Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-25 00:00:00

Представник позивача 13.08.2010 року звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи і підтримуючи який, в судовому засіданні зазначив, що [PERSON] був власником садового будинку під № 195, що знаходиться в садовому товаристві «Чайка» на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області. Також він є власником земельної ділянки, на якій знаходиться вказаний садовий будинок. 26 лютого 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу садового будинку № 195, що знаходиться в садовому товаристві «Чайка» на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області. За умовами договору відчуженню підлягав лише вказаний садовий будинок. Земельна ділянка на якій знаходиться вказаний садовий будинок за попередньою домовленістю [PERSON] протягом місяця з дня підписання договору купівлі-продажу садового будинку, мала перейти до нього у власність на підставі оплатного договору, який на цей час з вини [PERSON] не укладено. У звязку з тим, що на земельній ділянки розташований садовий будинок, позивач змушений встановлювати для відповідача обмеження щодо використання ним окремих земельних площ. Позивач неодноразово звертався до [PERSON] з пропозицією укласти договір земельного сервітуту, однак на дану пропозицію відповідач не відреагував. Відсутність наміру відповідача укласти сервітуту на підставі договору в повній мірі свідчить про недосягнення між сторонами відповідної домовленості з цього приводу. Відповідач в судове засідання не з'явивсь про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, а тому суд прийняв рішення про заочний розгляд відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, оскільки представник позивача проти такого порядку не заперечував. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, обставини вказані у позові підтвердив та пояснив, що єдиний шлях для проходження від будинку до вулиці проходить через земельну ділянку позивача, що підтверджується наявність самовільного використання земельної ділянки позивача для проходу відповідача. У звязку з цим просив суд встановити безстроковий та безоплатний земельний сервітут, встановити чіткі межі земельної ділянки та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Представники третіх осіб до суду не зявилися, повідомлені належним чином, причина неявки суду не відома. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач був власником садового будинку під № 195, що знаходиться в садовому товаристві «Чайка» на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області. Вищевказаний будинок знаходиться на земельній ділянці, яка згідно державного акту про право власності на земельну ділянку серії КВ № 110464 від 23.09.2003 року належить [PERSON] 26.02.2007 року сторони уклали договір купівлі-продажу даного будинку з подальшим викупом відповідачем земельної ділянки . Оскільки договір купівлі-продажу земельної ділянки на момент розгляду справи не відбувся, відповідач продовжував користуватися нею, позивач просив суд встановити земельний сервітут та чіткі межі земельної ділянки обмежені ним. Вищевказане підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку (а.с.12). договором купівлі-продажу садового будинку (а.с.11), свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с.6). Згідно зі ст. 100 ЗК України власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Судом також враховуються вимоги ч. 3 ст. 402 ЦК України, згідно з якою у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Відповідно до ст. ст. 401, 404 ЦК України право користування чужим майном може бути встановлено щодо земельної ділянки інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладення та експлуатації ліній електропередачі, у звязку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Сервітут - це право обмеженого користування чужою земельною ділянкою або її частиною, яке полягає в здійсненні проїзду чи проходу по чужій землі, прокладанні лінійних споруд, ліній передач тощо. Відповідно до пункту «А» ст. 99 Земельного Кодексу України власники або користувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення земельних сервітутів, а саме право проходу та проїзду на велосипеді. Відповідно до пункту 1 статті 98 ЗК України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельного ділянкою (ділянками). Постановою Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 року визначено, що спори повязані з земельними сервітутами розглядаються в позовному провадженні, не потребують попереднього розгляду відповідними органами місцевого самоврядування чи органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. При цьому власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Право щодо володіння земельною ділянкою позивача не було порушено. Також судом встановлено, що оплату за будинок здійснював [PERSON] за рахунок кредитних коштів, наданих банком «Фінанси та кредит», філією у Луганській області за кредитним договором № 75-07-ПК від 26.02.2007 року (а.с.8). Забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором згідно п.4 договору іпотеки ВВМ № 806523 від 26ж.02.2007 року є вказаний садовий будинок (а.с.7). Позивач не довів своє право на встановлення безоплатного земельного сервітуту, і таких доказів суду не надав. В матеріалах справи відсутні жодні докази, які б надавали право позивачу на встановлення безстрокового та безоплатного земельного сервітуту. Відповідач не порушив право позивача користуватися, володіти та розпоряджатися майном (земельною ділянкою) та також не вчиняє перешкоди, що порушують права позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки йому в позові відмолено. На підставі викладеного, та згідно з ст. 98. ст. ст. 99, 100 ЗК України та ст. 401, ч. 3 ст. 402, 404 ЦК України.

Outcome: dismissed