Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом 23.06.2010 року. В судовому засіданні представник позивачки за дорученням [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі , наполягаючи на задоволенні позову в національній валюті України, тобто в тій валюті, в які отримано кошти за борговим зобов»язанням.. Відповідачка в особі представника за дорученням [PERSON] позовні вимоги визнала, пояснивши, що дійсно її довірителька отримала від позивачки кошти в розмірі 800\~000,00 гривень для проведення розрахунків по своїм справам, але її довірителька не має можливості своєчасно сплатити борг, бо зараз тільки почали ліквідуватися наслідки всесвітньої кризи та в неї бракує коштів для погашення боргових зобов»язань. Вислухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: 24 лютого 2009 року відповідачка [PERSON] на підставі письмового договору позики (який укладено, як в формі розписки та і в простій письмовій формі) взяла в борг у позивачки [PERSON] 800 \~000,00 гривень , зобов»язавшись повернути до 31.12.2009 року, вказавши в договорі про можливість дострокового повернення боргу. Свої зобов»язання відповідачка своєчасно не виконала, що змусило позивачку звернутися в суд за захистом порушеного права. На підставі ст..1046 Цивільного Кодексу України за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні(позичальникові) грошові кошти або інші речі, які визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей , визначених родовими ознаками. На підставі ст..41 Конституції України право власності в Україні охороняється законом. На підставі ст..ст..321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні, власник вправі вимагати захисту порушеного права власності в судовому порядку ( ст.16 Цивільного Кодексу України). На підставі ст.16 Цивільного Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним з способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до правопорушення і інше. На підставі ст..1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі ,якщо його сума не менш чим як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підставі ч 2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підставі ст..1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками ,у такій самій кількості, такого ж самого роду та такої ж самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлено договором. Згідно вимог ст..509 ЦК України зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона(боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони(кредитора) певну дію( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право від боржника вимагати виконання його обов»язку. На підставі ст..525 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст..1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір відсотків ,то їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. Договір позики вважається безпроцентним ,якщо він укладений між фізичними особами на суму ,яка не перевищує 50-тикратного розміру неоподаткованих мінімумів доходів громадян і не повязаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б одною з сторін. Згідно вимог ст..1050 ЦК України 2003 року якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити суму відповідно до ст..625 ЦК України. На підставі ст..1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані в меншій кількості ,ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були отримані позичальником від позикодавця .У випадках, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини ці положення не застосуються. Згідно ст..533 ЦК України 2003 року грошове зобовязання має бути виконаним у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті ,сума ,що підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо іншій порядок її визначення не встановлений договором або іншим нормативно-правовим актом. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, діючи з метою гуманності та справедливості , суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню . На підставі ст..ст.81,88 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судові витрати ,які понесені сплатою державного мита(судового збору) в сумі 1700 ,00 гривень, по сплаті за інформаційно технічне забезпечення судового розгляду в сумі 120,00 гривень .

Outcome: approved