Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом , з уточненими вимогами, в якому просила суду зобовязати відповідача ТОВ «СРЗ», зробити їй виплату надбавки за вислугу років та допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки, як педагогічному працівнику за період з січня 1997 року по 10 грудня 2001 року ,що передбачено ч.1 ст. 57 Закону України «Про освіту» , та за період з січня 1998 року по 10 грудня 2001 року, передбаченими абзацем 10 ч.1 ст. 57 Закону України «Про освіту», як педагогічному працівнику установи освіти. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилась, до суду надала письмову заяву,що приєднана к матеріалам справи, про розгляд справи без її участі, з участю її представника [PERSON] Представник позивачки [PERSON], позов підтримала, в обґрунтування вимог вказаних в позовній заяві суду пояснила наступне. 02.01.1990р. позивачка була переведена на посаду вихователя ясель - садка №92 , який відносився до відомства та знаходився на балансі Державного підприємства «Азовський судноремонтний завод». Загальний стаж педагогічного працівника позивачки більше 30 років. ТОВ «СРЗ» є правонаступником ДП «АСРЗ». Позивачка 10.12.2001 року була звільнена з посади за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за вислугою років. Відповідач ТОВ «СРЗ» відмовляється в добровільному порядку зробити нарахування та виплати передбачені абзацом 8 ч. 1 ст. 57 Закону України «Про освіту» за період з січня 1997 року по 10 грудня 2001року та абзацом 10 ч. 1 ст. 57 Закону України «Про освіту» за період з січня 1998 року по 10 грудня 2001 року, як педагогічному працівнику установи освіти. Представник позивачки вважає, що зазначені виплати повинно зробити ТОВ «СРЗ» і тому вимоги по сплаті та нарахуванню лише до ТОВ «СРЗ». Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, позов не визнала. Підтвердила факт ,що позивачка дійсно працювала в ДП «АСРЗ» на посаді вихователя ясел садка №92,що знаходився на балансі ДП «АСРЗ». Позивачка була працівником підприємства і отримувала заробітну платню від ДП «АСРЗ». ТОВ «СРЗ» дійсно є правонаступником ДП «АСРЗ». З посиланням на ст.. 57,61 Закону України «Про освіту» вважають,що дані нараховування та виплати позивачці повинна була зробити держава в особі [PERSON] освіти Маріупольської міської ради, а не підприємство. Всі виплати,що були передбачені колективними договорами, позивачка отримала під час роботи на підприємстві. Просила в задоволені позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] державного казначейства України в Донецькій області [PERSON] позов не визнав. Вважає, що Головне [PERSON] державного казначейства України в Донецькій області не має бути відповідачем по справі. ДП «СРЗ» та ТОВ «СРЗ» не знаходилось на казначейському обслуговуванні у Державного казначейства України, а тому перед ТОВ «СРЗ», ДП «СРЗ» та [PERSON] у Держказначейства не має заборгованості. Просив у задоволенні позовних вимог до ГУ ДКУ в Донецькій області відмовити. Представник [PERSON] освіти Маріупольської міської ради [PERSON], позов не визнав, вважає, що [PERSON] освіти не є належним відповідачем по справі, оскільки дитячий яслі-садок №92 не знаходилось в комунальній власності міста. [PERSON] освіти Маріупольської міської ради ,дійсно зробило всі належні виплати працівникам освіти, які були передбачені ст.. 57 Закону України «Про освіту» та Постановою Кабінету Міністрів України №934 від 19 вересня 2005 року «Порядок погашення кредиторської заборгованості державного бюджету педагогічним і науково-педагогічним працівникам навчальних закладів та установ освіти з виплати надбавки за вислугу років та допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки», але тих закладів , які знаходились в комунальній власності міста та належали до відомства [PERSON] освіти Маріупольської міської ради. Оскільки дитячі ясла садок №92 були на балансі ДП «АСРЗ», правонаступник ТОВ «СРЗ», [PERSON] була працівником ДП «АСРЗ», отримувала від підприємства заробітну платню, то виплати, передбачені законом повинно сплачувати ТОВ «СРЗ», як правонаступник ДП «АСРЗ».Представник відповідача у своїх заперечення також посилався на ст.. 32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997р.,до відання виконавчих органів міських рад у сфері освіти належить управління та фінансове забезпечення закладів освіти, які належать територіальним громадам. Ясла садок №92 не належав Маріупольській територіальній громаді, а перебував у відомстві ДП «АСРЗ». Просив у задоволенні позовних вимог до [PERSON] освіти Маріупольської міської ради відмовити. Суд заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи доказами, якими вони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивачка 02.01.1990 року була переведена на посаду вихователя ясел/садка № 92, з 10.12.2001 року була звільнена з посади за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за вислугою років. На посадах педагогічного працівника працювала більше 30 років.(а.с.5-6) Відповідно до листа ТОВ «СРЗ» від 23.06.2009 року № ОК-1644, ясла-садок № 92 знаходились на балансі Державного підприємства «Азовський судноремонтний завод», правонаступником якого є ТОВ «СРЗ» (а.с.26) п.1.5 Статуту ТОВ «СРЗ» передбачено, що товариство є правонаступником державного підприємства «Азовський судноремонтний завод», яке було зареєстроване виконкомом Маріупольської міської Ради народних депутатів 11 жовтня 1995 року, відповідно до договору оренди № 1055/03 від 17 червня 2003 року на підставі ст.. 15 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (а.с.28-39). Згідно ст.57 Закону України «Про освіту», держава забезпечує та гарантує педагогічним та науково-педагогічним працівникам виплати надбавок за вислугу років щомісячно у відсотках до посадового окладу (ставки заробітної плати) залежно від стажу педагогічної роботи у таких розмірах: понад 3 роки 10 відсотків, понад 10 років 20 відсотків, понад 20 років 30 відсотків; виплату допомоги на оздоровлення в розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки. Вимоги Закону України «Про освіту» поширюються на всі види навчальних закладів, а ст. 57 цього Закону не робить винятків щодо гарантій педагогічним працівникам залежно від формування фонду, з якого їм проводиться оплата праці. Відповідно до ч.2 ст. 18 Закону України «Про освіту», навчальні заклади, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу. Згідно п.п. 2, 5 Постанови Кабінету Міністрів України №934 від 19 вересня 2005 року «Порядок погашення кредиторської заборгованості державного бюджету педагогічним і науково-педагогічним працівникам навчальних закладів та установ освіти з виплати надбавки за вислугу років та допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки» педагогічним і науково-педагогічним працівникам закладів та установ (працюючим, сумісникам, звільненим і пенсіонерам) суми надбавок за вислугу років нараховуються за період із січня 1997 по серпень 2002 року залежно від стажу роботи відповідно до Порядку виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 р. N 78, а допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки - за період із січня 1998 по серпень 2002 року. Виплати нараховуються за фактичний час роботи протягом зазначених періодів виходячи з посадових окладів (ставок), установлених цим працівникам у місяці відповідного періоду, та відображаються у формах бухгалтерського обліку як кредиторська заборгованість державного підприємства. У разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) закладу чи установи, в якому працював педагогічний або науково-педагогічний працівник, заборгованість погашається його правонаступником. Виходячи з п.п.1 п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.2001 року №78 «Про реалізацію окремих положень частини першої статті 57 Закону України «Про освіту», частини першої ст..25 Закону України «Про загальну середню освіту», частини другої ст..18 і частини першої ст..22 Закону України «Про позашкільну освіту», запроваджено починаючи з 01 січня 2001 року передбачених абзацами восьмим та девятим частини першої статті 57 Закону України «Про освіту» виплату педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти надбавок за вислугу років і допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки та затверджено порядок виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти. Дія зазначеного порядку поширюється на працівників, які займають посади згідно з переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року №963, і на яких поширюються умови оплати праці працівників навчальних закладів і установ освіти. ст. 15 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено ,що орендар стає правонаступником прав та обовязків підприємства відповідно до договору оренди, а у разі оренди цілісного майнового комплексу структурного підрозділу також правонаступником прав та обовязків підприємства, повязаних з діяльністю цього структурного підрозділу. ст.. 32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997р. передбачено , що до відання виконавчих органів міських рад у сфері освіти належить управління та фінансове забезпечення закладів освіти, які належать територіальним громадам. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, приходить до висновку про те, що обовязок по нарахуванню та виплаті позивачеві виплат передбачених абзацом 8 ч. 1 ст. 57 Закону України «Про освіту» за період з січня 1997 року по 10 грудня 2001року та абзацом 10 ч. 1 ст. 57 Закону України «Про освіту» за період з січня 1998 року по 10 грудня 2001 року, як педагогічному працівнику установи освіти має нести відповідач ТОВ «СРЗ». Задовольняючи позов, та виходячи з того, що позивач звільнений законом від сплати судових витрат при зверненні до суду, суд стягує з відповідача ТОВ «СРЗ» на користь держави судовий збір в сумі 51 гривні та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 гривень.

Outcome: approved