Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що під час його шлюбу з [PERSON] вона по договору купівлі-продажу, укладеному на біржі, придбала у відповідача [PERSON] садовий будинок під №8 на вулиці Лінія 1 у Садівничому кооперативі «Лібидь» у с.Сухий ліман Овідіопольського району Одеської області, а у подальшому отримала державний акт про право власності на земельну ділянку за вказаною адресою. [PERSON] померла 23.02.2003 року. Але в порядку виконання судового рішення [PERSON] став претендувати на це майно та рішенням Овідіопольського районного суду від 30.07.2004 року за ним було визнано право власності на садовий будинок та земельну ділянку. Після скасування цього рішення суду 27.01.2005 року судом апеляційної інстанції [PERSON] по договорам дарування від 03.02.2005 року відчужив це майно на користь свого сина [PERSON], який своє право власності на садовий будинок зареєстрував у Овідіопольському РБТІ та отримав державний акт на право власності на земельну ділянку. Позивач просить суд: 1.визнати недійсним договір дарування садового будинку з господарчими будівлями та спорудами під №8 на вулиці Лінія 1 у СОГ «Лібидь» на території Новодолинської сільської ради Овідіопольського району, укладений 03.02.2005 року між [PERSON] та [PERSON]; 2.визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,055 га під №8 на вулиці Лінія 1 у СОГ «Лібидь» на території Новодолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, укладений 03.02.2005 року між [PERSON] та [PERSON]; 3.визнати недійсним державний акт від 30.03.2007 року про право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,055 га під №8 на вулиці Лінія 1 у СОГ «Лібидь» на території Новодолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області; 4.визнати дійсним договір купівлі-продажу садового будинку з господарчими будівлями та спорудами під №8 на вулиці Лінія 1 у СОГ «Лібидь» на території Новодолинської сільської ради Овідіопольського району, укладений 18.03.1998 року; 5.визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,055 га під №8 на вулиці Лінія 1 у СОГ «Лібидь» на території Новодолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області в порядку спадкування після смерті дружини [PERSON]; 6.визнати за ним право власності на садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами під №8 на вулиці Лінія 1 у СОГ «Лібидь» на території Новодолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (на ? частину в порядку спадкування після смерті дружини [PERSON] та на іншу ? частину як його частку в спільному майні подружжя). Одеська регіональна філія Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» направила до суду заперечення проти позову та посилаючись на те, що виняткові підстави набуття права власності на земельні ділянки громадянами України передбачені ст.81 ЗК України, а перехід права власності на земельну ділянку за рішенням суду земельним законодавством не передбачений, просила [PERSON] у задоволенні даного позову відмовити у повному обсязі. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], а також представник третьої особи у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не сповістили. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив до суду заяву про визнання позову, який просив розглянути у його відсутність. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та надані докази суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 18.03.1998 року між дружиною позивача [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила садовий будинок під №8 на вулиці Лінія 1 у Садівничому кооперативі «Лібидь» у с.Сухий ліман Овідіопольського району Одеської області, загальною площею 127,80 кв.м, літньою житловою площею 68,6 кв.м. Договір купівлі-продажу був зареєстрований того ж дня Одеською товарною біржею за №22608, а 25.03.1998 року [PERSON] зареєструвала своє право власності на це нерухоме майно у Овідіопольському РБТІ, що підтверджується витягом з державного реєстру прав власності на нерухоме майно №569151 від 16.05.2003 року. Згідно з ст.224 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв під час укладання договору купівлі-продажу від 18 березня 1998 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.227 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на день укладення договору відчуження садового будинку, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ч.2 ст.220 ГК України 2003 року, який набув законної сили 01 січня 2004 року, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки 18.03.1998 року [PERSON] та відповідач [PERSON] домовились щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу садового будинку під №8 на вулиці Лінія 1 у Садівничому кооперативі «Лібидь» у с.Сухий ліман Овідіопольського району Одеської області і це підтверджується письмовими доказами, а надалі відбулося його повне виконання, то в силу ст. 220 ЦК України (2003 року) та з врахуванням визнання цих позовних вимог відповідачем [PERSON] договір купівлі-продажу 18 березня 1998 року має бути визнаний дійсним. По цьому договору купівлі-продажу [PERSON] набула право власності на садовий будинок під №8 на вулиці Лінія 1 у Садівничому кооперативі «Лібидь» у с.Сухий ліман Овідіопольського району Одеської області, але це сталося під час шлюбу з позивачем, який було укладено 16.08.1968 року. Відповідно до ч.1 ст.22 КпШС Української РСР, який діяв до 01 січня 2004 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. При таких обставинах, в силу ч.1 ст.22 КпШС Української РСР, садовий будинок під №8 на вулиці Лінія 1 у Садівничому кооперативі «Лібидь» у с.Сухий ліман Овідіопольського району Одеської області є спільним сумісним майном подружжя, тому суд вважає, що разом з дружиною позивач набув рівні права володіння, користування і розпорядження цим нерухомим майном. На підставі рішення виконавчого комітету Сухолиманської сільської ради народних депутатів від 04.05.1998 року №34 на імя [PERSON] 30.07.1999 року виданий державний акт ІІІ-ОД №084089 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,055 га під №8 по лінії 1 у садівничому кооперативі «Лебідь» на території Сухолиманської сільської ради. Рішенням Овідіопольського районного суду від 18.06.2001 року з позивача [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто борг у розмірі 4498,20 гривень. [PERSON] померла 23.02.2003 року. Рішенням Овідіопольського районного суду від 30.07.2004 року був задоволений позов [PERSON] до відділу ДВС Овідіопольського районного управління юстиції та [PERSON] про визнання права власності на садовий будинок та земельну ділянку за адресою: Одеська область, Оідіопольський район, с. Сухий Лиман, СОГ «Лібидь», вулиця Перша лінія, 8. [PERSON] зареєстрував своє право власності на садовий будинок,що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 01.09.2004 року №4607187. Крім цього, відповідач [PERSON] звернувся до Овідіопольської районної державної адміністрації із заявою про видачу йому державного акту про право власності на спірну земельну ділянку на підставі рішення Овидиопольського районного суду від 30.07.2004 року. Згідно з розпорядженням Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області від 29 грудня 2004 року №862 [PERSON] 20.01.2005 року був виданий державний акт ЯА №272230 на право власності на земельну ділянку площею 0,055 га під №8 по вулиці Лінія 1 у СОГ«Лебідь» на території Новодолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області. Але ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Одеської області від 27.01.2005 року рішення Овидиопольського районного суду від 30.07.2004 року було скасовано, а справу повергнуто на новий розгляд до того ж суду. Ухвалою Овідіопольського районного суду від 03.04.2008 року позов [PERSON] до відділу ДВС Овідіопольського районного управління юстиції та [PERSON] про визнання права власності на садовий будинок та земельну ділянку залишено без розгляду. Ухвалою Овідіопольського районного суду від 15 2010 року задоволено заяву [PERSON] про поворот виконання рішення Овідіопольського районного суду від 30.07.2004 року та скасовано реєстрацію права власності [PERSON] на садовий будинок та земельну ділянку під №8 по вулиці Лінія 1 у СОГ«Лебідь» на території Новодолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області. Поряд з цим, 03.02.2005 року, тобто вже після скасування 27.01.2005 року рішення Овидиопольського районного суду від 30.07.2004 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування садового будинку з господарчими будівлями та спорудами під №8 на вулиці Лінія 1 у СОГ «Лібидь» на території Новодолинської сільської ради Овідіопольського району, який посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за №234. Також 03.02.2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,055 га під №8 на вулиці Лінія 1 у СОГ «Лібидь» на території Новодолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, який посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за №235. На підставі цього договору дарування від 30 березня 2007 року [PERSON] отримав державний акт ЯА №355843 на право власності на цю земельну ділянку. Згідно з ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст.210 ЗК України угоди, укладені із порушенням встановленого законом порядку купівлі-продажу, ренти, дарування, застави, обміну земельних ділянок, визнаються недійсними за рішенням суду. Згідно з ч.1 ст.236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Суд вважає, що після скасування 27.01.2005 року рішення Овидиопольського районного суду від 30.07.2004 року відповідач [PERSON] втратив необхідний обсяг цивільної дієздатності для вчинення правочину щодо відчуження спірного садового будинку з господарчими будівлями та спорудами, а також відчуження спірної земельної ділянки на користь [PERSON], тому в силу ст.ст. 203, 215 ЦК України та ст.210 ЗК України договори дарування цього нерухомого майна від 30.07.2004 року мають бути визнані недійсними з моменту їх вчинення. Оскільки в силу ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, державний акт ЯА №355843 від 30 березня 2007 року на право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку, отриманий відповідачем [PERSON] на підставі договору дарування, що визнаний недійсним, також має бути визнаний недійсним. Згідно з поясненнями, наданими представником позивача у судовому засіданні, з часу набуття позивачем та його дружиною [PERSON] права власності на спірний садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами це майно не виходило з володіння та користування зазначених осіб, а позивач продовжує безперервно ним володіти та користуватися після смерті дружини [PERSON] до нинішнього часу. Але ця обставина позивачем та його представником у судовому засіданні жодним чином не доведена, хоча вона могла б свідчити про прийняття позивачем спадщини своєї дружини шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном відповідно до ст.549 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини померлої 23.02.2003 року дружини позивача [PERSON] З боку позивача також не надані будь-які докази звернення позивача у встановлені законом строки до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ст.548 ЦК Української РСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно з ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням вищенаведеного суд вважає, що обґрунтованість позовних вимог в частині визнання права власності позивача на спадщину дружини належним чином перед судом не доведена, тому у їх задоволенні має бути відмовлено. Поряд з цим, оскільки свого часу позивач в силу ч.1 ст.22 КпШС Української РСР набув рівні з дружиною [PERSON] права володіння, користування і розпорядження спірним садовим будинком, який є спільним майном подружжя, а ст.28 КпШС Української РСР передбачала, що у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними, суд вважає, що за позивачем має бути визнано право власності на його частку у спільному майні подружжя - ? частину садового будинку з господарчими будівлями та спорудами під №8 на вулиці Лінія 1 у СОГ «Лібидь» на території Новодолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, який розташований на земельній ділянці площею 550 кв.м та складається з садового будинку літ.А,а,а1, загальною площею 127,80 кв.м, літньою житловою площею 68,6 кв.м, та споруд 1-5.

Outcome: partial