Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-24 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому зазначає, що рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 21.04.2008 року з КЗ «Оріхівська центральна районна лікарня» стягнуто 7299,26 грн. матеріальної шкоди, 550,00 грн. за проведення авто технічної експертизи, 95,45 грн. державного мита, 30,00 грн. за інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи, 800 грн. за правову допомогу, а всього 8774,41 грн. Матеріальна шкода виникла в результаті спричиненої працівником [PERSON] дорожньо-транспортної пригоди. В трудових відносинах відповідач знаходиться з 18.05.1976 року. Сплатити нанесену матеріальну шкоду відповідач в добровільному порядку відмовився. Провина його повністю доведена та підтверджена судовим рішенням Оріхівського районного суду. 18.05.2009 року. В зв»язку з повідомленням № 130 «Про безспірне списання коштів з рахунку боржника», на підставі виконавчого листа Оріхівського районного суду від 21.04.2008 року з розрахункового рахунку КЗ «Оріхівська центральна районна лікарня» було списано 8774 грн.75 коп. Вважають, що відлік позовної давності необхідно відраховувати з моменту списання грошових коштів з рахунку позивача, а саме з 18.05.2009 року, тобто право регресу у позивача з»явилося з моменту, коли він фактично відшкодував шкоду спричинену його працівником. Прохають продовжити строк цивільного звернення по стягненню з працівника спричиненої матеріальної шкоди та стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду, спричинену його виною в результаті ДТП, а також стягнути судові затрати по справі. В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги, прохає виключити позовну вимогу в поновленні строку цивільного звернення до суду. В судовому засіданні відповідач, представник відповідача із позовними вимогами не погодилися в повному обсязі, прохають застосувати позовну давність, так як вважають, що строк позовної давності необхідно обчислювати з моменту оголошення ухвали апеляційного суду Запорізької області від 05.02.2009 року. Вислухавши пояснення представника позивача, заперечення відповідача та його представника, всесторонньо дослідивши та оцінивши матеріали справи, виходячи з встановленого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Як встановлено судом, на підставі наказу КЗ «Оріхівська центральна районна лікарня» за № 106 від 13.05.1976 року відповідач був прийнятий на роботу водієм автомобілю УАЗ- 452. Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 21.04.2008 року встановлено, що з вини працівника відповідача 09.09.2006 року сталося ДТП, в результаті якої спричинено матеріальну шкоду третій особі [PERSON] і на його користь з КЗ «Оріхівська центральна районна лікарня» було стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 7299,26 грн., 550,00 грн. за проведення автотехнічної експертизи, 95,45 грн. державного мита, 30,00 грн. за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 800 грн. за правову допомогу, а всього 8774,41 грн., яке набрало законної сили 22 жовтня 2008 року на підставі ухвали апеляційного суду Запорізької області. Таким чином, суд вважає, що з дати набрання законної сили судового рішення, яким в примусовому порядку стягнуто грошові кошти, спричинено шкоду. Отже з цього часу і починається перебіг позовної давності по зверненню до суду про стягнення шкоди заподіяної працівником. Дана сума, згідно повідомлення про безспірне списання коштів з рахунку боржника від 18.05.2009 року, була списана з розрахункового рахунку КЗ «Оріхівська центральна районна лікарня.» Таким чином, судом встановлено, що відповідач в період знаходження в трудових правовідносинах з позивачем вчинив ДТП, в результаті якого його роботодавець виплатив спричинену його винними діями матеріальну шкоду третій особі. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. За правилами ст. 132 КЗпПУ за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обовязків працівники, з вини- яких вона заподіяна, несуть матеріальну відповідальність в розмірі прямої дійсної шкодх але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадку, коли за законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, обсязі. Згідно з ч.І ст.З КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій, незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності регулює законодавство про працю. П.З ст.134 КЗпП України регулює матеріальну відповідальність працівника за шкоду , завдану з його вини діями, які мають ознаки діянь переслідуваних у кримінальному порядку. Порядок визначення розміру шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації працівником передбачає ст.. 135-3 КЗпП України, а строк звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації встановлено ст..233 КЗпП України. Ст. 233 КЗпПУ встановлено річний строк позовної давності для звернення власником або уповноваженим ним органом з моменту виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення до суду з позовом про її відшкодування. Тобто позивач звернувся до суду з позовом по закінченню строку позовної давності для звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача відмовився від позовних вимог щодо продовження строку звернення до суду, а тому позов не підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. ч.І ст.З, 132,134, 135-1, 233 КЗпП України, ст. ст. 1187,1191 ЦК України, та

Outcome: dismissed