Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-22 00:00:00

В Рівненський міський суд звернулася з позовом [PERSON] до Відкритого Акціонерного Товариства «Родовід Банк» в особі Рівненського відділення №1 ВАТ «Родовід Банк», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримала, просить суд їх задоволити з підстав, викладених в позовній заяві та визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, здійснений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 26 травня 2008 року. В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги позивача не визнав, просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з»явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином та завчасно. Причин своєї неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавала. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 19 червня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір та іпотечний договір за тією ж датою, згідно якого в забезпечення виконання зобов'язання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] передають в іпотеку ВАТ «Родовід Банк» належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру. Квартира [ADDRESS] на підставі договору іпотеки №144/СЖ-011.07.1, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], 19 червня 2007 року за р. №699 передана в іпотеку ВАТ «Родовід Банк», що знаходиться за адресою м.Київ, вул.Сагайдачного, 17 в забезпечення зобов'язань [PERSON], що проживає за адресою [INFO] за невиплачену в строк заборгованість, яка виникла в період з 11 липня 2007 року по 26 травня 2008 року. 26 травня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було запропоновано звернути стягнення на квартиру [ADDRESS], яка складається з трьох жилих кімнат, загальною площею 66,0 кв.м., житловою площею 38,90 кв.м., що належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) Л.В. на підставі свідоцтва про право власності на житло (квартиру), виданого Департаментом міського господарства Рівненської міської ради 31 грудня 1998 року та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Рівненською районною державною нотаріальною конторою 28 грудня 2004 року за реєстром №2-2193, які зареєстровані КП Рівненське МБТІ в реєстраційній книзі №130 номер запису 265-36355, реєстраційний номер 8414401. Відповідно до ст.546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися заставою (іпотекою). Відповідно до ч.1 ст.589 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою (іпотекою) заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави (іпотеки). В даному випадку, вбачається, що позивачем не виконуються умови, передбачені п.3.1., 3.2., 3.3.1 кредитного договору, тому у відповідача виникло право на предмет застави (іпотеки). Звернення стягнення на предмет іпотеки врегульоване нормами Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до ст.41 вищевказаного Закону, реалізація предмету іпотеки, на який звертається стягнення за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачене рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченого законом України «Про виконавче провадження». Що стосується посилання позивача про те, що виконавчий напис не підлягає виконанню з підстав відсутності документу, який підтверджує заборгованість позичальника [PERSON], то відповідно до п.282 Розділу 32 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року №20/05 (надалі - Інструкція) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно із Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ №1172 від 29 червня 1999 року (надалі - Перелік) для одержання виконавчого напису на нотаріально і посвідчених угодах, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника і встановлюють прострочення виконання зобов'язання. П.282 вище зазначеної інструкції передбачає, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій має бути зазначено: 1) відомості про найменування і адресу стягувача та боржника; 2) дата та місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; 3) строк, за який має провадитися стягнення; 4) інформація щодо суми, яка підлягає стягненню або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюються нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. 14 травня 2008 року банк звернувся до приватного нотаріуса КМНО [PERSON]В, з заявою про вчинення виконавчого напису з відображенням всіх необхідних даних та наданням необхідних для цього документів, в тому числі претензій про прострочення зобов'язання від 03 жовтня 2007 року №144, від 14 лютого 2008 року №52-29, від 26 березня 2008 року №52-63, від 21 березня у №10.4-11-8788/14111, №10.4-11-8789/14125, №10.4-11-8789/14127, №13.4-11-8789/14128 надіслані боржнику та позивачу. Згідно із п.287 Інструкції виконавчий напис має містити: дату (рік, місяць, число) вчинення, нотаріальну контору (нотаріальний округ), прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчиняє виконавчий напис, найменування та адресу стягувача; найменування та адресу боржника, дату й місце його народження; місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків у банках, кредитних установах (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребовуванню, у тому числі пеня, штраф, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем або мита, яке підлягає стягненню з боржника; зазначені статті Закону України «Про нотаріат» та пункту Переліку документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис; номер, під яким виконавчий напис зареєстровано в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій; підпис нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, печатку. Отже, Інструкція встановлює виключний перелік відомостей, що має містити виконавчий напис, до нього не входить правочин (кредитний договір) на підставі якого виникла заборгованість. Отже, відсутність відомостей про кредитний договір у виконавчому написі не може бути підставою для визнання його незаконним та скасування, тому суд вважає, що твердження позивача про необхідність вказування у виконавчому написі кредитного договору, не ґрунтується на нормах закону, є безпідставним, надуманим та не може бути взяте до уваги судом, отже виконавчий напис відповідає всім вимогам п.287 Інструкції та ЗУ «Про нотаріат». Що стосується посилання позивача про те, що виконавчий напис не підлягає виконанню з підстав не витребування нотаріусом нового свідоцтва про право власності на квартиру, то відповідно до ст.1 ЗУ «Про іпотеку» (надалі - Закон) іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно із ст.5 Закону предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі обєкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ст.33 Закону). Відповідно до статей 34, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють виконавчі написи за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. З огляду на те, що договір іпотеки №144/СЖ-011.07.1 від 19 червня 2007 року є чинним, ніким не оспорюваний та є обов'язків до виконання сторонами, банк реалізував своє право на захист майнових інтересів шляхом звернення до нотаріуса про вчинення виконавчого напису. Порядок вчинення виконавчих написів визначено ЗУ «Про нотаріат», Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Зокрема, пункт 283 Розділу 32 Інструкції надає право нотаріусу на витребовування додаткової інформації, але виключно у випадку необхідності отримання відповідної інформації. Більше того, нотаріус вправі витребувати їх тільки у стягувача, а не у боржника чи інших осіб. Враховуючи, що банку не було надано іпотекодавцями іншого свідоцтва про право власності на нерухомість, крім свідоцтва від 31 грудня 1998 року наданого на момент посвідчення договору іпотеки, підстав для виконання відповідної вимоги нотаріуса у випадку її надходження у банку не було. Крім того, іпотекодавцями згідно договору іпотеки є [PERSON], [PERSON], [PERSON], - [PERSON], який помер у 2004 році не є іпотекодавцем і вимог банком до нього не пред'являлось. На момент посвідчення договору іпотеки частку [PERSON] було успадковано [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 грудня 2004 року, а право власності зареєстровано 04 лютого 2005 року КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та витягом з реєстру прав гласності на Нерухоме майно від 07 травня 2007 року. Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5, цивільним законодавством України не передбачено заміни свідоцтва чи визнання його недійсним у випадку смерті одного зі співвласників. Враховуючи викладене, а також дійсність договору іпотеки, надання нотаріусу всіх передбачених законодавством документів для вчинення виконавчого напису, посилання позивача на необхідність витребування нотаріусом нового свідоцтва про право власності на нерухоме майно є безпідставним та надуманим, а також таким, що не ґрунтується на нормах законодавства України, тому суд вважає, що позивачем не наведено підстав для визнання виконавчого напису незаконним. Що стосується посилання позивача про те, що виконавчий напис не підлягає виконанню з підстав прийняття постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2009 року, то як вбачається з дослідженої в судовому засіданні постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2009 року у справі №2а-4857/09 скасовано постанови про відкриття виконавчого провадження у справі від 18 червня 2008 року про стягнення з боржника виконавчого збору від 26 червня 2008 року, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14 листопада 2008 року, про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні від 16 лютого 2009 року, акту опису і арешту майна від 2 6 листопада 2008 року. Підставою для скасування зазначених постанов було не відсутність достовірної інформації про боржника, а зазначення державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження як боржників [PERSON], [PERSON] та інші, всупереч тому, що у виконавчому написі було чітко вказано перелік осіб, з яких підлягає стягнення, що у свою чергу позбавило боржників можливості для добровільного виконання виконавчого напису. Аналізуючи вищезазначену обставину, судом не встановлено жодних порушень зі сторони банку чи нотаріуса при вчиненні виконавчого напису, а порушення державною виконавчою службою порядку ознайомлення боржників з постановами державного виконавця не впливає на чинність оспорюваного виконавчого напису. Що стосується посилання позивача про те, що виконавчий напис не підлягає виконанню з підстав пропуску строку пред'явлення виконавчого напису до виконання, то відповідно до ст.21 ЗУ «Про виконавче провадження» строк пред'явлення до виконання виконавчого напису нотаріуса встановлено протягом одного року з моменту вчинення. Виконавчий напис вчинено нотаріусом 26 травня 2008 року та пред'явлено до виконання 03 червня 2008 року, що підтверджується заявою банку з відміткою відділу ДВС про одержання виконавчого напису та доданих документів. Таким чином, твердження позивача про порушення банком строки пред'явлення виконавчого, документа для виконання не відповідає дійсності. Крім того, строки стягнення по виконавчому документу для стягувача ЗУ «Про виконавче провадження» не встановлені, так само не визначено таку підставу для закриття виконавчого провадження, як сплив шестимісячного строку, протягом якого державний виконавець має вчинити всі дії по його виконанню. Отже, твердження позивача про пропущення строку пред'явлення виконавчого напису до виконання, на думку суду є безпідставним. Що стосується посилання позивача про те, що виконавчий напис не підлягає виконанню з підстав реєстрації малолітньої дитини у квартирі [ADDRESS], суд вважає, що дана обставина не заслуговує на увагу, оскільки як було встановлено в судовому засіданні поговір про іпотеку №І44/СЖ-011.07.1 був заключний 19 червня 2007 року. Згідно п.1.7. вищезазначеного договору, іпотекодавці не мають права передавати предмет іпотеки у наступну іпотеки (заставу) іншим особам без письмової згоди іпотеко держателя, відчужувати предмет іпотеки, передавати і спільну діяльність, оренду, найм, лізинг, управління, користування та будь-яким іншим способом обтяжувати предмет іпотеки. Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні будинкової книги для реєстрації громадян, проживаючих [INFO] по вулиці Макарова, малолітній [PERSON], [INFO], був зареєстрований за вищезазначеною адресою 28 листопада 2008 року. Отже, позивачами були порушені умови іпотечного договору. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місце проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років є місцем проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місце знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я в якому вона проживає. Оскільки позивачами були порушені умови договору, а саме п.1.7. про іпотеку, що обтяжило виконання іпотечного договору, тому нотаріус в цій частині діяв правомірно. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позивачем заявлені вимоги не доведені, а заявлені позовні вимоги позивача спростовані представником відповідача, тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed