Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-24 00:00:00

У жовтні 2010 р. [PERSON] предявила позов до Ніжинської міської державної нотаріальної контори і [PERSON], в якому просила скасувати видане останній 19.03.1992 р. державним нотаріусом Ніжинської міської державної нотаріальної контори свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], зобовязати Ніжинську міську державну нотаріальну контору видати їй [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на ? частину жилого будинку № 88 по вул. Червонокозача в м. Ніжині та відшкодувати їй судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона й [PERSON] є єдиними спадкоємцями померлого 30.06.1991 р. спадкодавця [PERSON], який є їхнім рідним братом. Останньому на день смерті належала ? частина вищевказаного будинку. У передбачений законом строк вона [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті брата, а [PERSON] у встановлений законом строк такої заяви до нотаріальної контори не подавала. Незважаючи на те, що остання мешкала у спірному будинку, вона не мешкала однією сімєю з братом і не вела з ним спільного господарства. Тому [PERSON] є такою, що не прийняла спадщину після смерті брата. У лютому 2010 р. вона [PERSON] дізналася про те, що [PERSON] 19.03.1992 р. у нотаріальній конторі отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] У звязку з цим вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті брата. Оскаржуваним рішенням позов частково задоволено: видане [PERSON] 19.03.1992 р. Ніжинською міською державною нотаріальною конторою свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на ? частину жилого будинку № 88 по вул. Червонокозача в м. Ніжині скасовано, зобовязано Ніжинську міську державну нотаріальну контору видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 1/8 частину даного будинку, у задоволенні решти позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати дане рішення і відмовити у задоволенні позову. При цьому вона посилається на наступне. Її ([PERSON]І.) представник просив суд І інстанції при вирішенні справи застосувати строк позовної давності, оскільки [PERSON] лише через 18 років звернулася за отриманням свідоцтва про право на спадщину після смерті брата, пропустивши без поважних причин цей строк. Подавши у 1991 р. заяву про прийняття спадщини, остання не повідомила про те, що спадкоємцем після смерті [PERSON] є іще й вона [PERSON], та не надала ніяких документів, необхідних для оформлення права власності на спадкове майно. Протягом всього цього часу позивач не дбала про спадщину, що відкрилася після смерті брата, і не висувала до неї ніяких претензій з приводу цієї спадщини. Крім того, вона не брала участі у похованні брата і у поминальних ритуалах. Місцевим судом не враховано, що починаючи з 1991 р. по даний час спірний будинок неодноразово поліпшувався. Зокрема, після смерті [PERSON] вона спорудила прибудову до будинку, яка є її особистою власністю. Представник нотаріальної контори не змогла пояснити суду, яким чином за таких обставин вона зможе видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] Для вирішення справи суд безпідставно застосував ст.ст. 1262, 1268-1270 ЦК України, оскільки спірні правовідносини виникли до 01.01.2004 р. У судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали апеляційну скаргу. [PERSON] у запереченнях на апеляційну скаргу просила її відхилити за безпідставністю. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає відхиленню, виходячи з наступного. Постановляючи рішення, суд І інстанції виходив з того, що і [PERSON], і [PERSON] у встановлений законом строк прийняли спадщину, що відкрилася після смерті брата [PERSON] Отже державний нотаріус Ніжинської міської державної нотаріальної контори протиправно видав [PERSON] свідоцтво про право на весь обсяг цієї спадщини, а саме на ? частину жилого будинку № 88 по вул. Червонокозача в м. Ніжині; суд також зазначив, що [PERSON] не пропущено строк позовної давності. Ці висновки суду є вірними. Так, місцевим судом на підставі належних і допустимих доказів вірно встановлено наступне. Спадкодавцю [PERSON], який помер 30.06.1991 р., на день смерті належала ? частина жилого будинку з надвірними будівлями за адресою: м. Ніжин, вул. Червонокозача, № 88. Єдиними спадкоємцями першої черги спадкодавця [PERSON] є його рідні сестри позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] [PERSON] прийняла спадщину, що відкрилася після смерті брата, шляхом подання до нотаріальної контори заяви про її прийняття у встановлений п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, 1963 р., строк, а [PERSON] прийняла цю спадщину в порядку п. 1 ч. 1 цієї ж статті шляхом фактичного вступу в управління й володіння нею. 19.02.1992 р. державним нотаріусом Ніжинської міської державної нотаріальної контори на підставі спадкової справи № 81 видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] (реєстровий № 2-416). Згідно з цим свідоцтвом остання є власником ? частини жилого будинку з надвірними будівлями за адресою: м. Ніжин, вул. Червонокозача, № 88, що належала [PERSON] до дня його смерті. Тобто дане свідоцтво [PERSON] видано на всю спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON] З встановленого апеляційний суд робить наступні висновки. Стаття 548 ЦК УРСР, 1963 р., приписувала, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Стаття 525 даного Кодексу встановлювала, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а згідно з ч. 1 ст. 529 цього ж Кодексу спадкування за законом здійснювалося спадкоємцями першої черги у рівних частках. Таким чином, і [PERSON], і [PERSON] належить по ? частині спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], з дня його смерті з 19.02.1992 р. Оскільки останньому на праві власності належала ? частина жилого будинку з надвірними будівлями за адресою: м. Ніжин, вул. Червонокозача, № 88, то [PERSON] та [PERSON] успадкували по 1/8 його частині (кожна). Отже видача [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на ? частину спірного домоволодіння є незаконною, оскільки державний нотаріус зобовязаний був видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/8 його частину. В силу абз. 2 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні цієї справи застосувати норми гл. 89 ЦК України, т.я. правовідносини щодо оформлення права на спадщину між сторонами виникли до набрання чинності цим Кодексом і тривають по даний час. Статті 1296, 1297 ЦК України приписують, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, то свідоцтво про право на спадщину видається на імя кожного з них. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 1300 ЦК України, на вимогу одного з спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У такому випадку нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. ЦК України передбачає, що у разі встановлення неправильностей у свідоцтві про право на спадщину суд може або внести зміни до нього або визнати таке свідоцтво недійсним (ст.ст. 1300, 1301). Ні ці статті, ні інші норми права, що регулюють спірні правовідносини, не передбачають права або обовязку суду скасувати свідоцтво про право на спадщину. Тому рішення суду І інстанції в частині скасування оспорюваного свідоцтва про право на спадщину є юридично некоректним. Виходячи з зазначених вище норм ЦК України позовні вимоги належить задовольнити шляхом внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, що є предметом спору, в частині визначеного в ньому розміру успадкованої [PERSON] частини жилого будинку з надвірними будівлями й спорудами, які розташовані за адресою: м. Ніжин, вул. Червонокозача, № 88, шляхом її зменшення з ? до 1/8. Позовні вимоги про зобовязання Ніжинську міську державну нотаріальну контору видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] є передчасними, т.я. з копії спадкової справи до майна останнього № 418 від 30.06.1991 р. вбачається, що [PERSON] не надано державному нотаріусу всіх документів, необхідних для його видачі згідно з Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена наказом Мінюсту України від 03.03.2004 р. № 20/5 (зареєстрований в Мінюсті України 03.03.2004 р. за № 283/8882). Тож у задоволенні цих вимог належить відмовити. Твердження апелянта про пропуск [PERSON] строку позовної давності не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки суду не надано доказів, що спростовували б твердження [PERSON] про те, що про видачу оспорюваного свідоцтва вона дізналася у лютому 2010 р. Всі інші доводи апеляційної скарги теж не дають підстав для її задоволення, оскільки вони містять посилання на обставини, що не мають юридичного значення для вирішення справи. Таким чином в порядку ч. 3 ст. 303 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає зміні шляхом приведення його у відповідність до вищевикладеного. Відповідно до ст. 88 ч.ч. 1, 5 ЦПК України з [PERSON] на користь позивача належить стягнути 17 грн. 00 коп. на відшкодування судового збору і 37 грн. 00 коп. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи, сплачені останньою за предявлення позову (квитанції на а.с. 1, 2).

Outcome: approved