Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-16 00:00:00

19.11.2010 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеною заявою, в якій вказувала, що 09 серпня 2010 року їй виповнилося 55 років, відповідно до цього вона має право на державну пенсію. У звязку з цим вона звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Бориспільському районі Київської області з приводу оформлення пенсії. Але їй було відмовлено, оскільки в трудовій книжці, свідоцтві про одруження, свідоцтво про навчання в учбово-курсовому комбінаті так як в них невірно зазначене позивачки дівоче прізвище і по цій причині вона не може оформити пенсію, тому, що є сумніви належності їй зазначених документів. Сама вона жодних виправлень не вносила. В матеріалах справи наявні докази, що підтверджують належність вищевказаного правовстановлюючих документів саме [PERSON] просила суд встановити факт належності документів. В судове засідання заявниця не зявилась, але надала заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, обставини вказані в позовній заяві підтвердила та просила слухати справу у її відсутність. Заінтересована особа в судове засідання не зявилася, проте в судове засідання надала заяву в якій позов визнає, просить розгляд справи провести у відсутності її представника. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення заяви [PERSON] з наступних підстав. Від встановлення факту належності трудової книжки, свідоцтва про одруження, свідоцтва про навчання в учбово-курсовому комбінаті [PERSON] залежить виникнення, зміна або припинення особистих та майнових прав заявника, а саме залежить її право на встановлення належної їй пенсії по інвалідності, що не суперечить вимогам ст. 256 ЦПК України. Під час судового слідства встановлено, що при зверненні заявника до Управління Пенсійного фонду України в Бориспільському районі Київської області з приводу оформлення їй пенсії, було виявлено невірне зазначення дівочого прізвища заявника, що не дає їй можливості отримати пенсію встановлену відповідно до закону. Відповідно до свідоцтва про народження заявниця мала прізвище «Хомишина» (а.с.8). Факт допущення помилки підтверджується у трудовій книжці, свідоцтві про укладання шлюбу, свідоцтво про навчання в учбово-курсовому комбінаті, що заявниця - [PERSON] зазначена як [PERSON] є однією і тією ж особою. За вказаних обставин, суд вважає доведеним той факт, що трудова книжка виписана 22 травня 1973 року, свідоцтво про укладання шлюбу № 16 від 15 червня 1974 року видане Салиською сільською радою Таращанського району Київської області, свідоцтво № 18 від 17.04.1973 року, про навчання в учбово-курсовому комбінаті дійсно належить заявниці. Згідно наданих суду документів не встановлено обставин, які б свідчили про наявність спору про право, у звязку з цим суд вважає за доцільне прийняти рішення в частині вимог заявника в порядку, передбаченому ст. 256 ЦПК України. Судові витрати у справі, а саме 37 грн. 00 коп. судового збору та 56 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне обслуговування розгляду справи слід покласти на заявника, оскільки на його користь ухвалено рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved