Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-21 00:00:00

13.06.2005 р. позивачка, [PERSON], звернулась до суду Дзержинського району м. Харкова з позовом та просила суд усунути перешкоди в користуванні власністю, визнавши [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою за №33, будинку за №3-Є у місті Харкові. 20.07.2005 р. [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], яким просила визнати договір дарування, укладений між [PERSON] і [PERSON] 04.03.1997 р. недійсним з моменту його укладення, як нікчемний, укладений з порушенням діючого законодавства України, витребувати спільно нажите в шлюбі майно колишнього чоловіка і жінки квартиру, з незаконного володіння, виділити належну їй частку у цій квартирі з урахуванням інтересів сина [PERSON] та наявністю заборгованості [PERSON] по аліментам на сина, зобовязати відповідачів зробити поділ особистого рахунку, визначити порядок користування квартирою. У подальшому [PERSON] змінювала та уточнювала свої позовні вимоги. 04.10.2010 р. вона звернулась із додатковою зустрічною позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа 6-а ХДНК, та просила визнати недійсним у ? частині договір дарування квартири [ADDRESS], посвідчений 6-ю харківською державною нотаріальною конторою 04.03.1997 р., за реєстровим №3-2027, укладений між [PERSON] та [PERSON],ю Павлівною, визнати за нею, [PERSON], право власності на ? частину квартири [ADDRESS], як частки спільного майна подружжя та перевести на неї права та обовязки покупця ? частини квартири [ADDRESS] та визнати за нею право власності на цю частину, у порядку набуття права власності з правочину. Також просить виплатити [PERSON] 26\~000 грн. 00 коп., які знаходяться на депозитному рахунку суду. Представник позивачки за первісним позовом, а також відповідач за зустрічним позовом [PERSON], підтримав позовні вимоги [PERSON], просив їх задовольнити у повному обсязі, зустрічні позовні вимоги [PERSON] не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] у якості члена сім,ї проживала у [INFO], яка була ними придбана під час зареєстрованого шлюбу та зареєстрована за ним за правом власності. Після розірвання шлюбу за її ініціативою, вона та їх син [PERSON] у 1995 році покинули квартиру у добровільному порядку; більше з того часу у квартирі вони не проживають, не цікавляться станом квартири, не сплачують обов,язкові платежі, у квартирі не має їх речей. У 2000 р. [PERSON] зареєструвала шлюб із Карпушенко , проживала з сином у нього, до квартири не поверталась. У 1997 році він дійсно подарував належну йому спірну квартиру своїй матері [PERSON], на що [PERSON] надала нотаріусу свою згоду і до цього її ніхто не примушував. [PERSON] неодноразово просила [PERSON] та [PERSON] припинити свою реєстрацію у квартирі, але останні на це не погодились. [PERSON] підтвердив, що його син [PERSON] у 1997 р. майже рік проживав з ним у спірній квартирі, а потім знову пішов мешкати до матері, що [PERSON] неодноразово приходила до квартири, ініціювала сварки, вчиняла його матері дебоші, била її. Після постановлення 25.06.2008 р. Дзержинським районним судом заочного рішення, яким позов [PERSON] був задоволений та відповідачі визнані такими, що втратили право користування спірною квартирою, реєстрація останніх у квартирі була припинена та її власник продала квартиру [PERSON], з якою відбулась домовленість про проживання у квартирі [PERSON] та [PERSON] зі сплатою ними квартирної платні та комунальних послуг, збереженням особистого рахунку на ім.,я [PERSON] та збереженням реєстрації за адресою квартири. Представник відповідачки [PERSON], адвокат [PERSON], проти первісного позову заперечувала, зустрічну позовну заяву підтримала у повному обсязі та пояснила, що спірна квартира за №33 по пров. Самеровському, 3-а, була набута подружжям [PERSON] та [PERSON], 16.11.1990 р., у час знаходження у зареєстрованому шлюбі та вважалась їхньою спільною власністю. Подружжя, їх син [PERSON], [INFO], мати чоловіка [PERSON] з часу набуття постійно проживали у квартирі, мали у ній реєстрацію. Після розірвання шлюбу у 1994 р. [PERSON] та його мати [PERSON] створили у квартирі неможливі умови для проживання [PERSON], тому остання з сином [PERSON] вимушена була покинути спірну квартиру та з цього часу проживають у друзів, у орендованому житлі, іншого житла не мають. Вона неодноразово намагалась повернутись до квартири для постійного проживання, але колишній чоловік та його мати не пускали її до квартири, ініціювали сварки, згодом змінили замок на вхідних дверях квартири. Не маючи можливості отримати свої особисті речі, [PERSON] у 1996 році звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом про розподіл майна подружжя. 04.03.1997 р. [PERSON] подарував своїй матері [PERSON] спірну квартиру. [PERSON], як юридично необізнана особа, під тиском колишнього чоловіка та, діючи під впливом помилки, яка полягала у тому, що вона вважала можливість відчуження тільки ? частини квартири, яка належала чоловікові [PERSON], надала свою згоду на відчуження квартири. Про те, що [PERSON] та [PERSON] позбавили її права власності на квартиру, [PERSON] усвідомила тільки після звернення останніх до суду із позовом про визнання нею такою, що втратила право користування спірною квартирою. Оскільки [PERSON] від права власності на квартиру не відмовлялась, фактично володіла речовим правом на частину спірної квартири, воно вийшло з її володіння поза її волею, вона звернулась до суду із зустрічною позовною заявою за захистом свого права. Подальше відчуження [PERSON] спірної квартири сторонній особі відповідачці [PERSON] у час слухання справи у суді за відплатним договором, безумовно порушує права [PERSON], яка є фактичним власником частини квартири та мала переважне право перед іншими особами на купівлю частки у праві спільної часткової власності. Позивачка внесла на депозитний рахунок суду за №……………………….. половину вартості спірної квартири за договором купівлі-продажу від 11.09.2008 р. та просить суд виплатити відповідачці [PERSON] 26\~000 грн. 00 коп., які знаходяться на зазначеному рахунку. Відповідач за первісним позовом [PERSON], діючи від себе, та як представник [PERSON] на підставі її нотаріально посвідченої довіреності, проти позову [PERSON] заперечував, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав у повному обсязі, пояснив, що його батько [PERSON] та бабуся [PERSON] порушили його житлові права, утворили у спірній квартирі умови, неможливі для спільного проживання та порушили права його матері, як власника частини спільної подружньої квартири, що до теперішнього часу він та мати не мають ніякого іншого житла. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з,явилась, неодноразово на протязі з жовтня 2009 року належним чином повідомлялась судом про час і місце слухання справи, про що свідчать розписки про одержання судових повісток. Відповідачка не надала судові відомостей про причину своєї неявки, її поважності, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Представник третьої особи за зустрічним позовом - 6-ї харківської державної нотаріальної контори у судове засідання не з,явився, про час слухання справи повідомлений своєчасно належним чином. У своїй заяві до суду просить розглядати справу у відсутності представник нотаріальної контори. Представник третьої особи за первісним позовом - КП «Жилкомсервіс», який є правонаступником ЖЄУ-21 Дзержинського району м.Харкова, у судове засідання не з,явивися, про час слухання справи повідомлений своєчасно належним чином, про що свідчить розписка про отримання судової повістки. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню, зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] та [PERSON] знаходились у зареєстрованому шлюбі з 1982 року. 16.11.1990 р. вони набули три кімнатну, ізольовану квартиру, житловою площею 44,2 кв.м, яка розташована за адресою [ADDRESS], за договором купівлі- продажу квартири, посвідченим Шостою ХДНК, р. №2-5701, на прізвище чоловіка [PERSON] ( а.с. 29 ). Згідно зі ст.22 КоБС України, що діяв на той час, майно, набуте подружжям за час зареєстрованого шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві загальної сумісної власності. Згідно з довідкою ЖЕД-21 від …… підтвердженої відомостями з паспортів сторін, у квартирі постійно зареєстровані [PERSON] з …., [PERSON] з 09.07.1991 р., [PERSON], [INFO] з 29.06.1999 р., [PERSON] з ….. 30.08.1994 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний у судовому порядку. Твердження позивачки за первісним позовом та її представника про залишення [PERSON] та [PERSON] спірної квартири у 1995 році у добровільному порядку не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу взаємовідносини між колишнім подружжям [PERSON] та [PERSON], а також [PERSON] і [PERSON] склались гостро неприязні, про що свідчать надані сторонами письмові докази: численні скарги [PERSON] до райвідділу міліції, до суду, до місця праці [PERSON] за різні роки ( а.с. 42,43,…. ), звернення [PERSON] у 1994 році до Дзержинського районного суду м.Харкова зі позовом до [PERSON] про розподіл майна та відібрання особисто належного майна ( а.с. 23,24), її звернення у 1994 році до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на сина та довідкою судового виконавця про несплату аліментів [PERSON] і наявність заборгованості по аліментах у великій сумі ( а.с. …,32), звернення [PERSON] до Дзержинського районного суду м.Харкова зі скаргою приватного обвинувачення про вчинення [PERSON] тілесних ушкоджень [PERSON] 26.07.2002 р. у приміщенні спірної квартири ( а.с. 44, ….), звернення [PERSON] до Дзержинського РВ зі скаргою про притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON], який завдав [PERSON] тілесні ушкодження середньої тяжкості 12.05.2003 р. у приміщенні спірної квартири ( а.с……). Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що під час розпаду сім,ї та розірвання шлюбу їх знайома та колега по роботі [PERSON] розповідала, що її чоловік та його мати женуть її з подружньої квартири, чоловік вчиняє дебоші, знущається з неї, свідки неодноразово бачили синці на її руках та обличчі, які за словами [PERSON] утворились від побоїв чоловіка; що завдяки неправильної поведінки чоловіка [PERSON] із сином [PERSON] неодноразово була вимушена залишати подружнє житло, ночувала на роботі, тижнями жила у подруг та знайомих. Свідок [PERSON] пояснила, що у 1994 році [PERSON] з сином шість місяців проживала у неї на квартирі, а у 1996 році ще вісім місяців, у зв,язку з тим, що їх вигнали з квартири колишній чоловік та його мати; свідок разом із [PERSON] у 1997 р. приходила до квартири №33, будинку №3-А по пров.Самеровському, за речами та особистим майном останньої, але до квартири не потрапили, бо замки на вхідній двері були поміняні і у [PERSON] ключів від них не було. [PERSON], допитаний судом у якості свідка, відносно фактів, які йому відомі особисто, пояснив, що його батько [PERSON] та мати [PERSON] разом з ним постійно проживали у квартирі №33, будинку №3-е по пров.Самеровському у м.Харкові, з їхньою сім,єю проживала бабуся [PERSON], що у 1994 році батьки розірвали шлюб та батько став виганяти мати з квартири. Разом з матір,ю [PERSON] залишав спірну квартиру, вони часто ночували у матері на роботі, у її колег, подруг. Коли не було куди подітись, вони повертались до квартири, де батько знову знущався над матір,ю. Свідок [PERSON] дуже тяжко переживав розлучення батьків, необхідність покидати своє житло. У 1997 році він пройшов курс психологічної реабілітації та за порадою психолога і вимогою батька, пішов постійно жити до нього. Вимоги батька, його принципи виховання, ненависть до матері [PERSON], були для свідка неможливими, вони не знайшли спільної мови та через кілька місяців батько став виганяти його з квартири. У подальшому свідок за проханням бабусі [PERSON] приходив жити у спірну квартиру, де займав окрему кімнату з меблями, які належали його матері, зберігав у кімнаті свої особисті речі, мав ключі від вхідних дверей квартири. Після чергового скандалу, який утворював батько, був вимушений уходити зі спірного житла. [PERSON] завжди казала йому, що у цій квартирі є її частина, тому батько не може позбавити їх цього житла. 01.03.2006 р. свідок [PERSON] прийшов до спірної квартири за своїми речами, але потрапити до квартири не міг, замок на вхідній двері був поміняний, крізь двері батько його попередив, що він нічого не отримає. Наведені докази підтверджують факт того, що відповідачі за первісним позовом вимушена була залишити спірну квартиру у зв,язку з тим, що позивачка та її син утворили неможливі умови для мешкання [PERSON] і [PERSON] Надані суду акти від 28.10.2004 р. ( а.с. 5) та від 04.01.2005 р. не протиречуть встановленому, бо на час їх складання [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі не проживали за обставинами, що встановлені вище. Свідок [PERSON], яка у 2004 році працювала майстром ЖЕД-21 та складала зазначені акти, пояснила, що вона заходила до квартири, оглядала її та встановила, що [PERSON] з сином проживали у двох кімнатах, а третя кімната була вільною і в ній знаходились якісь речі. Пояснення свідків [PERSON], [PERSON] суд не приймає до уваги, бо свідок [PERSON] виявила у судовому засіданні велику зацікавленість до вирішення справи, край неприязні відносини до [PERSON] та її сина, пояснила, що саме вона особисто писала скарги на [PERSON] на її роботу у поліклініку, у Місьздраввідділ. Свідок [PERSON] пояснила, що багато років підтримувала стосунки з [PERSON] тільки по телефону та з її речей знає, що сімейне життя її сина склалось погано. Суд також приймає до уваги , що позивачка [PERSON] у своїй скарзі ( в порядку ст.27 КПК України), наданої до Дзержинського районного суду м.Харкова 17.07.2003 р. , зазначає, що її колишня невістка [PERSON] та її син [PERSON], [INFO] проживають разом з нею у квартирі №33, буд.№3-Е по пров.Самеровському у м.Харкові та саме у цій квартирі [PERSON] причинила їй тілесні ушкодження. Суд також приймає до уваги пояснення [PERSON] у судовому засіданні Харківського апеляційного суду 15.02.2005 р. по цивільній справі про стягнення додаткових витрат на дитину, де він зазначає, що його син [PERSON] у часи навчання проживав у його квартирі №33, буд. №3-Е по пров.Самеровському у м.Харкові, проживав увесь час , тільки періодично уходив до матері на ніч ( а.с.127,129). Суд надає оцінку поясненням свідка [PERSON], яка пояснила, що вона, як спеціаліст-психолог, надавала психологічну допомогу [PERSON] у 1995-1997 р.р., який дуже тяжко переживав розлучення його батьків. Свідок пояснила, що з цього приводу вона неодноразово мала бесіди з матір,ю та батьком хлопця, з яких встановила, що батько вимагав передати сина виключно йому на виховання. Вона умовила [PERSON] передати сина на виховання та постійне мешкання до батька, що сталось у 1997 р. і кілька місяців [PERSON] постійно мешкав у батька, але побутовий догляд за сином здійснювала [PERSON], яка з ним разом проживала у квартирі. Через три місяці [PERSON] вигнав сина та його мати з квартири, бо не зміг знайти з сином спільної мови. Суд приходить до висновку, що до правовідносин, які виникли між сторонами за первісним позовом не може бути застосована частина друга ст.405 ЦК України. Відсутність відповідачів [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі пов,язана з причинами, які суд вважає поважними. Посилання позивача на те, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із Карпушенко з 2000 р………….. не свідчить про те, що вона вибула зі спірної квартири та не проживала у ній без поважних причин, оскільки зазначені вище обставини свідчать про те, що її постійним місцем проживання була саме спірна квартира. Відповідно до ст.21 Кодексу про шлюб та сім.ю України , кожний з подружжя є вільним у виборі занять, професії та місця свого проживання. 04.03.1997 р. між відповідачами за зустрічним позовом [PERSON] та його матір,ю [PERSON] був укладений договір дарування квартири, посвідчений 6-ю ХДНК, р. №3-2027, згідно якому [PERSON] подарував своїй матері квартиру за №33, будинку №3-Е по провулку Самеровському у м.Харкові. З заяви [PERSON] до 6-ї ХДНК від 04.03.1997 р. вбачається, що вона надає свою згоду колишньому чоловікові [PERSON] на дарування спірної квартири ( а.с. 62). Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] наполягає? що надаючи зазначену заяву, вона діяла під впливом помилки, яка полягала у тому, що вона вважала можливим відчуження тільки частини подружньої квартири, яка належала чоловіку [PERSON] і усвідомила, що позбавлена своєї частки тільки після звернення [PERSON] до суду з позовом. Суд приймає до уваги пояснення позивачки [PERSON], які підтверджуються письмовими доказами про її юридично значні дії по зверненню до суду з позовами про розподіл майна, та приходить до висновку, що [PERSON] на час підпису зазначеної заяви, як юридично необізнана людина, помилялась щодо юридичної природи цього документу та збереження своїх прав на спірну квартиру. Це підтверджується тим, що позивачка не відмовлялась від спірної квартири, як частини подружнього майна, не припиняла у ній реєстрацію, незважаючи на перепони [PERSON] та [PERSON], продовжувала користуватись квартирою, у квартирі проживав її син, іншого житла вони не мали. Зазначена помилка, допущена [PERSON] має істотне значення, бо завдяки ній остання позбавлена права на частину подружнього майна. Відповідно до ст.56 ЦК України ( у редакції 1963 р.), правочин, який особа вчинила внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнаний недійсним за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки. Суд також дає оцінку діям відповідача за зустрічним позовом [PERSON], який після розірвання шлюбу не заперечував проти права власності [PERSON] на подружню частину квартири, не звертався за примусовим поділом подружнього майна. Усвідомивши, що допустила помилку та позбавлена належної їй частини квартири, [PERSON] 20.07. 2005 р. звернулась до Дзержинського районного суду м.Харкова із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування спірної квартири недійсним та інш. ( а.с……). Судом встановлено, що [PERSON] володіла речовим правом власності на ? частину спірної квартири, з її володіння воно вийшло проти її волі, а тому її право підлягає захисту, відповідно до ст.15,16 ЦК України. Виходячи з наведеного, суд прийшов до висновку, що договір дарування спірної квартири, укладений 04.03.1997 р. між [PERSON] та [PERSON] є недійсним у частині відчуження ? частини спірної квартири. Згідно зі ст.60 ЦК України ( у редакції 1963 р.), недійсність частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Тобто [PERSON] мав право подарувати [PERSON] свою подружню частку квартири, не торкаючись частини, що належала за законом його колишній дружині [PERSON] 11.09.2008 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири за №33, будинку №3-Е по провулку Самеровському у м.Харкові, посвідчений 6-ю ХДНК за р.№1-2805, згідно якого спірна квартира продана за 52\~000 грн. 00 коп. ( а.с. ………). Покупець [PERSON] отримала у власність всю спірну квартиру , між тим, як [PERSON] мала продати їй тільки частину, яка не належала позивачці [PERSON] [PERSON], як фактичний власник ? частини квартири №33, будинку №3-Е по пров.Самеровському у м.Харкові має переважне право на купівлю частки у праві спільної часткової власності. Частина перша, статті 362 ЦК України зазначає: « У разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.». Частиною четвертою цієї статті встановлено : «У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред,явити до суду позов про переведення на нього прав та обов,язків покупця. Одночасно позивач забов,язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.». [PERSON] … листопаду 2010 р. внесла до рахунку ………………………………… 26\~000 грн. 00 коп., за якою вчинений продаж ? частини спірної квартири. Зазначена грошова сума повинна бути сплачена покупцеві [PERSON], а на відповідачку за зустрічним позовом переведені права та обов,язки покупця ? частини спірної квартири. Суд також зазначає, що [PERSON] обґрунтовано змінила свої позовні вимоги у зв,язку з неможливістю реалізації свого права власника шляхом витребування належної їй частки у [PERSON], оскільки договір купівлі-продажу був обтяжений умовами проживання та реєстрації [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні. Переважне право купівлі власник [PERSON] мала реалізувати тільки з часу визнання її права власності на частину квартири, яке оспорюється позивачами за первісним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved