Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-16 00:00:00

В серпні 2010 року [PERSON] звернулася до суду з таким позовом в якому з врахуванням подальших уточнень вказувала, що 19 березня 2006 року помер її рідний брат - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої входив житловий будинок по вул. Генерала Подзігуна, 162 в с.м.т Олександрівка Вознесенського району та земельна ділянка, площею 5,4354 га., розташована на території Олександрівської селищної ради, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли його діти [PERSON] та [PERSON], проте свідоцтва про право на спадщину після смерті батька не отримали. 11 лютого 2007 року [PERSON] помер. Спадкоємцями після його смерті є його донька [PERSON] та дружина [PERSON], які прийняли спадщину та 11 грудня 2007 року отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що було зарєстроване за [PERSON] Також [PERSON] вказувала на те, що за життя [PERSON] вона протягом тривалого часу здійснювала догляд за братом, понесла значні затрати на його лікування, а після смерті останнього також на поховання, а саме: -витрати на догляд, що обчислені нею виходячи з розміру заробітної плати соціального працівника за один місяць, а також з врахуванням здійснення нею догляду протягом чотирьох годин щоденно за останні три роки догляду, що становить 15\~984 грн.; -витрати на придбання ліків в розмірі 383,20 грн. щомісячно, що за останні три роки становить 13\~795,20 грн.; -витрати на придбання продуктів харчування, інших товарів, необхідних для проведення обряду поховання на суму 3\~003,42 грн.; -витрати на приготування ями для поховання в розмірі 240 грн., послуги музикантів в розмірі 300 грн., проведення обряду поховання в розмірі 200 грн. та встановлення памятника в розмірі 660 грн., а всього 34\~182,62 грн. Враховуючи такі обставини, а також наявність тривалих спорів між спадкоємцями з приводу спадкового майна, посилаючись на положення ст. 1282 ЦК України за якою спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора спадкодавця в межах вартості спадкового майна та у розмірі, що відповідає його частці у спадщині, позивачка просила визнати причину пропуску нею строку на звернення до суду поважною та стягнути з відповідачів відповідно до їхніх часток в спадщині понесені нею затрати на догляд, лікування та поховання [PERSON] в розмірі 34\~182,62 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнавав повністю. В судовому засіданні, що проводилося без участі відповідачки [PERSON], її представник [PERSON] після зміни думки щодо позову вимоги визнала частково в частині стягнення витрат на придбання ліків за один місяць, витрат на придбання продуктів харчування, інших товарів, необхідних для проведення поховання, здійснених 19 березня 2006 року, тобто безпосередньо перед проведенням обряду поховання спадкодавця, а всього на частку, що припадає на [PERSON] в розмірі 762,68 грн. В іншій частині вимоги вважала необгрунтованими. Інший представник цієї відповідачки [PERSON] вважала, що позовні вимоги не можуть бути задоволені по причині їх неповної обгрунтованості та в звязку з пропуском [PERSON] позовної давності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, в силу ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином про час та місце розгляду справи повідомленою, причину неявки суду не повідомила. Оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін, а тому суд вважав можливим розглядати справу без участі осіб, що не зявилися в судове засідання. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], її представника [PERSON], відповідача [PERSON], представників відповідачки [PERSON] [PERSON], [PERSON], показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, судом встановлено те, що 19 березня 2006 року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої входив житловий будинок по вул. Генерала Подзігуна, 162 в с.м.т Олександрівка Вознесенського району та земельна ділянка, площею 5,4354 га., розташована на території Олександрівської селищної ради, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли його діти [PERSON] та [PERSON], проте свідоцтва про право на спадщину після смерті батька не отримали. 11 лютого 2007 року [PERSON] помер. Спадкоємцями після його смерті є його донька [PERSON] та дружина [PERSON], які прийняли спадщину та 11 грудня 2007 року отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що було зарєстроване за [PERSON] Свідоцтв про право на спадщину на частку в майні, що залишилося зареєстрованим за [PERSON] нотаріус цим особам також не видавав. Позивачкою заявлено вимоги про стягнення з відповідачів на свою користь витрат на догляд, лікування та поховання спадкодавця, які вона обгрунтовує положеннями ст. 1282 ЦК України. Проте вказана норма регулює лише порядок виконання спадкоємцями зобовязань, що виникли з договорів, укладених за участю спадкодавця та дія яких не припинилася внаслідок його смерті. Питання відшкодування витрат на догляд, лікування та поховання спадкодавця регулюються положеннями ст. 1232 ЦК України. Відповідно до ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобовязані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті. Судом частково з показань свідків [PERSON], [PERSON], а частково з довідки Олександрівської міської лікарні встановлено, що за життя [PERSON] дійсно був інвалідом 2-ої групи, знаходився під наглядом лікаря, мав ряд захворювань, зокрема церебральний атеросклероз з гіпертонією, ХНМК 2-го ступеня. Приймав ліки від гіпертонії та порушень шлунково-кишкового тракту. Відповідно до довідки приватного підприємства «аптека «Мультифарм»» вказані ліки згідно переліку, зазначеного лікувальною установою, придбавала [PERSON] Всього ж було придбано лікарських засобів на 383,20 грн. Суд не приймає до уваги дописку в довідці про щомісячне придбання позивачкою ліків в такому розмірі, оскільки така дописка належним чином не застережена. Разом з тим в матеріалах справи відсутні інші докази, що б могли підтвердити щомісячне придбання зазначених в довідці лікарських засобів або необхідність їх придбання щомісячно. А тому, враховуючи думку осіб, що беруть участь в справі, саме вказана сума на лікування спадкодавця має бути відшкодована позивачці. Також суд вбачає підстави для стягнення на користь [PERSON] витрати на поховання [PERSON] При визначенні розміру таких витрат необхідно виходити з того, що обряд поховання відбувся 20 березня 2006 року. Здійснення таких витрат саме позивачкою повністю підтверджено показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідними платіжними документами. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого\~ це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. До таких витрат, виходячи з наведеного в законі визначення поняття «поховання» суд відносить витрати за чин погребіння та ритуальні послуги в розмірі 200 грн., а також, враховуючи думку осіб, що беруть участь в справі в тому числі й сторони відповідачів також витрати на придбання продуктів харчування, необхідних для проведення першого поминального обіду, інших товарів, необхідних для проведення обряду поховання згідно накладної №1047 від 19 березня 2006 року та товарних чеків серії АА за №№003570-003572 від 19 березня 2006 року, а всього в сумі 2 064,30 грн. Однак не можна погодитися з доводами про віднесення до них витрат на поминальні обіди, проведені через місяць (накладна №1234 від 18 травня 2006 року) та рік (накладна №978 від 18 березня 2007 року) після проведення поховання спадкодавця, а також витрати на встановлення памятника через два роки після проведення обряду поховання, оскільки ця дія не була безпосередньо повязаною з відповідним обрядом, не є обовязковою та не може бути віднесена до розумних витрат. Разом з тим позивачкою не надано взагалі належних та допустимих доказів витрат на приготування ями для поховання та послуги музикантів, що унеможливлює стягнення цих коштів. Що стосується інших доводів позивачки, то судом з наданих доказів дійсно встановлено ту обставину, що [PERSON] здійснювала догляд за [PERSON] Проте положення ст. 1232 ЦК України вказують на те, що відшкодуванню підлягають лише матеріальні витрати особи, що здійснювала догляд за спадкодавцем. В той же час позивачка фактично висуває вимоги про отримання плати за надання нею такого догляду. Однак така позиція суперечить закону, тим більше, що оплатний характер та вартість такої послуги не обумовлювалися нею зі спадкодавцем, а догляд здійснювався виключно на родинних засадах. В іншому випадку позивачка мала б право не на отримання плати від спадкоємців, а на отримання щомісячної компенсаційної виплати відповідно до «Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 558 від 29 квітня 2004 року. Також [PERSON] не надала належних та допустимих доказів, що підтверджують розрахунок її вимог в ції частині. Враховуючи вищенаведене, такі вимоги задоволенню не підлягають. Таким чином обовязок по відшкодуванню понесених [PERSON] витрат підлягає пропорційному розподілу між [PERSON] в розмірі ? частки, а також спадкоємцями [PERSON] - [PERSON], [PERSON], як особами, до яких перейшов такий обовязок в розмірі ? частки за кожною. Загальна сума понесених витрат складає 2\~647,50 грн. Що стосується заяви про застосування позовної давності, то згідно розяснень, наданих Пленумом Верховного Суду України в п. 15 своєї постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» на вимоги про відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця, а також витрат на охорону спадкового майна не поширюються правила статті 1281 цього Кодексу про порядок і строки предявлення вимог кредитором спадкодавця, оскільки вони не випливають із зобовязань спадкодавця. Тому на такі вимоги поширюються загальна позовна давність. А тому враховуючи обставини справи (смерть одного зі спадкоємців, тривалі спори з приводу спадкового майна), що унеможливлювало вчасне визначення кола осіб на яких покладено обовязок по відшкодування витрат, позовна давність на час звернення [PERSON] до суду не сплила. В силу ст. 88 ЦПК України суд відповідно до розміру задоволених позовних вимог стягує на користь позивачки відповідну частку понесених нею судових витрат.

Outcome: partial