Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-22 00:00:00

Позивач ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що 26 травня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11349634000, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 68000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13, 50 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 24.04.2020 року. Відповідно до р.13 Договору, сторони погодили, що у випадку настання обставин, визначених у п.п. 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 8.4, 10.2, 10.14 Договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення про дострокове повернення кредиту та не усунення порушень боржником протягом 31 календарного дня з дати одержання такого повідомлення, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати отримання позичальником повідомлення. У звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору, [PERSON] станом на 23.09.2010 року не повернула частину отриманого кредиту, згідно графіку погашення кредиту в розмірі 10415, 01 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України становить 82478 грн. 54 коп., в тому числі: сума заборгованості за кредитом по простроченими траншам 2463, 17 доларів США (19506 грн. 33 коп.); сума заборгованості по простроченим відсоткам за користування кредитними коштами 7951, 84 доларів США (62972 грн. 21 коп.). 26.02.2009 року банком було вручено відповідачу вимогу щодо погашення заборгованості по Договору та негайного виконання порушеного зобовязання, однак дана вимога не була виконана у звязку з чим позивач вважає термін повернення кредиту таким, що настав. Таким чином, станом на 23.09.2010 року у відповідача виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 70920, 65 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України становить 561634 грн. 81 коп. в тому числі: сума заборгованості за кредитом 60505, 64 доларів США (479156 грн. 27 коп.); сума заборгованості за кредитом по простроченим траншам, згідно графіка погашення кредиту 2463, 17 доларів США (19506 грн. 33 коп.); сума заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитними коштами 7951, 84 доларів США (62972 грн. 21 коп.). Також, позивач зазначив, що відповідачу була нарахована пеня у розмірі 924, 02 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 7317 грн. 49 коп. та неустойка у розмірі 500 гривень. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»про визнання недійсним договору. Посилалась на те, що предметом договору про надання споживчого кредиту №1149634000 від 26.05.2008 року є надання кредиту в іноземній валюті в розмірі 68000 доларів США, що еквівалентно 333680 грн. 00 коп., згідно офіційного курсу Національного банку України на день укладення цього договору. Відповідно до умов договору вона зобовязалась повернути кредит у повному обсязі не пізніше 24.04.2020 року та сплатити відсотки за користування кредитними коштами протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, у розмірі 13,5 % річних. Вважає, що вказаний договір суперечить чинному законодавству та підлягає визнанню недійсними із-за порушення банком існуючого порядку отримання ліцензії на здійснення валютних операцій та видачу кредитів у іноземній валюті. Так, надання банком відповідачу кредиту в іноземній валюті та виконання ним своїх обовязків по кредитному договору, в тому числі проведення ним розрахунків по кредиту в іноземній валюті за своєю правовою природою є валютною операцією, яка відповідно до чинного законодавства потребує індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення разової валютної операції та дозволу. Крім того, посилалась на те, що відбулось суттєве підвищення валютного курсу, а тому істотно змінилось її становище щодо виконання боргових зобовязань, зокрема, значно погіршився її фінансовий стан. Також, вважає, що вказаний кредитний договір повинен бути визнаний недійсним і з тих підстав, що на момент його укладення не було додержано вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України. Просила визнати недійсними кредитний договір №1149634000 від 26.05.2008 року, зобовязати позивача прийняти у відповідача суму у розмірі 540000 гривень з розстрочкою платежів на 180 місяців та щомісячним платежем у розмірі 3000 грн. 00 коп. Представник ПАТ «УкрСиббанк» у судовому засіданні первісний позов підтримав та підтвердив обставини викладені в позовній заяві. Зустрічний позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити з підстав, викладених ним в запереченнях на позовну заяву. Посилався на те, що банк має право здійснювати операції з валютними цінностями на підставі банківської ліцензії та дозволу на здійснення відповідних операції. Відповідач [PERSON] позов ПАТ «УкрСиббанку» не визнала, просила відмовити в задоволенні позову. Зустрічну позовну заяву підтримала, просила задовольнити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов ПАТ «УкрСиббанк» - обґрунтований та підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] безпідставний та задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.05.2008 року між Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11349634000 при застосуванні ануїтетної схеми погашення(а.с.14-18). Відповідно до умов договору п.1.1-п.1.5, погоджених сторонами, банк зобовязався надати позичальнику однією сумою кредит в іноземній валюті в сумі 68800 доларів США та сплатити відсотки за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку та на умовах, визначених договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 333680 грн. 00 коп. Кредит надавався для особистих потреб позичальника, а саме на придбання житлової нерухомості з кінцевим терміном повернення 24.04.2020 року. Позичальник зобовязався повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 970, 00 доларів США в день сплати ануїтетних платежів, тобто 26 числа кожного календарного місяця строку кредитування. Як видно з змісту п.1.3.1 Договору, за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13, 50 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування, відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок у зобовязанні належним чином. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 1054 п.1 Цивільного Кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. \~ Згідно із п.1.ст.1048 Цивільного Кодексу України, \~розмір і порядок одержання \~процентів встановлюється договором. \~ З положень кредитного договору та ст.ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимоги цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. \~ Як видно із змісту п. 5.5. кредитної угоди, у випадку не сплати позичальником чергового ануїтетного платежу в установлений договором день сплати більше ніж на один місяць та/або порушення інших умов договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку встановленому розділом 12 цього договору. В розділі 12 Договору, згідно ст.525, ст.611 Цивільного кодексу України, сторони погодили, що у випадку настання обставин, визначених п.п. 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 8.4, 10.2, 10.14 Договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення про дострокове повернення кредиту та не усунення порушень позичальником протягом 31 календарного дня з дати одержання такого повідомлення, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати отримання позичальником повідомлення. Як було встановлено судом, відповідач [PERSON] належним чином свої зобовязання за договором не виконувала у звязку з чим станом на 23.09.2010 року не повернула частину отриманого кредиту, згідно графіку погашення кредиту в розмірі 10415, 01 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України становить 82478 грн. 54 коп., в тому числі: сума заборгованості за кредитом по простроченими траншам 2463, 17 доларів США (19506 грн. 33 коп.); сума заборгованості по простроченим відсоткам за користування кредитними коштами 7951, 84 доларів США (62972 грн. 21 коп.). Позивачем на адресу відповідача [PERSON] 26.02.2009 року була надіслана вимога щодо виконання зобовязань за кредитним договором, однак відповідачем вимоги претензії виконані не були (а.с.19). В звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору у відповідача [PERSON] станом на 23.09.2010 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 70920, 65 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України становить 561634 грн. 81 коп. в тому числі: сума заборгованості за кредитом 60505, 64 доларів США (479156 грн. 27 коп.); сума заборгованості за кредитом по простроченим траншам, згідно графіка погашення кредиту 2463, 17 доларів США (19506 грн. 33 коп.); сума заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитними коштами 7951, 84 доларів США (62972 грн. 21 коп.) Зазначені обставини підтверджуються розрахунком суми заборгованості (а.с.9-13). Відповідно до розділу 8 Договору, за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобовязань, передбачених договором, банк має право вимагати додатково сплатити пеню та штраф у сумі 500 гривень. Так, відповідачу була нарахована пеня у розмірі 924, 02 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 7317 грн. 49 коп. та неустойка у розмірі 500 гривень. Суд також приймає до уваги ту обставину, що згідно статуту ПАТ «УкрСиббанк», свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи №423320 було змінено назву юридичної особи Акціонерного комерційного банку «УкрСиббанк» на ПАТ «УкрСиббанк». На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов ПАТ «УкрСиббанк» обґрунтований та підлягає задоволенню. Щодо зустрічної позовної заяви [PERSON] слід зазначити наступне. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому згідно зі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Відповідно до ст.5 вказаного Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього ж Декрету. Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ №275 від 17.07.2001 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21.08.2001 року за №730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких: неторговельні операції з валютними цінностями; операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами; ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України. З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Щодо вимог підпункту «в» п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14.10.2004 року №483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Судом встановлено, що підтвердженням наявності права відповідача на здійснення валютних операцій є видані Національним банком України банківська (генеральна) ліцензія №57 від 28.10.1991 року на право здійснювати банківські операції, визначені ч.1 та п.п.5-11 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», та письмовий дозвіл №75-2 від 19.11.2002 року та №75-3 від 21.09.2009 року на право здійснення операцій, визначених п.п.1-4 ч.2 та ч.4 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» згідно з додатком до цього дозволу. Отже, враховуючи наявність у відповідача відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України, суд вважає, що здійснення відповідачем кредитних операцій у валюті, в тому числі під час укладення з [PERSON] договору про надання споживчого кредиту від 26.05.2008 року про видачу їй кредитних коштів в іноземній валюті, не суперечить вимогам чинного законодавства України. Виходячи з наведеного, а також враховуючи те, що укладений між сторонами по даній цивільній справі договір № 11349634000 від 26.05.2008 року не суперечить нормам цивільного законодавства, відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину, та спрямований на реальне настання правових наслідків, суд вважає, що відсутні передбачені ст.ст.203, 215, 227 ЦК України підстави для визнання вказаного договору недійсним. Крім того, слід зазначити, що зростання курсу долара США - валюти кредиту не є підставою для визнання його недійсним, оскільки у позичальника існувала можливість передбачити в момент укладення договору зміну курсу гривні по відношенню до долара США. Також, згідно п.10.13 Договору, підписання даного договору позичальником свідчить про те, що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього; перед підписанням даного Договору Позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Щодо вимог зустрічної позовної заяви про зобовязання відповідача прийняти у [PERSON] суму у розмірі 540000 гривень з розстрочкою платежів на 180 місяців, за таких умов, що щомісячний платіж буде складати 3000 грн. 00 коп. слід зазначити наступне. Відповідно до ст.175 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обовязків сторін та предмета позову. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій до суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи. Як було встановлено судом, сторони по справі до суду з спільною заявою про укладення мирової угоди не звертались. Згідно ст.373 ЦПК України, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сімї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо, тощо), за заявою державного виконавця або сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін та у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення. З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON] необгрунтований та задоволенню не підлягає.

Outcome: approved