Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-23 00:00:00

03 грудня 2010 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача. В обґрунтування своїх вимог посилалися на те, що у листопаді 2009 р. продала [PERSON] належний їй житловий будинок № 3, що розташований по вул. Космонавтів в с. Бузьке Новоодеського району Миколаївської області за 32\~000 грн. Вказала, що з вказаної суми вартості будинку відповідач сплатила 25\~000 грн, а решту 7\~000 грн зобовязалась сплатити до грудня 2010 р., але борг не повернула у звязку з чим змушена звернутися до суду. Вважаючи, що відповідач взяла у неї в борг недоплачену суму грошових коштів, з посиланням на статті 625, 1046, 1049 ЦК України просила стягнути з неї 7\~000 грн та судові витрати у справі. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Під час попереднього судового засідання відповідач заявлені вимоги не визнала мотивуючи тим, що перед укладенням договору купівлі-продажу житлового будинку у нотаріуса передала позивачу обумовлену у договорі суму грошових коштів, що становлять вартість будинку. У судовому засіданні представник відповідача ([PERSON]В.) також заявлені вимоги не визнав і просив в їх задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, допитавши свідків, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У судовому засіданні позивач пояснила, що дійшла згоди з відповідачем про продаж останній житлового будинку № 3, розташованого по вул. Космонавтів у с. Бузьке за 32\~000 грн. В листопаді 2009 р. уклали письмовий договір купівлі-продажу, який посвідчили нотаріально. У нотаріуса погодилася на заниження суми до 30\~000 грн, без отримання цих грошей, при цьому нотаріусу повідомили, що розрахунок між ними проведений в повному обсязі. У звязку з тим, що на час купівлі будинку у відповідача грошей не було вона зобовязалась сплатити 32\~000 грн до грудня 2010 р., на підтвердження чого відповідач у присутності свідків надала їй боргову розписку на вказану суму. Але, [PERSON] сплатила лише 25\~000 грн, а 7\~000 грн відмовилась сплачувати. Отже заборгованість [PERSON] перед [PERSON] виходячи з її вимог та пояснень випливає не з договору позики, на який вона посилається у позовній заяві, оскільки гроші відповідачу в борг не передавались, а з договору купівлі-продажу житлового будинку. За правилами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з матеріалів справи, 17 листопада 2009 р. [PERSON] уклала з [PERSON] письмовий договір купівлі-продажу, за яким продала останній належний їй на праві власності житловий будинок № 3, що розташований по вул. Космонавтів, у с. Бузьке Новоодеського району Миколаївської області за 30 000 грн, який посвідчили нотаріально. У пункті 5 цього Договору нотаріусом зазначено, що продаж житлового будинку вчиняється за 30\~000 грн, які отримані продавцем від покупця до нотаріального посвідчення цього договору. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за проданий житловий будинок та стверджують, що вказана ціна продажу не є заниженою та відповідає їх дійсним намірам. В цей же день цю угоду внесено в державний реєстр право чинів, а 18 листопада 2010 р. житловий будинок зареєстровано в КП «Новоодеське РБТІ» на імя [PERSON], тобто відповідача. На час розгляду справи зазначений договір купівлі-продажу житлового будинку сторонами в судовому порядку не оспорювався, а отже є чинним. Суд не бере до уваги надану позивачем письмову розписку як доказ боргових зобовязань відповідача. Зі змісту розписки, в якій не зазначено дату її складання видно, що [PERSON] купує будинок у [PERSON] і зобовязується сплатити 32\~000 грн до грудня місяця 2010 р., що свідчить про те, що вона складена до укладення вищезгаданого договору купівлі-продажу будинку як намір [PERSON] на підтвердження усних домовленостей придбати будинок, гроші за який сплатити до вказаної дати. Факт написання цієї розписки як відповідачем, так і представником відповідача не оспорюється, а також підтверджено свідками: [PERSON], [PERSON] і [PERSON], які не вказали дату її написання. Разом з тим, представник відповідача пояснив, що розписка написана відповідачем до укладення договору, свідчить про її намір придбати житловий будинок у позивача за певну суму грошових коштів. Але під час укладання договору розрахунок проведено в повному обсязі, відповідач передала позивачу суму вартості будинку зазначену у договорі. Таким чином, наявність боргу відповідача перед позивачем спростовується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу будинку, в якому зазначено що сторони повністю розрахувалися. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав щодо стягнення з відповідача на користь позивача боргової суми.

Outcome: dismissed