Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу, мотивуючи свої вимоги тим, що 30.09.2009 року між ЗАТ «Європейський страховий альянс» та ТОВ «ГлаксоСмітКляйн Хелскер Юкрейн» було укладено договір страхування 106 К № 15267, згідно до якого позивач зобов»язався у разі настання страхового випадку відшкодувати збитки у межах страхової суми у порядку та на умовах передбачених договором. Об»єктом даного договору є майнові інтереси, пов»язані із володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом автомобілем [NUMBER]. Відповідно до умов договору страховим випадком є пошкодження транспортного засобу внаслідок ДТП. Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 29.10.2007 року відповідача було визнано винним у скоєнні ДТП, що сталося 27.09.2007 року між автомобілем [NUMBER], яким він керував та автомобілем [NUMBER] власником якого є ТОВ «ГлаксоСмітКляйн Хелскер Юкрейн». Відповідно до акту виконаних робіт від 29.10.2007 року, матеріальні збитки спричинені автомобілю страхувальника внаслідок ДТП складають 3 150 грн. Сума страхового відшкодування до виплати страхувальнику з урахуванням визначеної договором страхування франшизи на підставі страхового акту була виплачена страхувальнику в повному обсязі в розмірі 2\~993,68 грн., що підтверджується платіжним дорученням №130 від 12.01.2008 року. Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовляється відшкодувати шкоду, завдану ним, ЗАТ «Європейський страховий альянс» було вимушено звернутися з даним позовом до суду. В судове засідання представник позивача не з»явився, в своїй письмовій заяві просив суд проводити розгляд справи без його участі в заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 30.09.2009 року між ЗАТ «Європейський страховий альянс» та ТОВ «ГлаксоСмітКляйн Хелскер Юкрейн» було укладено договір страхування 106 К № 15267, згідно до якого позивач зобов»язався у разі настання страхового випадку відшкодувати збитки у межах страхової суми у порядку та на умовах передбачених договором. Об»єктом даного договору є майнові інтереси, пов»язані із володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом автомобілем [NUMBER]. Відповідно до умов договору страховим випадком є пошкодження транспортного засобу внаслідок ДТП. Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 29.10.2007 року відповідача було визнано винним у скоєнні ДТП, що сталося 27.09.2007 року між автомобілем [NUMBER], яким він керував та автомобілем [NUMBER] власником якого є ТОВ «ГлаксоСмітКляйн Хелскер Юкрейн». Відповідно до акту виконаних робіт від 29.10.2007 року, матеріальні збитки спричинені автомобілю страхувальника внаслідок ДТП складають 3 150 грн. Сума страхового відшкодування до виплати страхувальнику з урахуванням визначеної договором страхування франшизи на підставі страхового акту була виплачена страхувальнику в повному обсязі в розмірі 2\~993,68 грн., що підтверджується платіжним дорученням №130 від 12.01.2008 року Відповідно до ст. 993 ЦК України до страхової організації, що сплатила страхове відшкодування за майновим страхуванням, переходить у межах цієї суми право вимоги, яку страхувальник (або інша особа, яка одержала страхове відшкодування) має до особи, відповідальної за заподіяну шкоду. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно із ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору, оренди, довіреності тощо). Аналізуючи зазначені норми законодавства, розяснення, викладене в Постанові Пленуму Верховного Суду України, суд приходить до висновку про стягнення спричиненої матеріальної шкоди з відповідача [PERSON] який на момент ДТП керував автомобілем та своїми діями завдав матеріальних збитків водію іншого автомобіля. Згідно із ст. 27 Закону України Про страхування до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Оскільки автомобілем [NUMBER] керував відповідач, який визнаний винним у скоєній ДТП, то він зобов′язаний відшкодувати заподіяні збитки, що сталися в результаті дорожньо-транспортної пригоди, тому з відповідача повинно бути стягнуто на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 2\~993,68 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 51 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді. На підставі викладеного та

Outcome: approved