Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним та визнання права власності на транспортний засіб. Позов мотивовано тим, що 07.12.2007 року між сторонами по справі, був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу, а саме автомобіля марки КАМАЗ 55102, 1990 року випуску, шасі (кузов, рама) №ХТС0605320К035303, реєстраційний номер-АО 3458 АЕ, який належав відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії РСА № 417018, виданого 07.07.2006 року МРЕВ УДА1 м.Виноградів, Закарпатської області. Цього ж дня відповідач отримав від позивача 30 000 гривень, про що свідчить розписка написана власноручно. Оскільки зазначений автомобіль знаходився в несправному стані відповідач зобов»язався до 01.05.2008 року усунути всі несправності, тобто відремонтувати двигун, тормозну систему, покрасити його і передати позивачу за актом прийому-передачі. Даний акт прийому-передачі був підписаний сторонами 19.05.2008 року після того як відповідач виконав ремонт транспортного засобу. Цього ж дня, приватним нотаріусом було посвідчено довіреність на водіння даним транспортним засобом за реєстром №1911 на ім»я знайомого водія позивачки-Попович І.П., та відповідач разом з цим дорученням передав позивачці технічний паспорт і ключі від автомобіля. Позаяк довіреність була виписана на водія позивачки, а також те, що переоформлення документів в органах МРЕВ коштує дорого, остання не переоформила автомобіль в органах МРЕВ на своє ім»я, а використовувала зазначений ТЗ по довіреності. Пізніше позивачка звернулася до [PERSON] з проханням зняти даний автомобіль з обліку та оформити договір купівлі-продажу ТЗ через нотаріуса, для того , щоб вона змогла отримати свідоцтво про реєстрацію ТЗ на своє ім»я. Необхідність оформлення через нотаріуса, пояснюється з тим, що зі вступом в силу ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»№2272-VІ, який набув чинності 16.06.2010 року, порядок продажу вживаних автомобілів змінився і їх можна відчужувати лише через нотаріуса або комісійний магазин, а тому позивач звернулася в нотаріальну контору, в якій нотаріус роз»яснив, що для посвідчення цього правочину, позивачу разом з власником необхідно з»явитися в нотаріальну контору з правовстановлюючими документами на автомобіль, сплатити держмито, а власнику додатково ще й податок з доходів фізичних осіб, а після цього договір може бути засвідчений. Після чого, на неодноразові прохання позивача до відповідача піти з нею до нотаріальної контори для посвідчення вищезазначеного договору, відповідач не відповідає. Відповідно до умов договору від 07.12.2007 року і розписки відповідача від цього ж числа, позивачка повністю розрахувалася за придбаний ТЗ і відповідач не має до неї ніяких претензій фінансового характеру, щодо розрахунків за проданий ТЗ. Однак вже більше місяця відповідач постійно ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу цього ТЗ. Після купівлі зазначеного ТЗ позивач здійснює його технічне обслуговування і ремонт, несе інші передбачені законодавством України витрати пов»язані з його утриманням, тобто здійснює всі повноваження власника щодо придбаного ним майна. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні позовні вимоги підтримує та просить такі задовільнити в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, та не заперечив щодо задоволення вимог позивача, додавши суду, що відповідач не мав можливості нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу ТЗ укладеного 07.і2.2007 року між ним та позивачем. Дослідивши подані письмові докази, всебічно та повно дослідивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом на підставі поданих сторонами та досліджених під час судового розгляду справи доказів встановлено, що 07.12.2007 року між сторонами по справі, був укладений договір купівлі- продажу транспортного засобу (а.с.4), а саме автомобіля марки КАМАЗ 55102, 1990 року випуску, шасі(кузов, рама) №ХТС0605320К035303, реєстраційний номер-АО 3458 АЕ, який належав відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії РСА № 417018, виданого 07.07.2006 року МРЕВ УДАІ м.Виноградів, закарпатської області. Цього ж дня відповідач отримав від позивача 30 000 гривень, про що свідчить розписка написана власноручно(а.с.5). Оскільки зазначений автомобіль знаходився в несправному стані відповідач зобов»язався до 01.05.2008 року усунути всі несправності, тобто відремонтувати двигун, тормозну систему, покрасити його і передати позивачу за актом прийому-передачі (а.с.б). Даний акт прийому- передачі був підписаний сторонами 19.05.2008 року після того як відповідач виконав ремонт транспортного засобу. Цього ж дня, приватним нотаріусом було посвідчено довіреність на водіння даним транспортним засобом за реєстром №1911 на ім»я знайомого водія позивачки-Попович !.П.(а.с.7,8), та відповідач разом з цим дорученням передав позивачці технічний паспорт і ключі від автомобіля. Позаяк довіреність була виписана на водія позивачки, а також те, що переоформлення документів в органах МРЕВ коштує дорого, остання не переоформила автомобіль в органах МРЕВ на своє ім»я. а використовувала зазначений ТЗ по довіреності. Пізніше позивачка звернулася до [PERSON] з проханням зняти даний автомобіль з обліку та оформити договір купівлі-продажу ТЗ через нотаріуса, для того , щоб вона змогла отримати свідоцтво про реєстрацію ТЗ на своє ім»я. Необхідність оформлення через нотаріуса, пояснюється з тим, що зі вступом в силу ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №2272-VІ, який набув чинності 16.06.2010 року, порядок продажу вживаних автомобілів змінився і їх можна відчужувати лише через нотаріуса або комісійний магазин, а тому позивач звернулася в нотаріальну контору, в якій нотаріус роз»яснив, що для посвідчення цього правочину, позивачу разом з власником необхідно з»явитися в нотаріальну контору з правовстановлюючими документами на автомобіль, сплатити держмито, а власнику додатково ще й податок з доходів фізичних осіб, а після цього договір може бути засвідчений. Після чого , на неодноразові прохання позивача до відповідача піти з нею до нотаріальної контори для посвідчення вищезазначеного договору, відповідач не відповідає. Відповідно до умов договору від 07.12.2007 року і розписки відповідача від цього ж числа, позивачка повністю розрахувалася за придбаний ТЗ і відповідач не має до неї ніяких претензій фінансового характеру, щодо розрахунків за проданий ТЗ. Однак вже більше місяця відповідач постійно ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу цього ТЗ. Після купівлі зазначеного ТЗ позивач здійснює його технічне обслуговування і ремонт, несе інші передбачені законодавством України витрати пов»язані з його утриманням, тобто здійснює всі повноваження власника щодо придбаного ним майна. У відповідності до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна з сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Також, згідно ст.392 ЦК України власник може звернутися до суду з проханням визнати за ним право власності на майно. Отже, оцінивши подані сторонами докази у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що є законні підстави для ухвалення рішення у судовому засіданні, оскільки судом прийнято визнання відповідачем позову, обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, знайшли підтвердження в судовому засіданні, а відтак вимоги позову є повністю обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved