Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 27.09.2010 року звернувся до суду з позовом і просить суд змінити формулювання причин звільнення його з роботи з Державного підприємства «Науково- виробничий комплекс «Автоматика та машинобудування» із «звільнений за власним бажанням ч. 1 ст. 38 КЗпП України» на «звільнений за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору», відповідно до ч. З ст. 38 КЗпП України», стягнути з відповідача вихідну допомогу в розмірі 8438.45 грн. і судові витрати. У судовому засідання позивач позов підтримав і просить суд його задовольнити. Відповідач, що належним чином повідомлений про час, дату і місце розгляду справи, свого представника у судове засідання не направив подавши до суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд, вислухавши пояснення в ході судового розгляду справи позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню частково. Судовим розглядом справи встановлено, що позивач з 16 квітня 2009 року був прийнятий відповідачем на роботу в якості охоронника, що підтверджується записом в трудовій книжці. Працюючи у відповідача позивач на протязі 8 місяців 2010 року або не отримував заробітну плату, або отримував її частково, що підтверджується довідкою відповідача. А.с. 38. 10.09.2010 року позивач подав відповідачу заяву про звільнення його з роботи з 22 вересня 2010 року за власним бажанням відповідно до ч. З ст. 38 КЗпП України у зв'язку порушенням умов його трудового договору і законодавства про працю. А.с. 14 Відповідачем 22 вересня 2010 року видано наказ № 275/ос за підписом виконуючого обов'язки директора підприємства [PERSON], яким позивача звільнено з роботи позивача з 22 вересня 2010 року за власним бажанням ст.. 38 КЗпП України, з виплатою компенсації за 46 календарних днів невикористаної відпустки, /а.с. 37/. Наказ відповідача є незаконним в частині формулювання причин звільнення, так як не зазначено частину ст. 38 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. Відповідно до довідки відповідача, ці вимоги закону відносно позивача були порушені. Відповідно до ч. І і ч. З ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умов) колективного чи трудового договору. Використавши своє право позивач в установлений законом строк подав заяву про розірвання трудового договору із зазначенням підстав. Відповідач зобов'язаний був видати наказ про звільнення його з роботи відповідно до підстав зазначених у заяві позивача та вимог чинного законодавства, так як дійсно мало місце порушення відповідачем відносно позивача законодавства про працю, умов колективного і трудового договору в частині строків виплати заробітної плати, що безспірно встановлено в судовому засіданні. Відповідач в своєму наказі не вказав фактичні причини звільнення позивачі обмежившись формулюванням «за власним бажанням» і не вказавши частину статті 31 КЗпП, що не є правильним. Суд вважає, що в цій частині позовних вимог позивача слід задовольнити і змінити формулювання в наказі «звільнений за власним бажанням ч. З ст. 38 КЗпП України», внести відповідні зміни в трудову книжку позивача. Відповідно до ч. З ст.235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким що не відповідає чинному законодавству, орган який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причині звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільненні в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядам трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до ст.,44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Відповідно до розрахункового листка наданого позивачем заробітна плата за два останніх місяці перед звільненням складала: за липень 3004.94 грн., за серпень - 3196.48 грн, за виключенням матеріальної допомоги середньоденна заробітна плата в середньому становить 122.28 х 63 робочих дні = 7703. 64 грн. Цю суму слід стягнути з позивача, що становить вихідна допомога при звільненні з підприємства. Також з відповідача на користь позивача слід стягнути на користь держави 51 грн. судового збору та 37 грн. судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: partial