Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортною пригодою та судових витрат. У судовому засіданні позивача підтримала позовну заяву. Відповідач у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, до суду надав письмові заперечення проти задоволення позову. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 1 липня 2009 року приблизно о 12 год. 00 хв. відповідач, керуючи автомобілем MERCEDES-BENZ, державний номер [NUMBER], знаходячись на вул. Ванренській з боку вул. [PERSON] в напрямку вул. Терешкової у м. Одесі при виконанні розвороту не надав перевагу в русі автомобілю марки MAZDA, державний номер [NUMBER], під керуванням позивача, який рухався у прямому напрямку внаслідок чого здійснив ДТП. Відповідно до постанови Суворовського районного суду Одеської області від 7 серпня 2009 року [PERSON] притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. У судовому засіданні доведена вина відповідача у скоєні ДТП, яка відбулась 1 липня 2009 року. Відповідно до 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодування потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Постанова Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При таких обставинах суд вважає позовні вимоги доведеними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved