Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до суду та з урахуванням збільшених розміру позовних вимог просить суд визнати недійсним наказ № 8 від 26.10.2009 року «Про зміну режиму підприємства» Державного Кіровоградського сокоекстрактового заводу, стягнути із Державного Кіровоградського сокоекстрактового заводу на її користь 135 грн. 39 коп. незаконно утриманих профспілкових внесків; 10522 грн. заробітної плати за час простою з січня по листопад 2010 року та з відповідача [PERSON] директора Державного Кіровоградського сокоекстрактового заводу на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 грн. На обгрунтуання вказаних вимог зазначила, що перебуває в трудових правовідносинах із відповідачем [PERSON] Кіровоградським сокоекстрактовим заводом з листопада 2000 року по даний час. Наказом № 8 від 26.10.2009 року «Про зміну режиму підприємства» відповідач встановив неповний робочий день для всіх працівників з оплатою праці пропорційно відпрацьованому робочому часу на термін з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року. Про те, що її право порушено відповідачем вона дізналась з листа державної інспекції праці від 10.06.2010 року, з яким ознайомлена не була. На даний період підприємство працює в режимі неповного робочого часу, оплата праці працівникам проводиться пропорційно відпрацьованого часу, що суперечить умовам колективного договору та чинному законодавству. Крім того, з неї незаконно утримувались підприємством щомісячно профспілкові внески. Вважає, що саме директор підприємства [PERSON] порушуючи її законні трудові права, що проявилось у недоотриманні нею заробітної плати, не визначеність режиму її роботи на підприємстві, ігнорування директором організації праці, а зокрема погіршення умов її трудового договору, а тому повинен відшкодувати їй моральну шкоду .в розмірі 3000 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] та представник Державного Кіровоградського сокоекстрактового заводу в судове засідання не з'явились, про час-та місце розгляду справи повідомлялись належним чином та своєчасно, проти позову не заперечили. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. > Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач з листопада 2000 року перебуває в трудових правовідносинах із відповідачем [PERSON] Кіровоградським сокоекстрактовим заводом. Наказом директора від 26.10.2009 року №8 «Про зміну режиму роботи підприємства» працівники підприємства переведені з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року на неповний робочий час. Особисті підписи працівників про ознайомлення зі змістом наказу (попередження про зміну існуючих умов праці в бік погіршення) відсутні, що є порушенням вимог ст.ст. 32, 103 КЗпП України та ст. 29 Закону України «Про оплату праці». Наказом не визначено конкретну тривалість неповного робочого часу працівників підприємства. Тобто, умови праці, зазначені в наказі значно погіршують становище праці працівників та умови трудового договору порівняно із законодавством про працю України, зміни істотних умов праці трудового договору внесені наказом №8 в порушення процедури , передбаченої законодавством про працю, а тому є всі правові підстави , приймаючи до уваги, що позивачка помилилась при формулюванні прохальної частини щодо визнання недійсним наказу, визнати незаконним та скасувати наказ №8 від 26.10.2010 року. Починаючи із січня 2007 року підприємство без достатніх правових підстав утримувало із заробітної плати позивача, яка не є членом профспілки та не писала заяву на їх вирахування, профспілкові внески у розмірі 135 грн. 39 коп., тому суд вважає, що вказану суму повинно підприємство повернути працівникові, оскільки в порушення вимог ст. 42 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" вказана сума була утримана, а зі сторони відповідача доказів «на підтвердження, що позивач є членом профспілкової організації суду не надано. Стосовно позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованої заробітної платні за час простою, слід зазначити, що "підприємство працює в режимі неповного робочого часу. Оплата праці працівникам проводиться пропорційно відпрацьованого часу, що суперечить умовам колективного договору та ст. 97 КЗпП України де вказано ,що підприємства самостійно у колективному договорі встановлюють форми і систему оплати праці компенсаційні і гарантійні виплати... ( п.5.9., час простою не з вини працівника оплачується у розмірах, не нижчих основної заробітної плати працівника") та порушує вимоги ст. 113 КЗпП України, ст.12 Закону України "Про оплату праці". Статтею 34 КЗпП України визначено, що простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для роботи з проведенням оплати працівникові не нижче від двох третин тарифної ставки(окладу). Про розмір основного заробітку (окладу) позивачу стало відомо тільки з квітня 2010 р. так, як відповідач на вимогу працівників, почав надавати розрахункові листи про отриману ними заробітну плату. Відповідно ст. 95 КЗпП України, законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якої не може проводитись оплата праці, в період не забезпечення роботою оплата праці повинна проводитись в розмірі встановленої зарплати на підприємстві, але не нижче мінімальної заробітної плати встановленої в Україні. Відповідно Закону України "Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати" від 20 жовтня 2009 року N 1646-УІ (стаття 2), Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про [PERSON] бюджет України на 2009 рік"" від 06 листопада 2009 року N 1715-УІ (п. 2), з 01.01-2010 - 869грн., з 01.04.2010 - 884 грн. З 1 січня 2010 по 1 жовтня 2010 року підприємство на якому працює позивач фактично не працювало, а тому суд погоджується із наданим розрахунком позивача щодо заборгованої їй заробітної платні за час простою в розмірі 5287 грн., який відповідачем спростований не був. Згідно статті 115 КЗпП України, заробітна плата повинна виплачуватись в строк, який порушений з вини відповідача. Вимоги про стягнення із директора Державного Кіровоградського сокоекстрактового заводу на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн. задоволенню не підлягають, оскільки вони є безпідставними та необгрунтованими. В порядку статті 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial