував . Сума заборгованості [PERSON] за договором карткового рахунку становить 38\~140, 37 гривень та складається з наступних сум: -28543,36 грн. сума кредиту, з нарахованою комісією за зняття готівкових коштів, яка підлягає поверненню; -6705,25 грн. сума несплачених процентів, за користування кредитними коштами; -2891,76 грн. комісія ( проценти) за управління простроченим кредитом; Банк просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 1330,51 грн. інфляційні нарахування та у сумі 463,25 грн. штрафні санкції, а саме три проценти річних на суму заборгованості зі сплати відсотків та кредиту за період з 30.12.2008 року по 31.03.2010 року, в даної частині позовні вимоги задоволенню не підлягають так як договором про відкриття карткового рахунку від 01 вересня 2008 року дана відповідальність не передбачена, тому відповідно до ст. 548 ч.1 ЦК України в цій частині вимоги задоволенню не підлягають. Банк просить стягнути з відповідача заборгованість по договору про відкриття карткового рахунку, даній договір суд розглядає, як одна із форм кредитного договору, тому вважає, що між сторонами виникли правовідношення, передбачені параграфом Кредит ЦК України Позивач [PERSON] у зустрічному позові просить визнати договір про відкриття карткового рахунку від 01 вересня 2008 року недійсним в звязку з тим, що даний договір суперечить закону. Однак з даними доводами позивача суд погодиться не може, тому що вищеназваний договір був укладений відповідно до вимог Закону України «про банки та банківську діяльність», Закону України «Про захист прав споживачів» та норм Цивільного кодексу України, будь-яких належних доказів відповідно до ст. 60 ЦПК України позивач [PERSON], того що спірний договір був укладений без додержання вимог закону позивач не надав. Відповідно до ст. 15 ч.2 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Позивач [PERSON] просить суд зобовязати бак прийняти у позивача суму заборгованості у розмірі 20\~874 грн. 59 к., однак дані дії Банком діючим законодавством не передбачено, тому суд вважає, що вимоги позивача в частині зобовязання отримати гроші суперечать загальним нормам цивільного законодавства . Тому суд вважає, що цивільний позов Банку до [PERSON] про стягнення заборгованості є о обґрунтований та підлягає частковому задоволенню, а в свою чергу зустрічний позов [PERSON] до Банку про визнання договору недійсним та зобовязання вчинити певні дії є не обґрунтований та задоволенню не підлягає. При поданні позову Банком було сплачено державне мито у сумі 390, 16 гривень (158,74+ 140,00 + 91,42 = 390,16 гривень), що підтверджується меморіальним ордером № 10831 від 04 листопада 2009 р., меморіальним ордером за № 9445 від 03 вересня 2009 р. та меморіальним ордером за № 16116 від 06 квітня 2010 р., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення у сумі 120 гривень (30+90=120), що підтверджується меморіальним ордером № 9347 від 03 вересня 2009 р. та меморіальним ордером № 10085 від 04 листопада 2009 р., а тому відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з [PERSON] у повному обсягу.

Outcome: partial