Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-03 00:00:00

Первісна позовна заява [PERSON] мотивована тим, що будинок № 25 розташованому по вул. Сорочинська в м. Миргород побудовано [PERSON], [INFO], що підтверджується Посвідченням № 221 від 19 лютого 1925 року відділу місцевого господарства [PERSON] районного виконавчого комітету. Дід позивачки [PERSON] помер у 1929 році. Після смерті діда спадкоємцями відповідно до ст.. 418 ЦК УСРР (1922 року) були його дружина [PERSON] та діти: батько позивачки [PERSON] та тітка позивачки [PERSON]. Вони успадкували вказаний будинок в рівних частках по 1/3 частині будинку кожен, згідно ст.. 420 ЦК УСРР (1922 року). Але свідоцтв про їх право на спадщину у встановленому законом порядку не оформили. 23 грудня 1953 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на 1/3 частину будинку по вул.. Сорочинська, 25. Спадщину після її смерті фактично прийняли її діти [PERSON] та [PERSON] оскільки і надалі проживали у будинку, здійснювали догляд за ним та підтримували у належному для проживання стані. 28 липня 1972 року помер батько позивачки [PERSON], після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину будинку по вул.. Сорочинська, 25 в м. Миргород. Спадкоємцями першої черги після його смерті, відповідно до ст.. 529 ЦК України (1963 року) були: мати позивачки , дружина померлого, [PERSON]; та діти позивачка [PERSON] ( дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] ( що підтверджується свідоцтвом про народження), [PERSON]; [PERSON], та [PERSON] ( дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON]. Але фактично після смерті батька [PERSON] спадщину прийняли його дружина [PERSON], позичка та син [PERSON] Інші спадкоємці заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подавали і фактично не вступали в управління та користування спадковим майном. 9 квітня 1998 року померла [PERSON]Я, мати позивачки. Її частину будинковолодіння по вул.. Сорочинська 25 успадкували позичка разом з братом [PERSON], як спадкоємці першої черги. Позивачка вказує, що вона фактично вступила в управління та володінням майном після смерті матері та й досі користуюся частиною спадкового майна. Таким чином її доля в спадковому майні складає ? частину будинковолодіння №25 по вул. Сорочинська в м. Миргороді. В первісній позовній заяві позивачка також просила виділити в натурі її частку у спадковому майні, яким являється будинковолодіння № 25 по вул. Сорочинській, виділивши їй у користування житлову кімнату 24,3 кв. м., а також визнати право власності на самовільно проведені побудови, а саме : коридор площею 6,8 м. кв., сарай та гараж. В судовому засіданні [PERSON] заявила клопотання про залишення без розгляду частини позовних вимога її позовної заяви, що стосуються виділення в натурі її частки спадкового майна та визнання права власності на самовільно збудовані обєкти. Заява задоволена ухвалою суду від 04 листопада 2010 року. До судового розгляду [PERSON] подано зустрічну позовну заяву в якій він просить визнати за ним право власності на будинок № 25 по вул. Сорочинській в м. Миргород в порядку спадкування за законом після смерті батьків [PERSON] померлого [INFO] та [PERSON] померлої 1998 року. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що після смерті діда [PERSON], який помер 1929 році, спадкоємцями відповідно до ст.. 418 ЦК УСРР (1922 року) були його дружина [PERSON], його син [PERSON]. Тітка позивача [PERSON], яка являлась донькою померлого діда за домовленістю відмовилась від прийняття спадщини після смерті власника будинку, натомість отримала пожиттєве право користування житловою кімнатою в спірному будинку площею 15,6 кв.м. Після смерті [PERSON] 23 грудня 1953 року відкрилась спадщина на ? частину спірного будинку, яку прийняв, на думку позивача, лише його батько [PERSON], тітка [PERSON] знову за домовленість відмовилась від спадщини. 1972 року помер [PERSON], спадщину після якого прийняли, як вказує [PERSON], він так його мати [PERSON], інші спадкоємці першої черги, діти померлого [PERSON], [PERSON] та [PERSON] ні в якій формі спадщину не прийняли. Після смерті матері, [PERSON], прийняв спадщину також тільки [PERSON], так як лише він проживав у спірному будинку. Враховуючи весь ланцюг спадкувань [PERSON] просив визнати правло власності на спірний будинок лише за ним в повному обсязі в порядку спадкування після смерті матері та батька. Також судом прийнято до спільного розгляду зустрічний позов [PERSON] та [PERSON]. Які просили визнати за ними право власності на 1\\2 частину спірного будинку в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], який помер 14 травня 2001 року. Він в свою чергу успадкував дану частину будинку, після смерті своєї матері [PERSON] померлої 22 листопада 1986 року. Вона ж успадкувала свою частку після смерті батька [PERSON] померлого 1929 року в розмірі 1/3 та смерті матері [PERSON] 1/6 частини. В судовому засіданні [PERSON] та її представник, [PERSON], позовну вимогу про визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування ? частину спірного будинковолодіння підтримали та просили її задовольнити. Повністю визнали зустрічний позов [PERSON] та [PERSON] та частково визнали позов [PERSON], лише щодо визнання за ним права власності на ? спірного будинковолодіння в порядку спадкування. В іншій частині позовних вимог просила відмовити. [PERSON] та його представник [PERSON] заперечили позовні вимоги [PERSON] мотивуючи, що вона не прийняла спадщину після смерті своїх батьків, так як була прописана в іншому житловому приміщенні. Також заперечили позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] мотивуючи, що їхня бабуся [PERSON] не приймала спадщину після смерті своїх батьків [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] визнали позовні вимоги [PERSON] та визнали частково позовні вимоги [PERSON] визнавши за ним право власності в порядку спадкування лише на ? частину спірного будинковолодіння. [PERSON] в судове засідання не з'явилась. До суду направила письмові пояснення, в яких підтримала позовні вимоги [PERSON] та частково заперечила позовні вимоги [PERSON] [PERSON] до суду не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань не надавав. Представник відповідача [PERSON] міської ради визнав позовні вимоги [PERSON]П, [PERSON], [PERSON] та частково визнав позовні вимоги [PERSON], лише в частині визнання за ним права власності в порядку спадкування на ? частину спадкового майна, після смерті батьків. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідчення свідків та вивчивши матеріали справ судом вставлено та не заперечується учасниками справи, що власником спірного будинку № 25 по вул. Сорочинська в м. Миргород являвся [PERSON], що підтверджується посвідченням № 221 від 19 лютого 1925 року відділу місцевого господарства [PERSON] районного виконавчого комітету (а.с. 11). [PERSON] помер у 1929 році, що не заперечується сторонами. Стаття 416 ЦК УСРР (1922 року ) допускала спадкування по закону та по заповіту. Статтею 418 ЦК УСРР (1922 року) визначалося коло осіб призиваємих до спадкування, який обмежувався родичами прямої нисходящої лінії (діти, внуки і правнуки) та живий із подружжя померлого, а також нетрудоспособні і неімущі особи , які фактично находились на повному утриманні померлого не менше ніж один рік до його смерті. Спадкування за законом має місце у випадках відсутності заповіту (стаття 419). Стаття 420 ЦК УСРР визначає, що при спадкуванні по закону спадщина ділиться порівну на рівні частини між всіма особами вказаними в ст. 418. Відповідно до ст.. 429 ЦК УСРР (1922 року) « если присутствующий в месте открытия наследства наследник в течение 3 месяцев со дня принятия мер охранения не заявит подлежащему суду об отказе от наследства он считается принявшим наследство. Находящиеся налицо наследники могут вступить в управление наследственным имуществом, не дожидаясь явки прочих наследников, каковые, своевременно явившись, могут истребовать свою долю наследственного имущества.» Відповідно до ст.. 435 ЦК УСРР (1922 року) « лица, призванные к наследованию по закону или по завещанию, могут просить у местного народного судьи выдачи свидетельства, подтверждающего их права на наследство». Враховуючи вищевикладені вимоги чинного на момент смерті [PERSON] законодавства спадкоємцями, які прийняли спадщину в рівних частинах по 1/3 були : дружина померлого [PERSON] та діти померлого : [PERSON] та [PERSON]. Також враховуючи вищевикладені вимоги законодавства після смерті [PERSON], яка померла 23 грудня 1953 року відкрилась спадщина на 1/3 частину спірного будинку, яку успадкували її діти [PERSON] та [PERSON]. Суд не приймає до уваги як належний аргумент [PERSON] про те, що [PERSON] після смерті своїх батьків проживаючи з ними в одному будинку, не приймала після них спадщину, так як суду не надано доказів того, що вона зверталась до суду з відмовою від спадщини (ст. 429 УК УСРР). Прийнявши спадщину після смерті батьків у [PERSON] та [PERSON] в них виникло право спільної часткової власності на спірний будинок, по ? його частині. Після смерті [PERSON] 22 листопада 1986 року спадщину прийняв її син [PERSON], який продовжив користуватись частиною спірного будинковолодіння, проживаючи в ньому та сплачуючи комунальні послуги. Після смерті [PERSON] 14 травня 2001 року спадщину прийняли його діти [PERSON] та [PERSON], які користувались частиною спірного будинку та сплачували комунальні послуги. Відповідно ст. 549 ЦК України (1963 року). [PERSON] помер [INFO], після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину будинку по вул. Сорочинська, 25 в м. Миргород. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON], відповідно до ст.. 529 ЦК України (1963 року) були: його дружина, [PERSON] ( що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу); та діти [PERSON] ( дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] ( що підтверджується свідоцтвом про народження), [PERSON]; [PERSON], та [PERSON] ( дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON]. Але фактично після смерті [PERSON] спадщину прийняли його дружина [PERSON], [PERSON] та [PERSON]П по 1/6 частини спірного будинку. Інші спадкоємці заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подавали і фактично не вступали в управління та користування спадковим майном. Незважаючи на те, що позивачка [PERSON] не була зареєстрована на момент смерті батька у спірному будинку, вона вступила в спадщину відповідно ст. 549 ЦК України (1963 р), так як продовжувала користуватись садибою, обробляючи частину земельної ділянки біля хати та здійснила за власні кошти будівництво погрібу, добудову окремого входу до кімнати, де проживала її мати [PERSON], та її газифікацію, побудову гаража (1994 рік). Жодний із інших спадкоємців, які проживали в будинку ([PERSON], [PERSON] та [PERSON]М.) не заперечували проти дій [PERSON] визнаючи її право на частину спадщини. 9 квітня 1998 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть І-КЕ № 062440 від 9.04.1998 року. Її частину будинковолодіння по вул.. Сорочинська 25 успадкували [PERSON] разом з братом [PERSON], як спадкоємці першої черги, які фактично вступила в управління та володінням майном після смерті матері та й досі користуюся частиною спадкового майна, інші діти проживаючи окремо в користування та управління майном не вступили, що й не заперечують. Таким чином доля [PERSON] та [PERSON] в спадковому майні, що являє собою спірний будинок, складає по ? частині будинковолодіння №25 по вул. Сорочинська в м. Миргороді. Враховуючи вищевикладене первісний позов [PERSON] підлягає до повного задоволення, шляхом визнання за нею права власності в порядку спадкування після смерті батьків на ? частину спірного будинку, а зустрічний позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення шляхом визнання за ним права власності в порядку спадкування після смерті батьків на ? частину спірного будинку. Зустрічний позов [PERSON] та [PERSON] також підлягає до задоволення в повному обсязі шляхом визнання за ними права власності в порядку спадкування після смерті батька на ? частину спірного будинку. Ураховуючи, що на земельній ділянці на якій розташований спірний будинок [PERSON] так і іншими спадкоємцями проведено самовільні побудови та добудови до будинку, суд вважає, за необхідне в резулятивній частині рішення про визнання права власності в порядку спадкування за позивачами, зазначити, що дане право визнається за ними, без урахування самовільних побудов. При розподілі судових витрат судом враховуються сплачений судовий збір позивачкою [PERSON] лише на суму 292 грн., сплачений в частині позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування на ? будинку, вартість якої становить 29216 грн. Інші суми сплаченого судового збору позивачка має право повернути, так частина позовних вимог залишена без розгляду на підставі її заяви . Також при розподілі судових витрат суд не стягує їх з відповідача [PERSON] міської ради, так як позовні вимоги первісної позовної заяви та зустрічної позовної заяви не ставились до даного відповідача, представник якого вірно визнав позовні вимоги, які були задоволені судом. Не підлягають стягнення судові витрати з відповідачів [PERSON] та [PERSON] так як дані спадкоємці не претендують та не претендували на спірне спадкове майно, позовні вимоги до них не предявлялись. Враховуючи, що первісний позов [PERSON] був задоволений повністю, відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на її користь підлягають стягненню судові витрати по 137 грн. 33 коп. з кожного. (ІТЗ 120 грн + судовий збір 292 грн : 3 = 137,33 грн. ) Зустрічний позов [PERSON] був задоволений частково на 1\\4 його позовних вимог, тому відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на його користь підлягають стягненню судові витрати по 107 грн. 40 коп. . з кожного (ІТЗ 120 грн + судовий збір 1168 грн. : 4 : 3 = 107,4 грн. ) Позов [PERSON] та [PERSON] був задоволений повністю, відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідачів [PERSON]П [PERSON] на їх користь підлягають стягненню судові витрати по 352 грн. 16 коп. . з кожного (ІТЗ 120 грн + судовий збір 584,33 грн : 2 = 352,13 грн. )

Outcome: partial