Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-19 00:00:00

У листопаді 2010 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним вище позовом, в якому зазначала про те, що з 2007 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають дитину [PERSON], [INFO]. Разом з тим, сімейне життя у неї з [PERSON] не склалося. У них виявилися різні погляди на життя. Вони перестали розуміти один одного. Подружні відносини між ними припинені, спільного господарства не ведуть. [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а І їй самій здійснювати належне матеріальне утримання дитини тяжко. Просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, стягнути із [PERSON] аліменти на утримання їхньої з відповідачем малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі % частки його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав. Проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання їхнього з позивачем сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) на місяць до досягнення ним повноліття не заперечував. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.2 ст.104, ст. 110 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із ч.2 ст.112 того ж СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сімї державною полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], уклали шлюб 28 квітня 2007 року, про що виконкомом Зазимської сільської ради Броварського району Київської області зроблено актовий запис № 3. Після укладення шлюбу чоловіку присвоєно прізвище: [PERSON], дружині - [PERSON] (а.с.7). У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлений позов й зазначила, що продовжувати подальше спільне життя вона із [PERSON] не бажає, збереження шлюбу суперечить її інтересам. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем - розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим. За змістом ч.2 ст.114, ст.115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та поставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрато законної сили. Статтями 79, 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких зокрема відноситься й витрати на інформаційно-технічне забезпечення. В судовому засіданні [PERSON] просила не стягувати з відповідача понесені нею судові витрати. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України (даті - СК України) батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 181, ст.183 того ж СК України способи виконання обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За змістом ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж ЗО відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. З копії свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що він народився 18 вересня 2007 року в с.Зазимє Броварського району Київської області про що в книзі записів виконкомом Зазимської сільської ради Броварського району Київської області 10 жовтня 2007 року зроблено відповідний запис за № 17. Батько - [PERSON]. Мати - [PERSON] (а.с.6). У судовому засіданні [PERSON] визнав, що [PERSON], [INFO], дійсно є його сином. Він допомогу [PERSON] по утриманню [PERSON], [INFO], не надає. Враховуючи викладене, стан здоровя й матеріальне становище платника аліментів та дитини й інші обставини справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити й стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їхньої дитини до досягнення нею повноліття у розмірі 1А частки його заробітку (доходу), але не менше ЗО % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Таким чином аліменти підлягають стягненню з дня предявлення позивачем до суду позову, а саме з 19 листопада 2010 року. Згідно із ст.367 СК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів. Суд приходить до висновку про необхідність допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача аліментів на [PERSON], [INFO], за один місяць.

Outcome: approved