Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-06 00:00:00

В лютому 2011 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Вознесенський сиркомбінат» (далі - ВАТ «Вознесенський сиркомбінат») про стягнення боргу. В позовній заяві зазначено, що 06 червня 2008 р. між [PERSON] та відповідачем ВАТ «Вознесенський сиркомбінат» був укладений в письмовій формі Договір оренди транспортного засобу, за умовами якого, орендар набув право використання протягом одного року (з можливістю пролонгації договору) автомобіля за призначенням та зобовязався вчасно сплачувати зазначену в договорі орендну плату. Посилаючись на порушення відповідачем взятих на себе зобовязань за вказаним договором, позивач [PERSON] просив ухвалити рішення, яким задовольнити його позовні вимоги та стягнути з відповідача на його користь 19 047 (девятнадцять тисяч сорок сім) грн. 00 коп. в рахунок взятого ним зобовязання й судові витрати по справі, до складу яких увійшли судовий збір в розмірі 190 (сто дев'яносто) грн. 00 коп. і витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 120 (сто двадцять) грн. 00 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити. При цьому, також просили врахувати те, що між сторонами фактично було укладено не договір оренди транспортного засобу, а інший договір, за яким позивач зобовязався власними силами з використанням належного йому транспортного засобу здійснювати збір молока у населення району з подальшим його транспортуванням та здачею у ВАТ «Вознесенський сиркомбінат», а останній зобовязався сплачувати вартість отриманої продукції та транспортні послуги. Факт укладання такого договору не заперечує і відповідач, надавши позивачу акт звірки. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив на адресу суду письмові заперечення, відповідно до яких позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду справа розглянута у відсутність представника відповідача, оскільки в справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Так, з матеріалів справи судом встановлено, що 01 червня 2008 р. між [PERSON] та ВАТ «Вознесенський сиркомбінат» було укладено в простій письмовій формі договір оренди транспортного засобу, а саме належного позивачу легкового автомобіля (марка та модель автомобіля не вказані), реєстровий номер 75-375. За умовами договору орендар набув право на використання протягом одного року (з можливістю пролонгації договору) автомобіля виключно за його цільовим призначенням та зобовязався своєчасно здійснювати орендні платежі. При цьому, орендна плата встановлювалася в розмірі щомісячно узгодженої суми, з розрахунку 60 (шістдесят) грн. 25 коп. за тону натурального молока. Разом з тим, вимоги в частині своєчасної оплати орендної плати відповідач належним чином не виконав. За правилами ч.1 ст.509 ЦПК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має 4 право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, оскільки зобовязання є різновидом цивільних правовідносин, підставою для його виникнення можуть бути юридичні факти, визначені у ст.11 ЦК України. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Відповідно до ст.6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Разом з тим, за правилами ч.2 ст.799 ЦК України договір найму (оренди) транспортного засобу за участю фізичної особи укладається у письмовій формі та підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч.1 ст.220 ЦК України). У відповідності до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязанні з його недійсністю. З матеріалів справи вбачається, що 01 червня 2008 р. був укладений договір транспортного засобу за участю фізичної особи, але такий договір не був посвідчений нотаріально, а тому є нікчемним правочином та не може створювати юридичних наслідків за винятком тих, що повязані з його недійсністю. Ст.З ЦПК України передбачає, що кожна особа, має право в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Однак, як слідує з пояснень позивача та його представника, позивач не скористався правом на звернення до суду з вимогою щодо визнання нікчемного договору дійсним. Доводи позивача [PERSON] та його представника [PERSON] щодо того, що сторони, укладаючи договір оренди транспортного засобу, насправді мали на увазі інший договір, суд не приймає до уваги, оскільки в матеріалах справи міститься лише договір оренди транспортного засобу від 01 червня 2008 р., який позивачем не підписаний, але в даному договорі визначені умови, які необхідні та ідентифікують такий договір саме як договір оренди. Також, жодна зі сторін не ставила питання про визнання такого правочину удавним із застосуванням відповідних наслідків. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необгрунтованими, тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ВАТ «Вознесенський сиркомбінат» про стягнення боргу, слід відмовити.

Outcome: dismissed