Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-15 00:00:00

28.03.2011 року позивач звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом про визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку, який належить позивачу на праві приватної власності, за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Сулимівка, вул.Паркова, 4. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.09.2010 року між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі продажу житлового будинку, який знаходиться за адресою: с.Сулимівка Бориспільського району Київської області, вул. Паркова, 4. Відповідно до п. 15 даного договору, відповідач зобовязався знятись з реєстрації та звільнити будинок до 07.10.2010 року. Позивач стверджує, що до вказаного терміну відповідач забрав всі свої речі та звільнив будинок, але не знявся з реєстрації. Відповідач участі в утриманні будинку не приймає та добровільно знятись з реєстрації не бажає. В судове засідання позивач та представник позивача не зявилися, до початку розгляду справи від представника позивача надійшла заява, згідно якої позовні вимоги довірительниці підтримала, просила задовольнити та слухати справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення про дату, час та місце розгляду справи в газеті «Киїська правда»від 28 квітня 2011 року № 40. Про причину неявки суд не повідомив, ніяких заперечень до суду не направив. Відповідно до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечив. Дослідивши письмову заяву представника позивача, матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги мають бути задоволені повністю з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Сулимівка, вул. Паркова, 4, що підтверджується договором купівлі-продажу від 30 вересня 2010 року, посвідченим приватним нотаріусом Бориспільського нотаріального округу Київської області за реєстровим № 878, згідно якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила житловий будинок №4 з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в селі Сулимівка, вул. Паркова, Бориспільського району Київської області. Даний договір зареєстрований в бориспільському районному бюро технічної інвентаризації 6 жовтня 2010 року, номер запису №1033 в книзі 3 /а.с.-7,9/. Згідно з п.15 вищевказаного договору купівлі-продажу квартири від 30 вересня 2010 року продавець зобовязується знятися з реєстрації та звільнити будинок до 07.10.2010 року. Згідно довідки №414 від 23 березня 2011 року виданої Кіровською сільською радою Бориспільського району, [PERSON], [INFO] являється власником житлового будинку, який знаходиться в с. Сулимівка, по вул. Паркова, 4 Бориспільського району Київської області. [PERSON], 1979р.н. бувший власник /а.с. 8/. З дослідженого в судовому засіданні вищевказаного договору купівлі - продажу від 30.09.2010 року, а також з довідки Кіровської сільської ради Бориспільського району №414 від 23.03.2011р. встановлено, що відповідач з вересня 2010 року в спірному будинку по вул. Паркова, 4 в с.Сулимівка Бориспільського району Київської області не проживає. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сімї. Згідно ст.321 ч.1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений в його здійсненні. За правилами ст. 71,72 ЖК України, особа визнається такою, що втратила право користування жилим приміщенням у разі відсутності його в цьому приміщенні без поважних причин понад шість місяців. Суд вважає, що оскільки відповідач тривалий час, понад шість місяців, без поважних причин не проживає в належному позивачу на праві власності будинку № 4 по вулиці Паркова в селі Сулимівка Бориспільського району Київської області, він втратив право користування вказаним жилим приміщенням. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. ст. 79,88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати: 8,50 грн. судового збору та 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення. На підставі ст. 71,72 ЖК України, ст. ст.321, 383 ЦК України,

Outcome: approved