Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 25.03.2008 р. між ЗАТ СК «Інгосстрах»та [PERSON] було укладено договір страхування, за яким позивач за цим позовом зобовязався у разі настання страхового випадку відшкодувати збитки у межах страхової суми у порядку та на умовах, визначених договором. Обєктом страхування по вказаному договору є майнові інтереси, повязані із володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом автомобілем «Daewoo Matiz», кузов номер XWB4А11BD7А092080, державний номер [NUMBER]. Згідно п. 4.2 договору страховик ЗАТ СК «Інгосстрах»зобовязаний у випадку настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику [PERSON] або вигодонабувачу ЗАТ КБ «ПриватБанк»; відповідно до п. 7.1.1 вказаного договору страховим випадком є пошкодження транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, 29.05.2008 р. о 17 год. 35 хвил. [PERSON] (відповідач) керуючи а/м «Деу Сенс»д/н [NUMBER] у м. Дніпропетровську по просп. Правди, допустила зіткнення із а/м АЕ 5402 ВІ. (д/н [NUMBER]) під керуванням [PERSON], в результаті чого а/м «Daewoo Matiz»д/н [NUMBER] були спричинені механічні пошкодження, та відповідно до розрахунку спричиненої матеріальної шкоди вартість останньої складає 3 984 грн. 64 грн. На виконання умов договору страхування страхувальнику було виплачено страхове відшкодування на підставі страхового акту №И-7547 від 13.06.2008 р., зокрема, 421,32 грн. було сплачено в рахунок погашення заборгованості за кредитом страхувальника, 703,00 грн. та 1915,80 грн. було виплачено страхувальнику згідно рахунку №515 від 04.06.2008 р. та рахунку №132 від 03.06.2008 р., через що у позові із посиланням на приписи ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування»й заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 3 040,12 грн., про вирішення питання про розподіл судових витрат тощо. У судове засідання сторони не зявилися, водночас представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій просив суд позов задовольнити повністю. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, який був повідомлений належним чином про розгляд справи, не зявився, причини неявки суду не повідомив та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, та не скористався правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України вирішував справу у порядку заочного розгляду та на підставі наявних у справі доказів. Врахувавши заяву позивача та дослідивши докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю з огляду на такі встановлені обставини. Як було встановлено судом, 25.03.2008 р. між ЗАТ СК «Інгосстрах»та [PERSON] було укладено договір страхування, за яким страховик (позивач) зобовязався у разі настання страхового випадку відшкодувати збитки у межах страхової суми у порядку та на умовах, визначених договором. Обєктом страхування по вказаному договору сторонами за ним було визначено майнові інтереси, повязані із володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом автомобілем «Daewoo Matiz», кузов номер XWB4А11BD7А092080, д/н [NUMBER], та згідно п. 4.2 договору страховик ЗАТ СК «Інгосстрах» зобовязався у випадку настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику [PERSON] або вигодонабувачу ЗАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до п. 7.1.1 вказаного договору страховим випадком є пошкодження транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 29.05.2008 р. о 17 год. 35 хвил. [PERSON] (відповідач) керуючи а/м «Деу Сенс»д/н [NUMBER] у м. Дніпропетровську по просп. Правди, допустила зіткнення із а/м АЕ 5402 ВІ. (д/н [NUMBER]) під керуванням [PERSON], в результаті чого а/м «Daewoo Matiz»д/н [NUMBER] були спричинені механічні пошкодження; постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.06.2008 р. [PERSON] було притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП. Відповідно до розрахунку спричиненої матеріальної шкоди вартість останньої складає 3 984 грн. 64 грн. На виконання умов договору страхування страхувальнику було виплачено страхове відшкодування на підставі страхового акту №И-7547 від 13.06.2008 р., зокрема, 421,32 грн. було сплачено в рахунок погашення заборгованості за кредитом страхувальника, 703,00 грн. та 1915,80 грн. було виплачено страхувальнику згідно рахунку №515 від 04.06.2008 р. та рахунку №132 від 03.06.2008 р. Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування»до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Як було встановлено судом, страховиком було виплачено страхове відшкодування на користь вигодо набувача, про що свідчать матеріали судової справи, та що підтверджується копією відповідних платіжних доручень, через що до нього на виконання ст. 27 ЗУ «Про страхування»та ч. 1 ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно з ч. 3 ст. 62 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; відповідно до ч. 4 зазначеної вище статті вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як було встановлено судом, постановою судді Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.06.2008 р. [PERSON] було визнано винною у вчиненні передбаченого ст. 124 КУпАП правопорушення; постанова у встановленому КУпАП порядку оскаржена не була та набрала законної сили; постановою судді було встановлено, що 29.05.2008 р. о 17.35 год. [PERSON], керуючи а/м «Деу Сенс»д/н [NUMBER] на просп. Правди в м. Дніпропетровську не дотрималася безпечної дистанції та здійснила наїзд на а/м «Деу Матиз»д/н [NUMBER], що стояв попереду. За ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Виконуючи даний обовязок доказування, з боку позивача було доведено здійснення підстав та факту самої виплати страхового відшкодування, утім, відповідач у судове засідання не зявилася, не скористалася правом надання заперечень проти позову, з її боку не було надано жодних доказів та не було заявлено клопотань про їх витребування у випадку складнощів в їх отриманні, адже на виконання ч. 2 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, та через що суд вирішував справу на підставі наявних у справі доказів. Вирішуючи в обовязковому порядку питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, та бере до уваги, що при подачі позову позивачем було належним чином оплачено судові витрати, у звязку з чим на виконання зазначеної вище правової норм для суду вбачаються підстави для присудження до стягнення з відповідача на користь позивача сплачених позивачем при подачі позову судових витрат.

Outcome: approved