Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-28 00:00:00

позивачі [PERSON] та [PERSON] В»ячеславВладиславович при зверненні до суду свої вимоги мотивували тим, що разом із їх, відповідно, сином та братом - [PERSON] були зареєстровані та проживали у [INFO]. Вони не мали постійних доходів, зловживали спиртними напоями та утворили значну заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг. В кінці 2007 року до позивачів звернувся їх знайомий - [PERSON], який запропонував приватизувати та продати вищезазначену квартиру, а замість неї придбати родині [PERSON] інше житло меншої площі. Неодноразово уточнивши та доповнивши в суді позовні вимоги ( т. 1, а.с. 117-121, 139-141, 217-219), позивачі зазначали, що 17.12.2007 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] видали довіреності на імя [PERSON] ( дружини [PERSON] ), відповідно до яких були надані повноваження на приватизацію, продаж вищевказаної квартири, зняття всіх мешканців з реєстраційного обліку, а також придбання для [PERSON] та [PERSON] іншого житла. [PERSON] в довіреності вказав, що уповноважує [PERSON] подати від його імені заяву до уповноваженого органу про відмову від участі у приватизації квартири, а також поставити його на облік за новим місцем проживання. 19.12.2007року [PERSON] був виписаний зі спірної квартири, а 24.12.2007 року він помер. Через деякий час, як зазначають позивачі, їм стало відомо про приватизацію та продаж квартири, після чого [PERSON] підтвердив цю інформацію та потребував звільнити спірне житлове приміщення. [PERSON] вказав, що позивачам придбано інше житло, а 20.03.2008 року вивіз їх до сел. Рябина В.Писарівського району Сумської області. Через деякий час вони повернулися до м. Суми та мешкали за випадковими адресами. В подальшому, з житловим приміщенням позивачів було укладено ряд договорів купівлі-продажу, на даний час власником квартири є відповідач [PERSON] Перехід права власності реєструвався відповідачами в органах БТІ з оформленням належних правовстановлюючих документів. Заявники вважають, що відповідачі по справі, [PERSON] та нотаріус [PERSON] та деякі інші особи перебували у зговорі між собою, вони ввели позивачів в оману в момент підписання довіреностей щодо подальшої долі житлового приміщення. Остаточно уточнивши свої позовні вимоги (т. 1, а.с. 217-219), позивачі на підставі ст. 230 ЦК України просили ухвалити рішення, яким визнати довіреності, договори купівлі-продажу, свідоцтва про право власності на житло та витяги про реєстрацію прав власності на нерухоме майно недійсними, витребувати спірну квартиру з незаконного володіння [PERSON], виселити останнього з квартири, а також відшкодувати за рахунок осіб, які застосували обман, моральну шкоду (т. 1, а.с. 121 ). 05.03.2010 року позивачка [PERSON] померла, в справу вступив та підтримав позовні вимоги матері правонаступник - [PERSON] ( третій син [PERSON] -т. 1, а.с. 207-209). Відповідачі в останнє судове засідання не з»явилися, про час розгляду справи повідомлялися. В попередніх судових засіданнях відповідачі [PERSON] та [PERSON] з заявленими вимогами не погоджувалися, оскільки позивачі упереджено викладають суду фактичні обставини справи, довіреності на приватизацію та продаж квартири ними були видані добровільно, значення своїх дій позивачі усвідомлювали, розрахунки з ними проведені були в повному обсязі. Повертати квартиру підстав немає. Просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі за необгрунтованістю вимог. 3-ті особи до суді не з»явилися. Про час розгляду справи повідомлялися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, матеріали про відмову в порушенні кримінальної справи, вважає, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Згідно зі ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Як вбачається із матеріалів справи, в серпні 1985 р. [PERSON] на склад сім»ї із 3 осіб була надана квартира [ADDRESS]( т. 1, а.с. 22 ). Станом на грудень 2007 року у вказаній квартирі проживали та були зареєстровані позивачі [PERSON] та [PERSON] В»ячеслав Владиславович, а також [PERSON], що підтверджується довідкою про реєстрацію (т. 1, а.с. 11-13, 15). Із показань учасників процесу, письмових пояснень, а також матеріалів про відмову в порушенні кримінальної справи вбачається, що вказані особи не мали постійних доходів, зловживали спиртними напоями та утворили значну заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг. Судом встановлено також, що позивачі тривалий час були знайомі з [PERSON], який є хрещеним батьком сина [PERSON]- свідка [PERSON], [INFO] Сторони визнають ту обставину, що в кінці 2007 року між родиною [PERSON], [PERSON] В»ячеславом Владиславовичем, а також подружжям [PERSON] та [PERSON] відбулася розмова з приводу приватизації, продажу спірної квартири та придбання замість неї родині [PERSON] іншого житла. Реалізуючи ці домовленості, вказані особи звернулися до приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу [PERSON], яка з виїздом за місцем проживання довірителів 17.12.2007 року посвідчила від імені [PERSON], [PERSON] В»ячеслава Владиславовича та [PERSON] З довіреності на ім»я [PERSON] Відповідно до вказаних довіреностей, були надані повноваження відповідачці на приватизацію, продаж спірної квартири, зняття всіх мешканців з реєстраційного обліку, а також придбання для [PERSON] та [PERSON] В»ячеслава Владиславовича іншого житла. [PERSON], в свою чергу, в довіреності вказав, що уповноважує [PERSON] подати від його імені заяву до уповноваженого органупровідмову від участі у приватизації квартири, а також поставити на облік за новим місцем проживання (т. 1, а.с. 68-70). Суд критично відноситься до тверджень позивачів в тій частині, що вони, начебто, не читали довіреностей та не надавали повноважень на продаж квартири [PERSON], були введені останньою в оману щодо подальшої долі житлового приміщення та дій відповідачів. При цьому суд виходить з наступного. Всі відповідачі на час підписання довіреностей були повнолітніми, мали достатній освітній рівень для того, щоб прочитати текст довіреності. Беззаперечних доказів того, що довірителі перебували на момент підписання довіреностей у стані алкогольного сп»яніння або у хворобливому стані, що виключав можливість усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, по справі не зібрано. Всі довіреності мають підписи осіб, які їх видали, вказівку про те, що довіреності прочитані перед підписанням, видані без примушування з боку інших осіб. Не довели позивачі і те, що замість приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу [PERSON] 17.12.2007 року за місцем проживання довірителів для вчинення нотаріальних дій прибув її чоловік - [PERSON] Чинне законодавство України дозволяє нотаріусу вчиняти нотаріальні дії поза межами свого робочого місця. Суду наданий і витяг з журналу викликів нотаріуса за межі робочого місця, в якому зафіксовані ці 3 нотаріальні дії (т.1, а.с. 71). Фальсифікація з боку нотаріусацієї службовоїдокументації не доведена анівнутрішніми перевірками з боку органів юстиції, ані в порядку кримінального судочинства. Таким чином, твердження позивачів є упередженими, спрямованими на досягнення позитивного для себе результату по цивільній справі, що розглядається судом. 19.12.2007року [PERSON] був виписаний зі спірної квартири, а 24.12.2007року він помер (т. 2, а.с. 25-31). В подальшому, житлове приміщення позивачів було приватизовано та з ним було укладено ряд договорів купівлі-продажу (т. 1, а.с. 74-90, 182 ). На даний час власником квартири є відповідач [PERSON], перехід права власності реєструвався покупцями в органах БТІ з оформленням відповідних правовстановлюючих документів (т. 2, а.с. 195). Окрім того, при ухваленні рішення суд враховує і наступне. Відповідно до ст. З ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за субєктом цивільного права можливості укладати договори ( або утримуватись від укладення договорів ) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Згідно з ч. 1 ст. ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до статті 230 ЦК, а також роз»яснень, які містяться у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними «, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів. Тобто ознакою обману є умисел : особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман стосовно мотиву, внутрішнього спонукання особи до здійснення правочину, в т.ч. і одностороннього (довіреності), не має істотного значення. Недійсність правочину не може бути пов»язана з обставинами, які мали місце після, а не на час його складання. Як вбачається із матеріалів справи, спір навколо вищевказаної квартири розпочався не зі стадії видачі довіреностей, приватизації та продажу квартири, а після цього, у зв»язку з небажанням позивачів проживати у приватному будинку в сел. Рябина В.Писарівського району Сумської області. Сторони по справі з цих обставин неодноразово опитувалися співробітниками ОВС (матеріали про відмову в порушенні кримінальної справи №2436 Зарічного РВ СМУ ГУМВС України в Сумській області) та органів прокуратури ( матеріали про відмову в порушенні кримінальної справи №222пр09 прокуратури Зарічного району м. Суми ) в рамках перевірки заяв про злочин. Ці матеріали містять в т.ч. і такі пояснення. В своєму поясненні на ім»я начальника ОВС від 24.03.2008 року [PERSON] ( т. 2, а.с. 168 ) зазначала, що [PERSON] погодився надати позивачці допомогу в приватизації квартири, привозив якусь жінку для підписання довіреності на приватизацію. В своєму поясненні на ім»я начальника ОВС від 24.03.2008 року [PERSON] ( т. 2, а.с. 169-170 ) зазначав, що в жовтні 2007 року [PERSON] прийшов до них додому та запропонував позивачам продати спірну квартиру у зв»язку зі значною заборгованістю по квартплаті, а замість квартири придбати інше житло у приватному секторі. [PERSON] вказував і на візит нотаріуса та підписання документів на приватизацію квартири, в т.ч. і за хворого брата ( [PERSON] ). Із пояснень свідка [PERSON] ( т. 2, а.с. 173, 176), а також його показань в судовому засіданні вбачається, що саме цей свідок звернувся до свого хрещеного батька - [PERSON] з питанням продажу квартири. [PERSON] дійсно приїжджав, обговорював з [PERSON] обставини продажу, вони домовилися про візит нотаріуса. Свідку відомо і про посвідчення довіреностей з боку батька та позивачів по справі. В своїх поясненнях на ім»я прокурора Зарічного району м. Суми від 16.04.2008року [PERSON] та [PERSON] В»ячеслав Владиславович лише виказують незадоволення тим, що іншого житла замість спірної квартири їм придбано не було, а [PERSON] В»ячеслав Владиславович підтверджує також і наявність домовленостей з [PERSON] про приватизацію та продаж спірної квартири (т. 2, а.с. 177, 181 ). Постановою органу дізнання від 22.05.2010 року в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] за ст. 190 КК України відмовлено за відсутністю складу злочину ( т. 2, а.с. 97-98 ). Проведеною ОВС перевіркою встановлено, що позивачі підтверджують факт домовленостей між ними та родиною [PERSON] та придбання їм іншого житла. Претензії позивачів зводяться до бажання залишитися в м. Суми, не заперечується позивачами, що борг по комунальним послугам був погашений зі сторони [PERSON]. Постановою заступника прокурора Зарічного району м. Суми від 30.12.2009 року в порушенні кримінальної справи стосовно слідчого прокуратури Зарічного району м. Суми [PERSON] та колишнього заступника начальника СКР Зарічного PB СМУ ГУМВС України в Сумській області [PERSON] відмовлено за відсутністю в їх діях складів злочинів, передбачених ст.ст. 364, 365 та 368 КК України. Проведена прокуратурою перевірка зафіксувала аналогічну позицію позивачів щодо обставин продажу їх квартири (т. 1, а.с. 240-241 ). Як постанова органу дізнання, так і постанова прокурора є чинними на час ухвалення рішення суду. В своїх письмових поясненнях по справі ( т. 1, а.с. 214-216 ) позивачка [PERSON] також підтверджує, що восени 2007 року між позивачами, її онуком [PERSON] та подружжям [PERSON] мала місце бесіда стосовно приватизації та продажу спірної квартири, позивачі погодилися на продаж та придбання житла меншої площі. Позивачка зазначала, що їй невідомо, які використані кошти від продажу квартири, іншого житла придбано не було. Окрім того, відповідачка [PERSON] надала суду документальні підтвердження того, що приватний житловий будинок у сел. Рябина В.Писарівського району Сумської області дійсно готувався для відчудження на користь позивачів (т. 2, а.с. 129-131, 139-152). Вищенаведене свідчить про відсутність передбачених законодавством підстави для визнання недійсними угод в порядку ст. 230 ЦК України, тому в задоволенні позову належить відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed