overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-27 00:00:00

Представник позивача, уточнивши позовні вимоги, звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації. В обґрунтування позову вказав, що гуртожиток № 5 по пр. Петровського № 27 в м. Дніпропетровську належить на праві приватної власності позивачу. 13.09.1990 року відповідач був зареєстрований до гуртожитку на підставі ордеру. З 1990 року відповідач не проживає у гуртожитку, що підтверджується актом від 11.02.2008 року. Представник позивача просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку № 5 по пр. Петровського № 27 в м. Дніпропетровську; зобовязати відділ громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області зняти з реєстрації відповідача у гуртожитку № 5 по пр. Петровського № 27 в м. Дніпропетровську. Представник позивача надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, у заяві підтримав уточнені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, місце і час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень по справі не надав. Представник відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, заперечень по справі не надав. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що гуртожиток № 5 по пр. Петровського № 27 в м. Дніпропетровську належить на праві приватної власності позивачу на підставі дублікату наказу Фонду державного майна України та Переліку нерухомого майна, що передається у власність ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського» № 71/3-120 від 22.03.1999 року. 13.09.1990 року відповідач був зареєстрований до гуртожитку на підставі ордеру. З 1990 року відповідач не проживає у гуртожитку, що підтверджується актом від 11.02.2008 року. Згідно ч.1 ст. 71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 391 Цивільного Кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-27 00:00:00

Представник позивача, уточнивши позовні вимоги, звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації. В обґрунтування позову вказав, що гуртожиток № 5 по пр. Петровського № 27 в м. Дніпропетровську належить на праві приватної власності позивачу. 18.02.2005 року відповідач був зареєстрований до гуртожитку на підставі ордеру. З 2006 року відповідач не проживає у гуртожитку, що підтверджується актом від 11.02.2008 року. Представник позивача просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку № 5 по пр. Петровського № 27 в м. Дніпропетровську; зобовязати відділ громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області зняти з реєстрації відповідача у гуртожитку № 5 по пр. Петровського № 27 в м. Дніпропетровську. Представник позивача надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, у заяві підтримав уточнені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, місце і час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень по справі не надав. Представник відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, заперечень по справі не надав. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що гуртожиток № 5 по пр. Петровського № 27 в м. Дніпропетровську належить на праві приватної власності позивачу на підставі Дублікату наказу Фонду державного майна України та Переліку нерухомого майна, що передається у власність ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського» № 71/3-120 від 22.03.1999 року. 18.02.2005 року відповідач був зареєстрований до гуртожитку на підставі ордеру. З 2006 року відповідач не проживає у гуртожитку, що підтверджується актом від 11.02.2008 року. Згідно ч.1 ст. 71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи порад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 391 Цивільного Кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-27 00:00:00

Представник позивача, уточнивши позовні вимоги, звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації. В обґрунтування позову вказав, що гуртожиток № 1 по вул. Караваева № 13 в м. Дніпропетровську належить на праві приватної власності позивачу. 04.09.1996 року відповідач була зареєстрована до гуртожитку на підставі ордеру. З 1998 року відповідач не проживає у гуртожитку, що підтверджується актом від 22.02.2008 року. Представник позивача просив суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням у гуртожитку № 1 по вул. Караваєва № 13 в м. Дніпропетровську; зобовязати відділ громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області зняти з реєстрації відповідача у гуртожитку № 1 по вул. Караваєва № 13 в м. Дніпропетровську. Представник позивача надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, у заяві підтримав уточнені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про день, місце і час слухання справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заперечень по справі не надала. Представник відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, заперечень по справі не надав. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що гуртожиток № 1 по вул. Караваєва № 13 в м. Дніпропетровську належить на праві приватної власності позивачу на підставі дублікату наказу Фонду державного майна України та Переліку нерухомого майна, що передається у власність ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського» № 71/3-120 від 22.03.1999 року. 04.09.1996 року відповідач була зареєстрована до гуртожитку на підставі ордеру. З 1998 року відповідач не проживає у гуртожитку, що підтверджується актом від 22.02.2008 року. Згідно ч.1 ст. 71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 391 Цивільного Кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-27 00:00:00

Представник позивача, уточнивши позовні вимоги, звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації. В обґрунтування позову вказав, що гуртожиток № 3 по пр. Петровського № 33 в м. Дніпропетровську належить на праві приватної власності позивачу. 16.02.2007 року відповідач був зареєстрований до гуртожитку на підставі ордеру. З березня 2007 року відповідач не проживає у гуртожитку, що підтверджується актом від 11.02.2008 року. Представник позивача просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку № 3 по пр. Петровського № 33 в м. Дніпропетровську; зобовязати відділ громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області зняти з реєстрації відповідача у гуртожитку № 3 по пр. Петровського № 33 в м. Дніпропетровську. Представник позивача надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, у заяві підтримав уточнені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, місце і час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень по справі не надав. Представник відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, заперечень по справі не надав. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що гуртожиток № 3 по пр. Петровського № 33 в м. Дніпропетровську належить на праві приватної власності позивачу на підставі дублікату наказу Фонду державного майна України та Переліку нерухомого майна, що передається у власність ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського» № 71/3-120 від 22.03.1999 року. 16.02.2007 року відповідач був зареєстрований до гуртожитку на підставі ордеру. З березня 2007 року відповідач не проживає у гуртожитку, що підтверджується актом від 11.02.2008 року. Згідно ч.1 ст. 71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 391 Цивільного Кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-27 00:00:00

14.12.2010 року до суду із даним позовом звернулася [PERSON]. Посилається на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від якого мають троє неповнолітніх дітей, в тому числі сина [PERSON] народження 04 травня 2009 року. Оскільки син перебуває на її утриманні, просить суд стягнути із відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини із усіх видів заробітку щомісячно, починаючи із дня подання заяви і до повноліття сина. В судовому засіданні позивачка свій позов підтримала і надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. В судовому засіданні відповідач позов не визнав і пояснив, що, оскільки він зараз має на утриманні спільного із позивачкою сина [PERSON] народження 10 травня 2006 року, а тому відмовляється сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON], який проживає із позивачкою. Вислухавши сторони, дослідивши обставини справи, всі наявні документи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, із таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають синів [PERSON] народження 10 травня 2006 року, Сергія народження 29.09.2007 року та Вадима народження 04 травня 2009 року. Після розірвання шлюбу сини [PERSON] і Вадим перебувають на утриманні позивачки, також має перебувати на утриманні син [PERSON], однак сина [PERSON] відповідач умисно не повертає матері та всупереч бажання матері та рішенню суду утримує у себе. Діти згідно рішення суду повинні проживати у матері, яка на даний час має їх доглядати та виховувати. На даний час рішення суду не виконано по вині відповідача. Наведені вище обставини підтверджуються свідоцтвами про народження малолітніх дітей, копією рішення Турківського районного суду -2- від 16.04.2010 року, довідкою про склад сім»ї позивачки № 993 від 18.10.2010 року, письмовим запереченням відповідача від 28.12.2010 року, довідкою про склад сім»ї відповідача № 2040 від 27.12.2010 року, не довіряти яким у суду підстав немає, оскільки підтверджуються поясненнями сторін. В силу ст.ст. 180,182 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей, розмір аліментів не повинен бути меншим за 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилання відповідача на те, що він утримує сина [PERSON], який живе біля нього, суд до уваги не приймає , так як відповідач утримує цього сина незаконно, всупереч рішенню суду та бажанню матері дитини. В силу ст. 128 КЗпП України розмір аліментів на утримання сина [PERSON] слід визначити - 1/3 частина усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму відповідно до віку дитини. На підставі наведеного вище та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-27 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на майно, посилаючись на тс, що 28 травня 2010 року відповідно до усної домовленості Мохі анький М.Б. продав йому 1\\2 будівель 1га споруд в с.Чабарівка Гусятинського району по вул. Центральна, ]62 х<б».за 8000 грн., а інша частина даного майна належить на праві власності позивача. Однак, відповідач не оформив/ договору купівлі-продажу у зв»язку з відсутністю кадастрового номера земельної ділянки, хоча з його сдарїрни всі зобов»язання виконані повніст\о, у зв»язку з чим на даний момент він не може зареєструвати за зйбою право власності на вказане майно, хоча факт купівлі-продажу майна повністю підтверджується Оригіналами правовстановлюючих документів, а також фактом видачі відповідного доручення. Так як він виконав усі умови купівлі-продажу майна, просить суд визнати угоду дійсною та ви ша і и за ним право власності на дане майно.: Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнає повністю. Просить позов задовольнити.: Відповідно до ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволенню позову. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть \\чаеіь у справі, не підлягають доказуванню. Виходячи з наведеного, суд вважає, іцо рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. ; Суд, роз'яснивши позивачу процесуальні наслідки визнання позову, встановивши, що визнання в даному випадку представником відповідача позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, евоиозд інтереси інших осіб, приходить до висновку, що позов про визнання права власності на майно підлягає до задоволення Враховуючи вшцевикладене, вислухавши позивача, суд вважає, є підстави у судовому порядку визнати право власності на майно. На підставі наведеного^

