Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-29 00:00:00

2 червня 2011 року, позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що з 10.08.2007 р. перебувала у шлюбі з відповідачем, який був розірваний згідно рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 26.04.2011 р. та в період якого, у подружжя народилась донька Крістіна, [INFO], яка згідно вказаного рішення суду постійно проживає з нею. Позивачка вказує, що припинила спільне проживання з відповідачем з жовтня 2010 р. та з цього часу проживає окремо від відповідача, з яким не підтримує шлюбних стосунків та який до кінця 2010 року не надав ніякої допомоги своїй дитині, незважаючи на хворобу доньки. В перших три місяці 2011 року, відповідачем були перераховані грошові кошти у сумі 1500 грн. на утримання дитини, однак після цієї дати, відповідач перестав надавати будь-яку допомогу дитині, незважаючи на встановлений законодавством України прожитковий мінімум, який з 01.04.2011 р., для дітей, віком до 6-ти років, становить 832 грн. Як зазначає позивачка, їй одній досить важко самостійно виховувати свою дитину, враховуючи її заробітну плату, якої не вистачає на придбання доньці харчування, одягу та витрати на дитячий садок, куди, у звязку з її зайнятістю на роботі, вона постійно водить дитину, що також тягне за собою додаткові витрати. Враховуючи, тимчасові заробітки відповідача, який постійно не працює на одному місці та його нерегулярний і мінливий дохід, а також те, що відповідач не бажає приймати участь у вихованні своєї дитини, ухиляючись від її утримання, позивачка просила суд, стягнути з відповідача на свою користь на утримання доньки Крістіни аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття, допустити негайне виконання рішення у частині стягнення суми аліментів за один місяць та стягнути з відповідача на свою користь витрати на ІТЗ судового процесу. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги. Відповідач позов визнав частково, пояснивши, що згоден сплачувати аліменти на дитину у твердій грошовій сумі у розмірі до 500 грн. на місяць. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 121 СК України, права та обовязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує : стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Одночасно, стаття 183 СК України зазначає частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Стаття 184 СК України передбачає якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частку доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, розмір яких, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Крім цього, статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Суд встановив і це не заперечувалось сторонами, що з 10.08.2007 р., позивачка перебувала у шлюбі з відповідачем, який був розірваний згідно рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 26.04.2011 р. та в період якого, у подружжя народилась донька Крістіна, [INFO] та місце проживання якої, було визначено вказаним рішенням суду з позивачкою (а.с. 3,8). Судом було з`ясовано, що сторони припинили спільне проживання з жовтня 2010 р. та з цього часу, позивачка разом з донькою, проживає окремо від відповідача, з яким не підтримує шлюбних стосунків та який до кінця 2010 року не надав ніякої допомоги своїй дитині, незважаючи на хворобу доньки. В перших три місяці 2011 року, відповідачем були перераховані грошові кошти у сумі 1500 грн. на утримання дитини, однак після цієї дати, відповідач перестав надавати будь-яку допомогу дитині, незважаючи на встановлений законодавством України прожитковий мінімум, який з 01.04.2011 р., для дітей, віком до 6-ти років, становить 832 грн. Судом не приймаються до уваги, як безпідставні твердження позивачки в обґрунтування позову, сто воно її витрат по сплаті банківських кредитів, яки вона самостійно змушена сплачувати, оскільки, як було встановлено судом та підтверджено самою позивачкою, будь-які належні та допустимі докази того, що вказані кредити отримувались з дозволу відповідача під час їх спільного проживання, у неї відсутні, що підтвердив відповідач. Одночасно, позивачкою були надані суду докази хвороби доньки Крістіни, яка періодично знаходилась на лікуванні в медичних закладах, а також квитанції про сплату витрат на відвідування дитиною дитячого садку, що на думку суду, відноситься до витрат, повязаних з утриманням спільної з відповідачем дитини, участі в яких не брав та не бере відповідач (а.с. 11-14,16-19). В судовому засіданні, відповідач не заперечував факт ухилення від сплати аліментів у добровільному порядку на утримання своєї доньки, пояснюючи це відсутністю постійних заробітків, пояснивши суду, що кошти, які він заробляє, витрачає на себе. Визначаючи розмір аліментів в твердій грошовій сумі, суд враховує здоров`я дитини, матеріальний стан позивачки, з якою постійно проживає донька, а саме довідку про заробітну плату позивачки, а також матеріальний стан відповідач, який тимчасово, як пояснив сам відповідач в судовому засіданні, знаходиться на обліку в Одеському МЦЗ та його сімейний стан, а саме проживання з ним однією сім`єю похилого віку непрацездатною бабусею [INFO], яка хоча не відноситься до переліку осіб, визначених у ст. 182 СК України, однак враховується судом як істотна обставина (а.с. 15,23,25). Суд критично ставиться до тверджень відповідача стосовно знаходження на його утриманні його матері пенсійного віку, яка хоча і проживає з ним однією сім`єю, однак, як пояснив сам відповідач, знаходиться на утриманні його вітчима, який є працевлаштованим і також проживає з ними однією сім`єю згідно із довідкою про склад сім`ї (а.с. 25). Таким чином, з огляду на викладені та встановлені судом обставини, з урахуванням здоров`я дитини сторін, матеріального становища відповідача, його сімейний стан, а також його ставлення до своєї дитини, з якою останній раз він спілкувався у жовті 2010 року та не намагався зустрітися з донькою та надати будь-яку допомогу та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення спору, а саме бажання самого відповідача сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно з дати подачі позову і до повноліття дитини. В задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивачки ІТЗ судового процесу слід відмовити, як безпідставному, враховуючи, що за позови про стягнення аліментів, державне мито та ІТЗ судового процесу не стягується, та відповідно не було сплачено позивачкою.

Outcome: partial