overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надані послуги мобільного звязку в сумі 144,24 грн., пені за прострочення сплати за надані послуги в сумі 3,58 грн., договірної санкції в сумі 753,44 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Позов підтримує, на заочний розгляд справи згоден. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами 13.03.2008 було укладено договір № 4172310 про надання безпроводового доступу до мережі Інтернет та Додаткову угоду до основного договору. Відповідно до вказаного договору відповідач користувався послугами, що надає позивач, та зобовязувався регулярно оплачувати їх. Відповідно до п.1.4. Додаткової угоди, коли дія основного договору припиняється в звязку із несплатою наданих Абоненту послуг звязку, абонент сплачує договірну санкцію в розмірі 1,36 грн. за кожен день, що залишився до закінчення терміну дії основного договору, починаючи з дня припинення його дії. Згідно розрахунку, наданого позивачем, сума заборгованості за послуги мобільного звязку становить 144,24 грн., сума договірної санкції становить 753,44 грн., пеня за прострочення сплати за надані послуги становить 3,58 грн. Оскільки відповідачем порушені зобовязання щодо регулярної оплати в установлені строки наданих телекомунікаційних послуг, сума боргу та пені підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Договірна санкція за додатковою угодою є неустойкою в сенсі ст.549 ЦК України. Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що має істотне значення. Враховуючи відсутність доказів заподіяння збитків, а також те, що розмір договірної санкції значно перевищує розмір заборгованості за послуги мобільного звязку, суд приходить до висновку, що розмір неустойки має бути зменшений до 144,24 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати гараж № 89 в Автокооперативі № 8 Деснянської районної у м.Чернігові ради, що розташований в м.Чернігові по вул.Мстиславскій, 98а, спільною сумісною власністю подружжя; та поділити дане майно, визнавши за нею право власності на 1/2 частину гаражу. У судовому засідання представник позивача позов підтримала. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні позов визнали частково, та пояснили, що зазначений гараж дійсно є спільною сумісною власністю подружжя, але позивачка ніколи не брала участі у його утриманні і її частка у праві власності має бути меншою. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно копії довідки Автокооперативу № 8 від 25.08.2010 та паспорту гаражу, відповідач має на праві власності гараж № 89 в Автокооперативі № 8 Деснянської районної у м.Чернігові ради, що розташований в м.Чернігові по вул.Мстиславскій, 98а. Сторонами визнається, що даний гараж придбано під час шлюбу. З копій свідоцтв про розірвання шлюбу та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану вбачається, що реєстрація розірвання шлюбу між сторонами проведена 16.11.2000. 16.07.2002 між сторонами укладено повторний шлюб, який розірвано у 2008 році. З копій акту здачі та приймання виконаних робіт № 01/06 від 02.06.2002 та квитанції до прибуткового касового ордеру № 03 від 02.06.2002, відповідачем виконано ремонт гаражу на суму 15860 грн. Роботи по ремонту проводились з 21.04.2002 по 05.06.2002. Згідно ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ч.ч.1, 2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. За таких обставин суд приходить до висновку, даний гараж є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу. Відповідачем самостійно здійснено ремонт гаражу у період перебування поза шлюбом на суму 15860 грн., хоча утримання спільного майна також є обовязком позивачки. Враховуючи, що вартість всього гаражу визначена позивачкою у 60000 грн., дані витрати на поліпшення майна є значними та впливають на розмір часток сторін у праві власності. Суд вважає, що частка позивачки у праві власності має становити 1/3, відповідача 2/3.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку серії ВМС № 928111 від 05.06.2009 року, він є власником житлового будинку, який розташований в с.Лідіївка, вул.Садова, буд.41, Доманівського району Миколаївської області, і постійно там проживає разом із членами своєї сімї, та став на облік як споживач комунальних послуг. Окрім позивача та членів його сімї, в будинку зараєстровані відповідачі, які проживали у будинку до 2006 р. В добровільному порядку відповідачі з реєстраційного обліку знятися не бажають, хоча в будинку не проживають більше 3 років. Виходячи з вищенаведеного позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити та визнати [PERSON] та її неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування належним позивачеві житловим будинком у звязку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала, не заперечувала проти його задоволення, пояснила, що на даний час разом з дітьми проживає в м.Миколаєві, з будинку не виписувалася в звязку з тим, що не має постійного місця проживання. Представник 3-ї особи [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Заслухавши представника позивача, відповідачку, представника З/особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.І ст.71 ЖК України,- при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок в с.Лідіївка, вул.Садова, буд.41, Доманівського району Миколаївської області, що підтверджується копією договору купівлі-продажу та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Згідно довідки, виданою Сухобалківською сільською радою у житловому будинку позивача зареєстровані [PERSON] та її діти [PERSON] та [PERSON], але з 2006 року там не проживають. Відповідачі [PERSON] та її діти [PERSON] та [PERSON] за адресою вул.Садова, буд.41 в с.Лідіївка Доманівського району фактично не проживали понад шість місяців, тому їх < можна визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини з усіх доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку з дня подачі заяви і до виповнення дитини повноліття. В обґрунтовування заявленого позову позивачка посилалась на те, що 4 червня 2005 року вона з відповідачем уклали шлюб, зареєстрований Баглійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції м. Дніпродзержинська, за актовим записом № 96. Від шлюбу має неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою, і батьком якої є [PERSON] що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини в добровільному порядку не надає. Дитина повністю знаходиться на утримання позивачки. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав повністю. У відповідності зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], дитина проживає з матірю. Матеріальну допомогу на утримання дитини в добровільному порядку не здійснює. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Заяви про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі в ході судового розгляду від сторін не надходили. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст.183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач є фізично здорова людина, офіційно працює, має можливість надавати матеріальну допомогу на дитину у встановленому законом розмірі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим визначити розмір аліментів в сумі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти підлягають стягненню з моменту надходження позовної заяви в провадження судових органів України тобто з 11 жовтня 2010 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача на утримання доньки [PERSON], [INFO], яка навчається, у розмірі ? всіх видів заробітку на час навчання. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила стягувати з відповідача на утримання доньки аліменти, посилаючись на те, що відповідач матеріальної допомоги дитині не надає, хоча має таку можливість. Відповідач позов визнав повністю. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Беручи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд за наявності для того законних підстав приходить до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного, ст. 181, 199 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі ? всіх видів заробітку. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила стягувати з відповідача на утримання доньки ? заробітку (доходу), починаючи з дня предявлення позову до повноліття дитини, посилаючись на те, що відповідач матеріальної допомоги дітям не надає. Відповідач в судове засідання не зявився, подав заяву з проханням слухати справу у його відсутність, позов визнав. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Беручи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд за наявності для того законних підстав приходить до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного, ст. 182, 183 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі третини всіх видів заробітку. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила стягувати з відповідача на утримання дітей третину заробітку (доходу), починаючи з дня предявлення позову до повноліття дітей, посилаючись на те, що відповідач матеріальної допомоги дітям не надає. Відповідач позов визнав повністю. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Беручи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд за наявності для того законних підстав приходить до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного, ст. 182, 183 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом 08.07.2010 року, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, відповідач в судове засідання не зявився , але надав суду нотаріально посвідчену заяву про розгляду справи за його відсутності, та вказав, що проти позову не заперечує, позовні вимоги визнає. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.01.2001року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] 27.08.2001року народження, який мешкає з позивачкою - [PERSON]. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені з серпня 2010 року, сімя існує формально. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається з матеріалів справи та з пояснень сторін, у них склались абсолютно різні погляди на життєві ситуації, вирішення побутових питань, вони втратили почуття взаємоповаги та любові, у звязку з чим збереження шлюбу суперечить інтересам обох з подружжя та їх неповнолітньої дитини. Від позивачки надійшло клопотання, що після розлучення вона залишає собі прізвище ЯРЕМЧУК. Згідно ч.4 ст. 130 ЦПК України, ухвалення в попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводяться в порядку, встановленому ст.ст. 174,175 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-24 00:00:00

25.11.2010 року в Немирівський районний суд з позовом звернулося ВАТ «АК Вінницяобленерго» в особі СО «Немирівські ЕМ» до [PERSON] про відшкодування збитків, заподіяних порушенням Правил користування електроенергією для населення. В своїй позовній заяві вказали, що СО «Немирівські ЕМ» проведено перевірку дотримання побутовими споживачами Закону України «Про електроенергетику» від 16.10.1997 р., «правил користування електричною енергією для населення» затверджених постановою КМУ від 26.07.1999 року № 1357. Відповідно до п. 48 «Правил користування електричною енергією для населення» споживач несе відповідальність за розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електромережі і споживання електричної енергії без приладів обліку. В процесі перевірки встановлено, що житель [INFO] [PERSON] являючись побутовим споживачем, використовував електроенергію шляхом самовільного підключення житлового будинку в обхід електролічильника. Вказане порушення передбачене п.48 «Правил користування електричною енергією для населення» і підтверджується актом № 021765 від 23.11.2010 р., складеним в установленому порядку інженером енергозбуту [PERSON], інспектором Сніцаруком С.Б., майстром [PERSON] Згідно рішення комісії з розгляду актів про порушення ПКЕЕн СО «Немирівські ЕМ» та методики обчислення розміру відшкодування збитків, завданих енергопостачальнику внаслідок порушення споживачем Правил користування електричною енергією для населення, затвердженої постановою національною комісією регулювання електроенергетики України № 1416 від 22.11.1999 року [PERSON] 23.11.2010 року зроблено нарахування суми збитків за безоблікове використання електроенергії в сумі 9765 грн. 46 коп. [PERSON] добровільно завдані збитки не відшкодував, тому ВАТ «АК Вінницяобленерго» в особі СО «Немирівські ЕМ» вимушені звернутись до суду із даним позовом. Представник позивача [PERSON], яка діє згідно доручення в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнає, сплатити суму в розмірі 9765 грн. 46 ком., він не має матеріальної можливості, перебуває в важкому матеріальному становищі, просить суд зменшити суму позовних вимог. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, вислухавши в судовому засіданні пояснення сторін, суд приходить до висновку, що вина відповідача підтверджується актом № 021765 від 23.11.2010 року ( а. с. 3 ), копією протоколу від 23.11.2010 року ( а. с. 4 ), та сума боргу складає 9765,46 грн., що підтверджується копією розрахунком збитків ( а. с. 5 ), однак враховуючи, що відповідач перебуває у важкому матеріальному становищі, тому позов слід задовольнити частково, а в решті позовних вимог відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-24 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК» борг в сумі 43760 грн. 71 коп., що утворився внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору № Ск-529- 000227/8-2008 від 18 серпня 2008 року та судові витрати по справі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 18 серпня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № Ск-529-000227/8-2008, згідно якого відповідачу наданий споживчий кредит у розмірі 7636, 30 гривень, строком дії до 18.08.2010 р. За користування кредитними коштами була встановлена відсоткова ставка в розмірі 7 % річних. Згідно з п.п. 2.2, 2.4, 2.5, 4.1.9, 4.1.25 Договору відповідач зобовязувався щомісяця не пізніше останнього дня місяця частково погашати суму заборгованості за споживчим кредитом та сплачувати банку нараховані проценти за користування грошовими коштами споживчого кредиту та плату за обслуговування споживчого кредиту. Відповідно до умов Кредитного договору відповідач взяв на себе обовязок повернути позивачу суму кредиту, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитними коштами. Відповідач належним чином не віднісся до виконання взятих на себе зобовязань, передбачених Кредитним договором, не дотримався графіку повернення кредитних коштів та сплати відсотків, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 43760 грн. 71 коп. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязань є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оскільки банком належним чином виконані зобовязання по видачі кредитних коштів, а відповідач порушив умови кредитного договору - позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Згідно зі ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує стягнення з другої сторони понесені та документально підтвердженні судові витрати. Підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача понесених судових витрат: державне мито в розмірі 437,61 грн. і 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення, що підтверджується квитанціями. На підставі викладеного,

Outcome: approved