Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-07 00:00:00

13 січня 2011 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовом в якому просить стягнути з відповідача кредитну заборгованість в розмірі - 71184,78 грн. та судові витрати, вказуючи на те, що 29 листопада 2007 року, відповідно до умов кредитного договору, [PERSON] отримав - 68831,54 грн. на придбання автомобіля, які зобовязався повернути до 28 листопада 2014 року шляхом внесення обовязкових, щомісячних платежів, відповідно до встановленого графіку погашення кредиту. У позові також зазначається, що [PERSON], в порушення умов договору, свої зобовязання по поверненню кредиту та сплаті відсотків не виконав і фактично з липня 2009 року припинив внесення платежів, спрямованих на погашення кредиту, внаслідок чого станом на 04 листопада 2010 року заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» становить 71184,78 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON],позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги визнав в частково, наявність заборгованості відповідача по основному кредиту та комісії не оспорював, в частині позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] заборгованості по процентам, а також штрафних санкцій просив суд відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що придбаний за кредитні кошти автомобіль, знаходився в заставі і переданий [PERSON] у жовтні 2009 року на реалізацію банку по дорученню, у звязку з чим вважає, що оскільки автомобіль вибув з володіння його довірителя, то його зобовязання по кредитному договору припинились і банк не мав право з цього часу нараховувати проценти та штрафні санкції. Зясувавши фактичні обставини справи, зваживши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню за таких підстав. Суд встановив, що зобовязальні відносини між сторонами ґрунтуються на кредитному договорі № KGMDAW00800098, укладеного 29 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON], згідно якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 68831,54 грн. на придбання автомобіля, які він зобовязався повернути до 28 листопада 2014 року, шляхом внесення обовязкових, щомісячних платежів, відповідно до встановленого графіку погашення кредиту. Відповідно до положень ст. 509, 526 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник ) зобовязана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обовязку. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України умовами кредитного договору є обов'язок кредитодавця надати грошові кошти позичальнику, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. В порушення п.п.2.2.1 - 2.2.4, 3.1-3.2 та 7.1 кредитного договору [PERSON] свої зобовязання не виконав фактично з липня 2009 року припинив погашення кредиту. Також суд встановив, що для забезпечення повного і належного виконання [PERSON] умов кредитного договору 29 листопада 2007 року між банком та відповідачем також укладено договір застави автомобіля, який належав відповідачу на праві власності. В подальшому автомобіль 07 жовтня 2009 року згідно акту переданий на зберігання банку з оформленням довіреності на його реалізацію. За змістом ст. ст. 610, 611, 612, 623, 625 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Заборгованість [PERSON] перед банком підтверджується долученими до позовної заяви розрахунками і на момент звернення позивача до суду з позовом становить - 71184,78 грн. і складається з заборгованість по кредиту в розмірі - 41722,78 грн., заборгованості по відсотках в розмірі - 12430,13 грн., комісії - 3897,93 грн., пені - 9268,00 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 3365,94 грн. Наведене підтверджується наявними у справі письмовими доказами, оголошеними та дослідженими в судовому засіданні і по суті ніким з учасників судового розгляду не оспрюються. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під захистом розуміються дії уповноваженої особи, діяльність юрисдикційних органів та осіб, які у передбаченому законом порядку зобов'язані вжити заходів до поновлення порушеного, оспорюваного чи невизнаного цивільного права. Способами захисту цивільних прав та інтересів, згідно ст.16 цього Кодексу, може бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб. \~ \~ \~ \~ \~ Припинення правовідношення застосовується, як правило, у разі невиконання чи неналежного виконання боржником своїх обов'язків і до них відносяться позови про розірвання цивільно-правових договорів, про визнання угоди такою, що не підлягає виконанню тощо. В ході судового розгляду доводи представника [PERSON] про порушення банком умов кредитного та договору застави в частині нереалізації автомобіля в рахунок погашення кредитної заборгованості не знайшли свого підтвердження і самим представником констатуються формально, в той час як відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦК України підлягають доказуванню Також суд вважає, що при укладенні кредитного договору між сторонами було досягнуто згоди з усіх умов договору, у тому числі щодо задоволення вимог банку за рахунок заставного майна, які визначаються на момент їх фактичного задоволення ( 4.5 договору застави ), а не з моменту передачі автомобіля, як вважає представник відповідача. Враховуючи вищезгадане, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, заборгованості по відсотках, штрафних санкцій за неналежне виконання договірних зобовязань та судових витрат відповідає способам захисту цивільних прав, характеру та змісту цивільно-правових відносин, не суперечать закону і не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. Розмір понесених позивачем судових витрат повязаних з розглядом справи підтверджується наявними у справі письмовими доказами і відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved