Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-11 00:00:00

Позивачка [PERSON]І звернулась до суду із позовом до [PERSON] у якому просила припинити право власності [PERSON] на 1/6 частку у спільному майні - житловому будинку № 10 з господарсько-побутовими будівлями та спорудами по вул. Енгельса, селища Решетилівка, Полтавської області, визнати за позивачкою право власності на вказану частку та вказане майно в цілому, стягнути із позивачки на користь відповідачки вартість 1/6 частки у вказаному майні, стягнути із відповідачки судові витрати у справі 51 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на підставі рішення Решетилівського районного суду від 23.10.09 вона має право на 5/6, а відповідачка відповідно на 1/6 частку у спільній частковій власності на житловий будинок та господарсько-побутові споруди по вул. Енгельса 10 селища Решетилівка, Полтавської області. Співвласники не дійшли згоди щодо порядку здійснення права спільної часткової власності, між ними виникають спори з цього приводу, спільне володіння і користування майном є неможливим. Відповідачка витрат на утримання і обслуговування будинку не несе, її частка є не незначною, не придатною для проживання і не може бути виділена в натурі, а спірний житловий будинок є неподільною річчю. Окрім того, із 13.03.2005 року відповідачка не проживає у спірному помешканні, не має там своїх речей, забезпечена іншим житлом та зареєстрована за іншою адресою, тому припинення права власності не завдасть їй та членам її сім»ї значної шкоди. 29.10.2010 року відповідачка [PERSON] подала до суду зустрічний позов у якому просила виділити в натурі належну їй 1/6 частку житлового будинку № 10 з господарсько-побутовими будівлями та спорудами по вул. Енгельса, селища Решетилівка, Полтавської області, а також стягнути з [PERSON] судові витрати у справі, мотивуючи, що вимоги позивачки є незаконними та мають на меті позбавити її права власності на нерухоме майно. Ухвалою Решетилівського районного суду від 01.11.2010 року вимоги за вказаними позовами обєднані в одне провадження. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити та відмовити у задоволенні зустрічного позову з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] заперечила проти задоволення позову та просила задовольнити зустрічний позов. У своїх поясненнях підтвердила, що не проживає у спірному будинку з 2005 року, а зареєстрована і проживає зі своїми дітьми за іншою адресою у своєї баби по вул. Гагаріна 2 селища Решетилівка, Полтавської області, вважала можливим в подальшому визначення порядку користування спірним домоволодінням. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи та оцінюючи зібрані у справі докази, приходить до висновку про задоволення первісного позову повністю та про відмову в задоволенні зустрічного позову з огляду на таке. Рішенням Решетилівського районного суду, від 23.10.2009 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області, від 05.05.2010 року, за [PERSON] визнано право власності на 1/6 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами по вулиці Енгельса 10 селища Решетилівка, Полтавської області, за [PERSON] визнано право власності на 5/6 частин житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами за вказаною адресою. Відповідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, право власності [PERSON] на 5/6 частин житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами по вулиці Енгельса 10 селища Решетилівка, Полтавської області зареєстровано КП «Бюро містобудування та технічної інвентаризації Решетилівського району» 08.06.2010 року, реєстраційний № 21737622. Виходячи з даних технічного паспорту від 10.01.2008 року, право власності [PERSON] на 1/6 частину вказаного домоволодіння також зареєстроване за № 21737622. Виходячи з висновку судової будівельно-технічної експертизи № 221, від 11.11.2010 року, дійсна вартість домоволодіння за адресою: вул. Енгельса 10, селища Решетилівка, Полтавської області склала 170070 грн., у тому числі 1/6 частини домоволодіння 28345 грн. Виділення 1/6 частини домоволодіння в натурі не можливе, тому, що порушує вимоги обємно-планувального рішення п.2.24,2.25,2.27 (4),6.38 Державно-будівельних норм В.2.2.- 15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» та В.3.2.-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт». Згідно ч.2 ст.364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої компенсації вартості його частки. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 7, від 04.10.1991 р. (зі змінами станом на 25.05.98) «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» розяснив, що в окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і за відсутності згоди власника, що виділяється, зобовязати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обовязковим наведенням мотивів. Зокрема це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним не можливе, а власник у будинку не проживає і забезпечений іншою житловою площею. Відповідно до ст. 10 ЦПК України закріплено принцип змагальності сторін, яким передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.. Оцінюючи встановлені висновком судової будівельно-технічної експертизи № 221, від 11.11.2010 року, обставини справи, зокрема, що загальна площа житлового будинку за адресою: вул. Енгельса 10, селища Решетилівка, Полтавської області складає 63,2 м. кв., при цьому його 1/6 частини (63,2:6)=10,5 м. кв., де неможливе улаштування належного обігріву та газопостачання, суд приходить до висновку, що ця частка є незначною і не може бути виділена в натурі. Висновки цієї експертизи щодо дійсної вартості домоволодіння 170070 грн. та його 1/6 частки 28345 грн. сумнівів не викликають, оскільки враховано можливість його продажу у даному населеному пункті. На спростування висновку експертизи, а також можливих варіантів добудови спірного домоволодіння та дозволу на це уповноважених органів виконавчої влади відповідачка не надала жодних доказів. За таких обставин, суд вважає висновок вказаної експертизи належним і допустимим доказом у справі та сприймає до уваги, у зв'язку з чим зустрічні позови вимоги [PERSON] вважає безпідставними. З довідки Решетилівської селищної ради № 02-18/4303 від 04.10.2010 року вбачається, що відповідачка [PERSON] разом з двома неповнолітніми дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], 13.11.2009 р. зареєстрована [INFO], селища Решетилівка, Полтавської області. Як пояснила сама відповідачка, вона зі своїми дітьми також фактично проживає за цією адресою у своєї баби і користується житловим приміщенням. Суд також вважає доведеним, оскільки не заперечується відповідачкою, що вона на протязі останніх пяти років не проживала у спірному будинку, витрат на його утримання не несла. Частина 1 ст.47 Конституції України передбачає, що держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Зважаючи на встановлені обставини справи, суд уважає, що відповідачка [PERSON], яка зареєстрована та фактично проживає у іншому ніж спірне домоволодінні, яке вільно обрала та користується ним фактично на умовах кайму (оренди), реалізувала один із способів свого права на житло та з цих міркувань на час розгляду справи є забезпеченою іншою житловою площею. Доказів, що свідчать про зворотнє, відповідачкою не надано. Місцем проживання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], 13.11.2009 р., які не досягай десяти років, виходячи з вимог ч.4 ст.29 ЦК України є місце проживання матері відповідачки [PERSON], тобто по вул. Гагаріна 2, селища Решетилівка Полтавської області. Суд також рахує, що стягнення із позивачки компенсації 1/6 частки спірного домоволодіння в сумі 28345 грн. на користь відповідачки відповідає засадам розумності, добросовісності та справедливості. З цих підстав, суд приходить до переконання, що припинення права відповідачки на частку у спірному майні не завдасть їй та членам її сім»ї істотної шкоди. Питання про визначення порядку користування спірним домоволодінням сторонами перед судом не ставилось, однак у ході розгляду справи представник позивача таку можливість категорично заперечив, а посилання відповідачки на таку можливість у майбутньому спростовуються даними переписки сторін, а саме листом представника позивачки, від 03.09.2010 р. про вирішення питання щодо спірного нерухомого майна, на яке мається відповідь відповідачки [PERSON], від 03.09.2010, де вона пропонує придбати свою частку за 8 000 доларів. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] не заперечувала такої переписки, однак зазначила, що змінила свою думку, хоча жодних дій щодо визначення порядку користування житлом із позивачкою не вжила. Окрім того, 26.05.10 відповідачка [PERSON] зверталась до Решетилівського РВ УМВС України в Полтавській області про виселення квартирантів, які проживають у спірному домоволодінні за угодою із позивачкою [PERSON] За наслідками розгляду заяви 28.05.2010 року Решетилівським РВ'УМВС в порушенні кримінальної справи відмовлено. Таким чином, з урахуванням наявних у справі доказів, суд приходить до переконання, що спільне володіння і користування спірним майном на даний час є неможливим. 11.11.2010 року позивачем внесено на депозитний рахунок ТУ ДСА в Полтавській області № 37313004000622, банк отримувача ГУДК України в Полтавській області, МФ0 831019, код отримувача № 26304855 в сумі 28345 (двадцять вісім тисяч триста сорок пять) грн., гарантувавши в такій спосіб право відповідачки на одержання грошової компенсації вартості її частки, оскільки вказаний рахунок відкритий на виконання судами Полтавської області норм чинного законодавства, у тому числі вимог ч.2 ст.365 ЦК України. Судові витрати у справі, відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved