Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в якому вона просила визнати договір поруки від 25.04.2007р. недійсним. При цьому посилається на те, що 25.04.2007р. року її чоловік [PERSON], не повідомивши її про свої наміри, уклав договір поруки №1 від 25 квітня 2007 року з ВАТ «Державний ощадний банк України»та виступив поручителем по кредитному договору №1138 від 25 квітня 2007 року, який був укладений з [PERSON] Відповідно до умов вказаного договору поруки, у разі невиконання боржником [PERSON] умов кредитного договору, поручитель [PERSON] повинен відповідати всім своїм майном. Про укладення такого договору вона повідомлена не була, чим були порушені її права та права спільної неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] . Другим відділом Приморського району державної виконавчої служби Одеського Управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження»від 10 червня 2010р. №В-12\\598 та накладений арешт на все майно, яке належить її чоловіку [PERSON] та їй, на праві спільної сумісної власності. Вважає, що договір поруки підлягає визнанню недійсним оскільки, відповідно до п. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). При укладанні договору поруки №1 від 25 квітня 2007 року допущено ряд суттєвих порушень, тобто його укладення порушило права інших осіб, а тому такий договір є недійсним, він фактично створює обов'язки не лише для поручителя, а і для неї, оскільки для погашення заборгованості ВАТ «Державний ощадний банк України»має право звернути стягнення на майно поручителя. Жодних повноважень на укладення будь-яких правочинів, юридичним наслідком яких є розпорядження спільним майном, вона не надавала. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] надав до суду письмові заперечення на позов, в яких посилався на те, що [PERSON] при заповненні відповідних документів навмисно не надав свідоцтво про одруження, свідоцтво про народження дитини, вказав невірну адресу, а саме замість смт. Велика Михайлівка вул. К.Маркса 29/а, кв.2, він вказав м. Одеса вул. К.Маркса буд.29/а, не вказав склад родини (призвище, ім'я та по батькові, кількість осіб.) Існує заява гр. [PERSON] від 14 липня 2006 р., в якій вона дає згоду на заставу автомобіля ВАЗ, що належіть їм на праві спільної власності, також у цьому договорі гр. [PERSON] надав усі данні, а саме : свідоцтво про одруження, свідоцтво про народження дитини, дійсну адресу та інші, тобто на момент підписання договору №1 від 25 квітня 2007 р. гр. [PERSON] був обізнаний в процедурі отримання кредиту в установі ВАТ "Ощадбанк". [PERSON] повинен був перед тим як підписати договір, перевірити свої данні. На момент укладення Договору [PERSON] був згоден з усіма його умовами, чому доказом є його підписання договору. 3-я особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. 3-тя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлявся. Суд, вислухавши пояснення та доводи сторін, 3-ї особи, дослідивши матеріали справи, надані заперечення й докази, вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Статтею 212 ч.1,3 ЦПК України передбачене, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. З матеріалів справи вбачається, що 25 квітня 2007 року між [PERSON] та ВАТ «Ощадбанк»був укладений договір поруки № 1138, згідно до якого [PERSON] прийняв на себе зобовязання, що виникають з умов договору кредиту №1138 від 25.04.2007р., який був укладений між [PERSON] та ВАТ ««Ощадбанк». Позивач з 25.06.1998року одружена з 3-ю особою - поручителем [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Статтею 63 цього Кодексу передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.2 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Відповідно до ст. 553 ЦК за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Зі змісту наведеної норми випливає, що порука є угодою щодо прийняття перед третьою особою на себе обов'язку поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобов'язання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язання боржником шляхом відшкодування у грошовій формі того, що не було виконане боржником. Таким чином, порука є способом забезпечення виконання зобов'язання (як правило, грошового), а не угодою щодо розпорядження майном, належним поручителю; договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором, а відтак норма ст.65 СК України в даному випадку не застосовується. За таких обставин суд вважає що в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним договору поруки слід відмовити. В С Т А Н О В И В:

Outcome: dismissed