Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-16 00:00:00

[PERSON] 01.09.2010 р. звернулась до [PERSON] з позовом про поновлення пропущеного строку на звернення до суду за захистом порушеного права, визнання договору дарування квартири недійсним, вказавши в обґрунтуванні вимог наступне. Їй на підставі свідоцтва про право власності належить квартира [ADDRESS]. В цієї квартири вона зареєстрована і проживає до теперішнього часу. ЇЇ близки- чоловік і син померли і вона залишилась сама. У 2003 р., будучи людиною похілого віку, хворою, внаслідок матеріальних труднощів підписала договір дарування зазначеної квартири на користь [PERSON]. При цьому, мати відповідачки, скориставшись гарними відносинами, переконала її у тому, що вона залишиться власником квартири і буде там проживати, з правом скасування цього договору, що буде надавати їй сістематичну матеріальну допомогу і доглядати, а угода- носити формальний характер. Наприкінці 2008 р. в ході конфлікту з [PERSON] та їй сказала, що квартира давно зареєстрована за [PERSON], що вона до квартири немає ніякого відношення, що вони можуть її виселити, а квартиру продати. Нотаріус, якій посвідчив договір дарування, належним чином не розяснив їй права і обовязки, не попередив про наслідки укладання цієї угоди, про те, що вона може опинитись на вуліці безхатною, не перевірів дійсність її намірів, однакового розуміння сторонами значення умов договору і не сприяв захисту її інтересів. Договір дарування не був спрямований на реальне настання правових наслвідків, обумовлених ним, що підтверджується тим, що фактично квартира ані відповідачки, ані її матері не передавалась і досі залишається у неї. Просить поновити пропущений строк на звернення до суду, зазначивши, що вона правонеобізнана людина, з купою хворіб, про порушення права дізналась лише наприкінці 2008 р. Визнати договор дарування від 22.12.2003 р. недійсним на підставі ст.56 ЦК України (1963 р.) як укладений внаслідок помилки, що має істотне значення; анулювати державну реєстрацію права власності за [PERSON] і зареєструвати квартиру за нею. Відповідачка, 3 особа з боку відповідача- Кравченко Н.Ю. позов не визнали і вказали суду, що позивачка є прабабусєю [PERSON], між ними булі гарні, родинні відносини і [PERSON] сама вирішила подарувати ним квартиру. Оскільки, на той час відповідачка була неповнолітнью, договір за неї підписала 3 особа- Кравченко [PERSON] укладанні договору позивачка була здоровою людиною, матеріально забезпеченою, розуміла його наслідки. Доказів того, що договір був нею підписаний внаслідок помилки, немає і не надано. Дар був прийнятий шляхом підписання договору і реєстрацією квартири в міськБТІ. Після підписання договору пройшов значний період часу, [PERSON] звернулась до суду з пропуском процесуального строку і підстав для його поновлення немає. Також зазначили, що у 2007 р. позивачка стала їх уникати, відношення між ними поступово погіршились і вважають, що причиною того є наявність у онука позивачки-Кравченко О.Е. нової сімї, яка бажає отримати спірну квартиру. Представник 3 особи КП міськБТІ м.Харкова в судове засідання не зявився і суд розглянув справу за відсутності вказаної особи, на підставі наданих доказів. Суд, вислухавши сторони, свідків, вивчивши письмові докази, приходить до наступного. 22.12.2003 р. між [PERSON], яка діяла за свою неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] і [PERSON] укладено договір дарування, згідно умов якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар квартиру [ADDRESS] „б в м.Харькові. На час укладення договору дарування [PERSON] проживала одна (чоловік [PERSON] та син [PERSON] померли обідва у 1993 р.), була людиною похілого віку (76 років), у серпні 2003 р. у неї стався перелом руки, що на деякий час позбавило її можливості вести звичний спосіб життя. Дані обставини підтверджуются копіямі свідоцтв про смерть, довідкою з місця проживання про склад сім'ї та прописку КП "Жилкомсервіс" (а.с.15, 16, 256,260). Отже, доводи позивачки про те, що на час укладання угоди у неї виникла необхідність у тому, щоб їй хтось купував та приносив ліки, продукти харчування, допомагав у проведенні необхідних ремонтних робіт, прибиранні квартири, надавав матеріальну допомогу і здійснював догляд,- не позбавлені сенсу. Як впливає зі змісту договору, при його підписанні нотаріус не роз'яснила [PERSON] суть цього договору, її права й обов'язки, не попередила про наслідки укладання договору дарування, для того, щоб юридична неосвіченість дарувателя не могла бути використана їй на шкоду іншою стороною договору обдарованим і відмітки про це у договорі відсутні. Відсутність відмітки про виконання перелічених дій дає змогу зробити суду висновок, що нотаріус не сприяв позивачці в захисті її законних інтересів, не перевірив, чи відповідає зміст спірного договору дарування вимогам закону й дійсним намірам [PERSON] на його укладання, однакового розуміння сторонами значення, умов договору дарування та його правових наслідків для позивача, як дарувальника. Викладення нотаріусом у п.1. договору предмету та поняття договору дарування відрізняється від його викладення у законі, а саме - в спірному договорі вказано: "[PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар квартиру...", однак таке формулювання суперечить поняттю дарування, даному в ст.243 ЦК України в редакції від 1963р., в якій поняття та предмет договору дарування викладено у наступній редакції: "За договором дарування одна сторона передає іншій стороні безоплатно майно у власність", а не в дар, як це вказав нотаріус у спірному договорі. За приписом ч.1 ст.5 Закону України "Про нотаріат" нотаріус зобов'язаний сприяти громадянам у здійсненні їхніх прав і захисту законних інтересів, роз'ясняти права й обов'язки, попереджати про наслідки здійснення нотаріальних дій для того, щоб юридична неосвіченість не могла бути використана їм на шкоду; відмовити в здійсненні нотаріальної дії у випадку її невідповідності законодавству України або міжнародних договорів. За ч.