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-27 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про вселення, у позовній заяві вказавши, що з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі. Позивач, відповідач та їх діти зареєстровані за адресою: [INFO]. В лютому 2010р. на будинку обвалився дах і їх було тимчасово переселено у гуртожиток. В серпні 2010 р. будинок був відремонтований і всі мешканці вселилися назад. Відповідачка поміняла вхідні замки та не впустила позивача у квартиру. В травні 2010 р. в позивач переніс інфаркт міокарда та знаходився на лікуванні, погано почуває себе і на сьогоднішній день. Іншого житла він не має. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просить задовольнити в повному обсязі, та надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та просила суд в позові відмовити, оскільки позивач не надавав жодної допомоги при проведенні ремонту квартири. Заслухавши сторони та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. З оглянутої в судовому засіданні довідки №3440 від 05.11.2010 р. КП «СЖКС» [PERSON] зареєстрований в [INFO] з 22.04.1988 р. Також з оглянутої виписки з історії хвороби стаціонарного хворого №4523 вбачається, що [PERSON] з 05.05.2010р. по 26.05.2010р. перебував на стаціонарному лікуванні в Червоноградській ЦМЛ та з епікриз виписки з історії хвороби №512 з 26.05.2010р. по 15.06.2010р. на стаціонарному лікуванні у відділенні реабілітації хворим інфарктом міокарда. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно п.6 ч.3 ст.71 ЖК України, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сімї понад шість місяців у випадку виїзду на лікування в лікувально-профілактичному закладі протягом всього часу перебування в них. На підставі ч.3 ст.101 ЖК України після закінчення капітального ремонту і прийняття будинку державною комісією наймач вселяється в жиле приміщення, яке він раніше займав. В судовому засіданні встановлено, що позивача тимчасово було переселено, в звязку з капітальним ремонтом будинку №38 по вул. Тартаківській в м.Сокаль і він набув права на вселення у квартиру №4 за вказаною адресою, яку він раніше займав.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-27 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, у позовній заяві вказавши, що одружилася з ним 24.11.1998 року. Їх сімя існує лише формально, оскільки між ними склались неналежні відносини, які є наслідком того, що відповідач почав зловживати алкоголем та спільне проживання стало неможливим. Вони протягом тривалого часу живають як чужі люди та проживають окремо. Просить суд розірвати їх з відповідачем шлюб, оскільки такий суперечить інтересам позивача. Позивач, [PERSON], в судовому засіданні позов підтримала, просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не прибув, однак подав заяву, що позов визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу. Заслухавши позивача та дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як встановлено з оглянутого в судовому засіданні свідоцтва про шлюб серія І-СГ №153131 24.11.1998 року у Сокальському відділі реєстрації актів громадського стану Львівської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис №160. З оглянутих свідоцтв про народження вбачається, що у сторін є дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. В судовому засіданні встановлено, що позивачка примирюватись не бажає, втратив взаємні подружні почуття, сторони проживають окремо, між ними виникли відносини які не сприяють збереженню їх сімї, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-27 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся в суд з даною позовною заявою до [PERSON] про продовження строку на прийняття спадщини, в позовній заяві вказав, що 22.01.2004 р. померла його мати [PERSON], яка склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу. У встановленні ст.1270 ЦК України він не звернувся із заявою про прийняття спадщини, оскільки хворів, а потім переніс інфаркт. Просить суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Позивач, [PERSON], в судове засідання не прибув, однак подав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позов підтримує, просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не прибув, однак подав заяву, що позов визнає та не заперечує проти задоволення позову та просить справу розглядати у його відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як встановлено з оглянутого в судовому засіданні свідоцтва про смерть серії 1-СГ №323822 21.01.2004 року померла [PERSON]. З оглянутого свідоцтва про народження [PERSON] І-ЯР №818391 [PERSON] народився 05.07.1957 р., його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Також з оглянутого сертифікату на право приватної власності на землю серія ЛВ №08613 [PERSON] надається у приватну власність земельна ділянка площею 1,52 га. Згідно ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, позивач як спадкоємець першої черги за законом має право на спадкування після смерті мами [PERSON] Суд визнає, що зазначена позивачем причина пропуску строку для подання заяви прийняття спадщини є поважна та вважає, що їй слід визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 28.05.2009 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки в них різні характери та погляди на життя, вона має намір створити нову сім»ю, тому вважає недоцільним збереження шлюбу з відповідачем. Позивач в судове засідання не з»явилась, 29.11.2010 року подала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, миритись не бажає та просить розірвати шлюб. Відповідач в судове засідання не з»явився, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Дослідивши та оцінивши здобуті в судовому засіданні докази, суд встановив обставини та визначив відповідно до них наступні правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 травня 2009 року, що ^підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ИД №053375, виданого Городницькою лльською радою Гусятинського району Тернопільської області року, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис за №03 (а.с.10). Позивач миритись не бажає. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позовні вимоги слід задовольнити, розірвавши шлюб між сторонами. На підставі наведеного та

Outcome: approved