Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-28 00:00:00

У грудні 2009 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому зазначала, що вона є спадкоємцем ? частки майна, що належало її матері [PERSON], яка померла 01 квітня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 31 січня 2006 року, зареєстрованим у реєстрі за № 2-1103. Іншим спадкоємцем майна [PERSON] був її (позивача) брат [PERSON], який постійно проживав у [INFO], що є їхньою спільною частковою власністю. 14 листопада 2005 року [PERSON] помер. У встановлений законом строк після його смерті вона, [PERSON], звернулася із заявою про прийняття спадщини до Броварської районної державної нотаріальної контори, де їй повідомили, що відповідач у справі [PERSON] теж звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], який все своє майно заповідав [PERSON] Згодом дізналася, що її брат [PERSON] зловживав спиртними напоями, а також про те, що [PERSON] та її чоловік [PERSON] скористались його станом, шахрайським шляхом заволоділи правовстановлюючими документами на будинок і змусили [PERSON] скласти заповіт на імя відповідача [PERSON] Знаходячись у будинку та переглядаючи документи покійного брата, вона не знайшла правовстановлюючих документів на житловий будинок та паспорта брата. Проте, знайшла власноручно написані [PERSON] листи, в яких він зазначав, що [PERSON] разом із своїм чоловіком [PERSON] обманули його, викрали у нього паспорт, тому він не може скасувати складений ним заповіт, згідно з яким все своє майно заповідав [PERSON] Відповідно до вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Із листів її покійного брата [PERSON] вбачається, що оспорюваний заповіт його внутрішній волі не відповідав. Згідно із ч. 3 ст. 215 ЦК України такий заповіт має бути визнаний судом недійсним. У ч. 2 ст. 1224 ЦК України передбачено, що не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. Наведені вище обставини змусили її звернутися до суду з цим позовом. Просила визнати недійсним заповіт [PERSON] на імя [PERSON], посвідчений 04 квітня 2003 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за № 855. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що волевиявлення спадкодавця [PERSON] не було вільним, що підтверджується власноручно написаними ним листами, в яких останній вказував на те, що через відсутність документів він не має змоги скасувати оспорюваний заповіт. Просив суд позов задовольнити та визнати недійсним заповіт [PERSON] на імя [PERSON], посвідчений 04 квітня 2003 року. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що знала [PERSON] з 1980 року, спілкувалася з його матірю, її чоловік [PERSON] дружив із померлим. Після смерті матері [PERSON] попросив у них допомоги щодо оформлення спадкових прав, оскільки для оформлення спадщини у нього не було грошей. Він мав намір продати спадковий будинок та купити собі квартиру у місті Броварах. Протягом всього часу до дня його смерті вона із чоловіком допомагали [PERSON] 04 квітня 2003 року [PERSON] самостійно оформив у нотаріальній конторі довіреність на неї, якою уповноважив її розпоряджатися всім його майном, пояснюючи це поганими відносинами із сестрою [PERSON], позивачем у справі, яка ніякої допомоги йому не надавала. Маючи таку довіреність вона, [PERSON], ще за життя [PERSON] могла розпорядитися належним йому майном: будинком та земельною ділянкою, проте цього не зробила. Про існування оспорюваного заповіту, складеного теж 04 квітня 2003 року, вона дізналася від спадкодавця більш ніж через два роки після складання заповіту у вересні місяці 2005 року. Своє рішення щодо заповіту [PERSON] пояснив тим, що його сестра [PERSON] фактично відмовилася від нього, значення свого вчинку він добре розумів. Доводи позивача про те, що вона із чоловіком перешкоджали [PERSON] скасувати складений ним заповіт, є безпідставними. Посилання у позові на власноручно написані останнім записки як на доказ цього є необґрунтованими, ці записки викликають великий сумнів, оскільки у неї та її чоловіка з померлим [PERSON] були хороші відносини. Ці записки, якщо і написані [PERSON], то написані ним під диктовку. Документів, а саме паспорта у [PERSON] вони не забирали. Маючи бажання скасувати чи змінити оспорюваний заповіт, [PERSON] міг це зробити протягом більш ніж двох років з дати посвідчення заповіту, однак цього не зробив, що свідчить про те, що волевиявлення [PERSON] було вільним. Зазначені обставини перевірялися Броварським РВ ГУ МВС України в Київській області за заявою [PERSON] щодо обвинувачення подружжя [PERSON] у шахрайських діях щодо заволодіння документами на право власності на майно [PERSON], проте свого підтвердження не знайшли. Просила у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Третя особа: Броварська районна державна нотаріальна контора Київської області у судове засідання не зявилася, надала суду листа про розгляд справи у їхній відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 04 квітня 2003 року [PERSON] оформив довіреність на імя відповідача [PERSON], якою уповноважив її керувати та розпоряджатися всім належним йому майном. Зареєстрована в реєстрі за № 851. Також цього ж дня [PERSON] склав заповіт, згідно з яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом він матиме право, заповідав [PERSON] Заповіт зареєстрований в реєстрі за № 855. Згідно із свідоцтвом про смерть [PERSON] помер 14 листопада 2005 року. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Звертаючись до суду [PERSON] у позовній заяві як на підтвердження того, що волевиявлення її брата [PERSON] не було вільним, посилалася на власноручно написані останнім записки, в яких той вказував, що [PERSON] разом із своїм чоловіком [PERSON] обманули його, викрали у нього паспорт, а тому він не може скасувати складений ним на імя [PERSON] заповіт. Зазначені обставини свого підтвердження у судовому засіданні не знайшли. Доказів того, що [PERSON] та її чоловік [PERSON], починаючи з дати посвідчення заповіту 04 квітня 2003 року і до 14 листопада 2005 року до дня смерті [PERSON], перешкоджали йому звернутися до нотаріальної контори із заявою про зміну чи скасування заповіту, судом не здобуто. Власноручно написані [PERSON] записки, датовані ним 23 листопада 2004 року та 21 березня 2005 року, висновків суду не спростовують. Маючи намір скасувати чи змінити заповіт від 04 квітня 2003 року спадкодавець [PERSON] міг це зробити в любий момент відповідно до вимог ст. 1254 ЦК України, однак у нотаріальну контору з цього приводу він не звертався. Відсутні також дані і про те, що [PERSON] за життя звертався до правоохоронних органів з приводу заволодіння його документами подружжям [PERSON]. Постановою слідчого СВ Броварського РВ ГУ МВС України в Київській області від 12 квітня 2007 року кримінальну справу, порушену за ознаками злочину, передбаченого ст. 190 КК України, по факту заволодіння шахрайським шляхом майном громадянина [PERSON] ? часткою будинку, розташованого у селі Требухів Броварського району Київської області по вулиці Кутузова, 1, закрито. З даної постанови вбачається, що в ході досудового слідства у кримінальній справі доказів, які б вказували на наявність в діях подружжя [PERSON] будь-якого складу злочину, здобуто не було. Також з постанови видно, що допитана як свідок приватний нотаріус [PERSON], яка посвідчувала 04 квітня 2003 року оспорюваний заповіт, пояснила, що при складанні заповіту [PERSON] був сам, тиску в присутності нотаріуса на нього не було, заповіт посвідчувався без присутності будь-яких сторонніх осіб. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки доказів того, що подружжя [PERSON] перешкоджало спадкодавцю [PERSON] скасувати чи змінити заповіт від 04 квітня 2003 року, суду позивачем не надано. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed