Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідачів та просить суд визнати недійсним укладений 15 січня 2009 року правочин дарування частини квартири, оскільки він укладений з метою приховати майно від кредиторів. Позивач мотивує свої вимоги тим, що відповідно до рішення суду [PERSON] повинна відшкодувати йому шкоду, завдану в результаті ДТП, що мала місце 17.10.2008 року. Відповідно до рішення суду з відповідача [PERSON] підлягає стягнути суму матеріального збитку у розмірі 122\~321,56 грн. Під час виконання рішення суду було з»ясовано, що 15 січня 2009 року [PERSON] подарувала свою ? частину квартири [ADDRESS] своєму батькові, [PERSON] щоб уникнути виконання рішення суду. Позивач просить суд визнати недійсним договір дарування квартири та винести окрему ухвалу до правоохоронних органів Святошинського РУ ГУ МВС України у м. Києві про порушення кримінальної справи відносно [PERSON] за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.382 КК України. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] та відповідач [PERSON] позов не визнали, заперечили проти його задоволення та просять суд відмовити в задоволенні в повному обсязі, мотивуючи свої заперечення тим, що правочин не є фіктивним, як про це стверджує позивач та його представник. Спірний правочин був укладений у відповідності до норм чинного законодавства та за вільним волевиявленням [PERSON] Дана квартира під обтяженням чи забороною не перебувала, а тому відчуження майна відповідає нормам діючого законодавства. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд вирішує справу, дотримуючись правил ст.ст.10,11,60 ЦПК України, вимоги яких судом роз"яснені учасникам розгляду справи неодноразово. Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Відповідно до вимог ст. 214 даного кодексу- під час ухвалення рішення суд, зокрема вирішує питання чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 даного Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що 15 січня 2009 року [PERSON] згідно договору дарування подарувала належну їй ? частину квартири [ADDRESS] своєму батькові [PERSON]. На момент укладення даного договору відповідно до витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна квартира під арештом або забороною не перебувала. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19.11.2009 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму відшкодування у розмірі 122\~321,56 грн. Позовна заява була подана до суду 25.11.2008 року, рішення по даній справі винесено 19.11.2009 року. Під час розгляду даної справи відповідно до витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна квартира [ADDRESS] під арештом або забороною не перебувала. Дане рішення в цій частині не оскаржувалося. Власник [PERSON] ? частини спірної квартири на свій розсуд розпорядилася своїм майном. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 19.01.2009 року був укладений договір дарування, згідно якого [PERSON] подарувала ? частину квартири, що належала їй на праві приватної власності № 127 у будинку №19 по вул. Чорнобильській у м. Києві [PERSON] Даний договір був посвідчений нотаріусом [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 42. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Суду не надано жодного доказу на підтвердження підстав, згідно яких договір дарування може бути визнаний недійсним. Враховуючи докази, оцінку яким суд дав вище, суд вважає, що вимоги позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання правочину недійсним є необгрунтованими і не доведеними та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed