Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-17 00:00:00

10 лютого 2011 року [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до відділу державної виконавчої служби Межівського районного управління юстиції, [PERSON], ТОВ Торгівельно-транспортна компаніяпро виключення з акта опису й арешту майна та звільнення з-під арешту нерухомого майна. В обгрунтування позову остання зазначила, що 12 травня 2010 року Межіським районним судом Дніпропетровської області розглянута цивільна справа за № 2-171/2010 року за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельно-транспортна компаніядо [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу) та винесено рішення, яким позов задоволено повністю: стягнуто з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельно-транспортна компаніяу відшкодування шкоди 77140 гривень та судові витрати у розмірі 891,40 гривень. В апеляційному порядку рішення суду не оскаржувалось. В порядку ч.1 ст. 223 ЦПК України рішення від 12 травня 2010 року по справі № 2-171/2010 року набрало законної сили. 03 липня 2010 року відділ державної виконавчої служби Межівського районного управління юстиції Дніпропетровської області відкрив за виконавчим листом, виданим Межівським районним судом Дніпропетровської області № 2-171/2010 від 10.06.2010 року на суму всього 78031,40 гривень, виконавче провадження ВП № 20151425 на користь ТОВ Торгівельно-транспортна компанія. Постанову про відкриття виконавчого провадження її чоловік отримав поштою. На виклик державного виконавця він зявився і надав пояснення щодо несплати боргу в зв'язку з відсутністю грошових коштів, так як ніде офіційно не працює. Державний виконавець його також попередила, що відповідно до Закону України Про виконавче провадженнявона буде змушена накласти на нерухоме майно арешт, а в подальшому його реалізувати. В звязку з тим, що рухоме майно за її чоловіком не зареєстроване, а зареєстроване нерухоме майно, а саме: домоволодіння за адресою: с. Зоряне вул. Перемоги, 18, державний виконавець виїздом за їхньою адресою 14.07.2010 року наклала арешт на вище вказане нерухоме майно і був складений акт опису й арешту майна. Відчуження житлового будинку шляхом його продажу або іншим способом порушує її права як дружини. Тому таке відчуження неможливе, так як їхня сімя іншого житла не має. У домоволодінні, на яке за рішенням суду та відділом ДВС Межівського РУЮ накладено арешт, разом з [PERSON] зареєстрована та постійно проживає малолітня донька [PERSON], [INFO] і вона. Позивачка просить суд зобовязати відділ державної виконавчої служби Межівського районного управління юстиції Дніпропетровської області виключити з акту опису й арешту ? частину домоволодіння за № 18 по вул. Перемоги с. Зоряне Межівського району Дніпропетровської області та стягнути з відділу державної виконавчої служби Межівського районного управління юстиції на її користь судові витрати. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відділу державної виконавчої служби Межівського РУЮ - [PERSON] проти позову не заперечує. Відповідач боржник [PERSON] проти позову не заперечує. Представник стягувача ТОВ Торгівельно-транспортна компаніяпроти позову не заперечує. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши зібрані у справі докази, прийшов до наступного. Відповідно до частини 1 пункту 17 Європейської соціальної Хартії (прийнята 3 травня 1996 року, Страсбург, вступила в силу 1 липня 1999 року) діти та підлітки мають право на відповідний соціальний, правовий та економічний захист . Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. У домоволодінні, на яке за рішенням Межівського районного суду та відділом ДВС Межівського РУЮ накладено арешт разом з [PERSON] зареєстровані та постійно проживають малолітня донька [PERSON], [INFO] та дружина [PERSON]. Згідно ч.2 ст. 6 Сімейного Кодексу України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Іншого житла сімя [PERSON] не має. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. На підставі ч.3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Згідно зі ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. 12 жовтня 1996 року виконкомом Зорянської сільської ради Межівського району зареєстровано свідоцтво про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON]. 20.04.2000 року, перебуваючи у шлюбі, [PERSON] купив у КСП ім. Петровського житловий будинок № 18 з надвірними будівлями, який розташований на земельній ділянці, закріпленій за Зорянською сільською радою. Дані обставини підтверджуються копіює договору купівлі-продажу нерухомого майна. 13.10.2003 року рішенням суду договір купівлі-продажу домоволодіння, розташованого по вул. Перемоги, 18 в с. Зоряне Межівського району Дніпропетровської області, укладений 20.04.2000 року між КСП ім. Петровського та [PERSON], визнано дійсним. Відповідно до ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Статтею 361 ЦК України передбачено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 370 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Вимоги позивача про стягнення з ВДВС Межівського РУЮ на її користь судових витрат по справі задоволенню не підлягають, оскільки відділ державної виконавчої служби Межівського районного управління юстиції є державною установою, бюджет якої не передбачає коштів для повернення судових витрат. \~ На підставі вище викладеного та

Outcome: partial