Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-23 00:00:00

Позивач у квітні 2009 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обгрунтування заявлених вимог зазначив, що ухвалою судді-доповідача [PERSON] від 22.03.2009 р. у справі № 2н-47/08 його заява про перегляд ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду була визнана не поданою та повернута без розгляду. У тексті згаданої ухвали зазначено, що позивач є суддею, що на його думку є поширенням недостовірної інформації про нього. Крім того, інформацію про те, що він є суддею, позивач вважає ганебною і такою, що принижує його честь та гідність, у звязку з чим її поширенням позивачеві була заподіяна моральна шкода. З урахуванням викладеного позивач просив суд на підставі ст. 277 ЦК України зобовязати відповідача спростувати поширену про нього недостовірну інформацію та стягнути з останнього на його користь 500.000, 00 грн. у відшкодування моральної шкоди, заподіяної її поширенням. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, на їх задоволенні наполягав. Прокурор, що представляв інтереси держави, проти позову заперечував, посилаючись на його безпідставність. Управління Державного казначейства України у Дніпропетровській обл., залучене до участі у справі під час її розгляду (а.с.39), явку свого представника до суду не забезпечило, про день та час розгляду справи повідомлялося (а.с. 89). Заслухавши пояснення осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 22.03.2009 р. суддею-доповідачем Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду [PERSON] була постановлена ухвала у справі № 2н-47/08, якою заява відповідача про перегляд ухвали того ж суду від 23.09.2008 р. була визнана не поданою та повернута без розгляду (а.с. 10). Як вбачається з тексту ухвали суду від 23.03.2009 р., в її тесті наявна описка, а саме в абз. 2 її мотивувальної частини замість прізвища судді помилково зазначене прізвище позивача . Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного. Так, обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач послався на те, що інформація про наявність в нього статусу судді, викладена у вищезазначеній ухвалі, є недостовірною, що згідно ст. 277 ЦК України дає йому право вимагати її спростування. З такими доводами не можна погодитися, оскільки правовідносини, у межах яких була постановлена ухвала від 22.03.2009 р., є процесуальними і не врегульовані положеннями цивільного законодавства. У межах цих правовідносин чинним процесуальним законом, а саме ст. 169 КАС України, визначений спеціальний порядок виправлення описок у судових рішеннях, ухвалених у межах адміністративного судочинства. Виходячи з наведеного позовні вимоги в частині спростування недостовірної інформації в порядку ст. 277 ЦК України не грунтуються на законі та задоволенню не підлягають. Позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди також є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Так, згідно ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, заподіяна громадянинові внаслідок незаконного рішення, дії, бездіяльності суду за обставин інших, ніж визначені чч. 1-5 ст. 1176 ЦК України, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до положень цивільного законодавства, що знайшли узагальнене відображення у Постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. № 4 Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд повинен зокрема зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, а отже згадані обставини підлягають доведенню позивачем. Згідно матеріалам справи позивач не підтверджує будь-якими доказами наявність в нього втрат нематеріального характеру, з якими цивільне законодавство повязує виникнення права на відшкодування моральної шкоди, та їх обсяг, обмежуючись лише голослівним декларуванням наявності моральної шкоди, що не є доказом у цивільній справі у розумінні ст. 57 ЦПК України. Крім того, заподіяння йому такої шкоди не може вважатися доведеним, оскільки є сумнівним, що помилкове зазначення у мотивувальній частині процесуального документу прізвища позивача замість прізвища судді, яким такий процесуальний документ ухвалений, може потягти заподіяння моральної шкоди. Міркування позивача, наведені ним на обґрунтування цього, є очевидно надуманими та безпідставними. За викладених обставин суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed