Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-16 00:00:00

07 червня 2011 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був укладений 31.05.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Варвинського районного управління юстиції Чернігівської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 31. Заявлені позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, останнім часом відповідач зловживає спиртними напоями, після чого вчиняє скандали, на її вмовляння не реагує. Подружжя перестало розуміти один одного, у кожного з них різні погляди на життя. Ці негаразди продовжуються вже тривалий проміжок часу, від чого становище позивачки стало нестерпним. Всі ці обставини негативно впливають на життя та розвиток дитини. Фактично сімя розпалася і її подальше збереження є неможливим. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу буде проживати з позивачкою і вона буде надавати відповідачу можливість для спілкування з дитиною. Спору стосовно поділу спільно нажитого майна та виховання дитини між сторонами немає. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав викладених в цивільному позові, наполягали на розірванні шлюбу. Відповідач не заперечував щодо розірвання шлюбу. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, розглянувши надані ними докази, які мають юридичне значення, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи- заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя сторін. В судовому засіданні на підставі достовірних доказів встановлено, що 31 травня 2008 року між позивачем [PERSON] /дошлюбне прізвище Євсієнко/ та відповідачем [PERSON], відділом реєстрації актів цивільного стану Варвинського районного управління юстиції Чернігівської області був зареєстрований шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 31, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ЕЛ № 034808, виданим 31.05.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Варвинського районного управління юстиції Чернігівської області /а.с.11/. Від шлюбу подружжя має дитину - [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЕЛ № 059717, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Варвинського районного управління юстиції Чернігівської області 22.07.2008 року /а.с. 12/. Як вбачається з цивільного позову, спільне життя у подружжя не склалося, вони перестали розуміти один одного, у них різні погляди на життя. Сімя фактично розпалася і її подальше збереження є неможливим. Відповідно до вимог ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сім ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед інШми членами сімї за свою поведінку в ній. іншими Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3,4 ст.56 СК України) Відповідачем не надано доказів щодо обмежень реалізації права позивачки на безперешкодне розірвання шлюбу з урахуванням положень ст. 110 СК України. На підставі наведеного, з урахуванням особливого характеру сімейних відносин та їх обєктивну недоступність для оточуючих, беручи до уваги, що позивачка категорично заперечує проти збереження їх сім і та наполягає на розлученні, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя і дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги обставини життя подружжя та наявність неповнолітньої дитини, те що шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить виключно формальний характер, суд встановив справжнє прагнення позивача до розірвання шлюбу, а відтак приходить до переконання, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх дитини, що має істотне значення у даній справі, у звязку із чим даний позов і підлягає задоволенню. Згідно вимог п.6 ч. 1 ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення, суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. , Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд задовольняє позов, то з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню 47 гривень у відшкодування понесених нею та документально підтверджених судових витрат. Сімейного кодексу України та

Outcome: approved