Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-24 00:00:00

25лютого 2010 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [PERSON] та малолітнього [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування жилим приміщенням у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що вказаний гуртожиток перебуває в комунальній власності територіальної громади м.Миколаєва та знаходиться на балансі КЖЕП-24. 23 вересня 1991 року відповідачу на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету Миколаївського глиноземного заводу виданий ордер на склад родини з трьох осіб (відповідач, дружина та дочка), згідно з яким останні вселилися у спірну кімнату і були в ній зареєстровані 10 грудня 1991 року. 05 липня 2006 року в кімнаті також був зареєстрований син відповідачки [PERSON] - [PERSON] . Пізніше дружина відповідача самостійно знялася з реєстрації. Власне [PERSON] , його дочка та онук, які залишилися зареєстрованими у спірній кімнаті, не мешкають в ній без поважних причин з 2003 року, повнолітні відповідачі участі в збереженні житла не беруть, не утримують кімнату в належному технічному та санітарному стані, відповідач [PERSON] всупереч Примірному положенню про гуртожитки здає кімнату в піднайом. Такий стан речей порушує права позивача як власника житлової нерухомості, тому виконком міської ради просить визнати відповідача, його дочку та онука такими, що втратили право користування вказаним жилим приміщенням. Представник позивача та представник третьої особи на боці позивача - комунального житлово-експлуатаційного підприємства № 24 - у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні, обставини, викладені у позові, підтвердили. Представник третьої особи додатково пояснила, що у спірній кімнаті до 2008-2009 року мешкали особи циганської національності, які систематично порушували правила проживання у гуртожитку, через це сусіди були вимушені викликати працівників міліції. Відповідачі в судовому засіданні позов не визнали та просили у позові відмовити Відповідач [PERSON] суду пояснив, що одержав ордер на спірну кімнату у 1991 році, працюючи на Миколаївському глиноземному заводі, іншого житла не має; кімнату у піднайом не здавав, тому що в ній знаходяться його особисті речі; боргів за комунальні послуги не має, кожного місяця на вахті гуртожитку отримував розрахункові квитанції за комунальні послуги, які оплачував вчасно; спілкується з окремими мешканцями блоку; кімната знаходиться у стані, придатному для проживання, у 2009 році відповідач робив косметичний ремонт; у 2006 році дочка відповідача вийшла заміж, після одруження дочка, її чоловік та син мешкали у спірній кімнаті, проте постійним місцем проживання чоловіка дочки є м.Москва. Відповідач [PERSON] пояснила суду, що її місцем проживання є спірна кімната; оскільки її чоловік спортсмен, вона часто виїздить з ним на 2-3 тижні на збори, часто їздить до м.Москва, тому що там проживає її мати; рахунки за комунальні послуги оплачує батько, хоча вона надає йому гроші; чоловік відповідачки є громадянином Російської Федерації, зареєстрований в м.Смоленськ у квартирі матері, житла у власності не має; два роки потому у спірній кімнаті проводився косметичний ремонт. Представник третьої особи на боці відповідача - служби у справах дітей адміністрації Корабельного району виконавчого комітету Миколаївської міської ради - в судовому засіданні, виходячи з інтересів дитини, проти задоволення позову заперечувала. З показань свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] слідує, що відповідачі постійно мешкають у спірній кімнаті. В той же час свідки вказали, що безпосередньо не є сусідами відповідачів. Так, свідок [PERSON] показав, що останній раз бачив дочку та онука відповідача влітку 2009 року і не пам`ятає, з якого часу останні перестали мешкати у гуртожитку; свідок [PERSON] припустила, що дочка та онук відповідача поїхали до його колишньої дружини в м.Москва, крім того у відповідача є мати похилого віку, яка проживає в мікрорайоні Балабанівка Корабельного району м.Миколаєва. З показань свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що відповідачі у спірній кімнаті не проживають. Так, свідок [PERSON] (комендант гуртожитку) вказала, що кімната була закрита з 2003 року, з того ж часу відповідачі в ній не мешкають, з 2006 по 2009 роки у спірній кімнаті мешкали квартиранти, зокрема, дві сестри циганської національності, на поведінку яких надходили скарги від мешканців гуртожитку; припускає, що відповідач постійно мешкає у матері; ремонт у кімнаті відповідача проводила квартирантка [PERSON] . Власне свідок [PERSON] та свідок [PERSON] пояснили, що винаймали кімнату у відповідача з квітня по кінець вересня 2009 року за 600 грн. на місяць; зі слів сусідів по блоку їм стало відомо, що відповідач разом з дочкою та онуком мешкають у матері відповідача у приватному будинку в [ADDRESS] ; косметичний ремонт у кімнаті проводився зусиллями та за кошти самих свідків, тому що кімната під час їх вселення була у вкрай занедбаному стані; відповідач щомісяця забирав гроші за найм кімнати та сам особисто сплачував комунальні послуги. З довідок КП ММБТІ слідує, що станом на 24 грудня 2008 року право власності на житло за відповідачами та малолітнім [PERSON] не зареєстроване (а.с.13-15). З довідок адресно-довідкового бюро вбачається, що відповідачі зареєстровані у спірній кімнаті: [PERSON] з 10 грудня 1991 року, [PERSON] - з 14 квітня 2006 року (а.с.6-8). З акту про непроживання від 15 вересня 2009 року слідує, що сім`я [PERSON] з трьох осіб не проживають у кімнаті [ADDRESS] , з 2003 року, в кімнаті мешкають квартиранти (а.с.16). З копій розрахункових книжок слідує, що відповідач регулярно протягом 2009-2010 років оплачував комунальні послуги (а.с.23-32). Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів та представника відповідача, представників третіх осіб, показання свідків, дослідивши письмові докази, наявні у справі, суд приходить до таких висновків. Як закріплює ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За правилами ч.І ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Одночасно ст.72 ЖК України встановлює, що в судовому порядку особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Крім того, як наголосив Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року із наступними змінами та доповненнями, у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім`ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду спору в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою до відмови в позові, а повинна оцінюватись у сукупності з іншими обставинами. Пункт 15 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року N 208 встановлює, що жила площа в гуртожитку не підлягає обміну, розділу, бронюванню і здачі в піднайом. Суд критично оцінює показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які пояснювали, що відповідач із сім`єю мешкає у спірній кімнаті, насамперед тому, що останні не є сусідами відповідача, а епізодичні появи відповідача у гуртожитку суд пов`язує лише із необхідністю отримувати плату за користування кімнатою від квартирантів та розрахункові квитанції за комунальні послуги. В той же час відповідачі не представили суду жодного доказу, які б свідчили про поважність причин залишення спірної кімнати. На думку суду, виходячи з матеріалів справи, відповідач [PERSON] використовував спірну кімнату не для проживання, а лише для одержання додаткових доходів; в той же час відповідачку [PERSON] взагалі не цікавила юридична доля спірної кімнати, і вона втратила з нею будь-який правовий зв`язок ще задовго до звернення позивача до суду. За з`ясованих обставин суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими, а відтак - підлягають задоволенню.

Outcome: approved