ч. 10-13 ст.44 цього Закону України, п.36 Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус зобов'язаний: встановити дійсні наміри кожної зі сторін до здійснення угоди, що він завіряє; встановлення дійсні наміри кожного з учасників угоди шляхом встановлення однакового розуміння сторонами значення, умов угоди і її правових наслідків для кожної з сторін, встановити дійсні наміри однієї зі сторін угоди при відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення. Відповідно до положень п.п.4 ч.1 ст.49 Закону України "Про нотаріат", п.31 Інструкції... нотаріус повинен відмовити в здійсненні нотаріальної дії, якщо є сумніву в тім, що фізична особа, що звернулося за здійсненням нотаріальної дії, не усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії. За ст.54 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси повинні перевіряти, чи відповідає зміст засвідчуваного ними договору вимогам закону (у цьому випадку- це насамперед правильний виклад нотаріусом у договорі дарування його поняття) і дійсним намірам сторін. Пункт 8 Інструкції... нотаріуси зобов'язані здійснювати свої професійні обов'язки відповідно до Закону України "Про нотаріат", сприяти фізичним і юридичним особам у здійсненні їхніх прав і захисту законних інтересів, роз'ясняти права й обов'язки, попереджати про наслідки нотаріальних дій, для того, щоб юридична неосвіченість не могла їм ушкодити. Підписуючи вказаний договір позивачка могла вважати і вважала, що буде залишатися власником своєї квартири, а з оглядом на родинні відносини- що цей договір буде носити формальний характер, з правом його скасування, що після підписання нею договору [PERSON], а потім і відповідачка будуть надавати її необхідну матеріальну та іншу допомогу, доглядати та турбуватися за нею. Як встановлено судом і не заперечується сторонами, з 1988 р. по теперішній час особовий рахунок відкрито на [PERSON], остання постійно мешкає та зареєстрована одна у спірній квартирі, самостійно оплачує всі комунальні платежі, дбає і доглядає квартиру, що підтверджується довідкою КП „Жилкомсервис, копіями платежних документів (а.с.79-207). Іншого житла у позивачки немає, що підтверджується довідкою КП "Харківське міське БТІ" від 09.08.2010р. Суд не може прийняти до уваги свідчення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] в частини того, що позивачка у повної міри розуміла, яку угоду вона укладає і правові наслідки її укладання, тому, що наведені вище обставини вони не спростовують. Позивачка, допитана судом в якості свідка, свідок [PERSON], [PERSON] підтвердили, що [PERSON] при укладанні договору бажала від іншої сторони надання ій допомоги та догляду. [PERSON] народилася і закінчила середню школу, інші навчальні заклади в Росії, там же тривалий час працювала (а.с.72, 74, 76, 224). Отже, з урахуванням того, що мова, якою переважно спілкуються звичайні громадяні у м.Харкові є россійська, нотаріус повинен був зробити переклад договору дарування на російську мову, зачитати сторонам текст на російській мові, про що зазначити в договорі, що виконано не було. Суд вважає, що позивачка, будучі право необізнаною людиною, підписала договір внаслідок помилки, що має істотне значення, оскільки, неправильно сприймала предмет та інші істотні умови спірного договору дарування, що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого спірний договір не був би нею підписаний. Ця помика мала істотне значення, тому, що стосується предмету спірного договору, її та відповідачки прав і обов'язків після підписання вказаного договору, його правових наслідків. Волевиявлення позивачки на підписання спірного договору не було вільним і не відповідало її внутрішній волі, спірний договір не був спрямований з боку позивача на реальне настання правових наслідків, обумовлених їм. Відповідно до ст.56 ЦК України в редакції 1963р. правочин, укладений у внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнаний недійсним за позовом сторони, що діяла під впливом помилки. Згідно п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 28.04.78р. "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб'єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена. За приписом ч.2 ст. ст.243 ЦК України в редакції 1963 р., що діяв на момент укладення спірного договору у грудні 2003 р., договір дарування вважається укладеним з дати передачі майна обдарованому, а спірна квартира і до теперішнього часу обдарованій (тобто відповідачу) позивачкою не передана . [PERSON] та відповідачка підтвердили, що вони постійно проживають у житловому будинку за адресою: м.Харків, вул.Котлова, 143 (що вказаний як їхня адреса у запереченнях на позов - а.с.34), що мають 3-х кімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. Крім наведеного, суд приймає до уваги, що укладений договір є односторонним, безоплатним і витрат, повязаних з укладанням договору, утримання квартири відповідачка не несла; приведенням сторін в первісний стан також не потягне у неї грошових витрат. Клопотання позивачки про поновлення пропущенного процесуального строку суд задовольняє, оскільки, підставі його пропуску суд вважає поважними.

Outcome: approved