Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу частини не житлового приміщення площею 8,75 кв. м. по вул. Газети „Правда" будинок № 5 в м. Орджонікідзе, укладеного 07 квітня 2005 року між нею та [PERSON] та зобовязати відповідача посвідчити вказаний договір нотаріально. Вказувала на те, що на виконання договору передала продавцеві 5 300 гривень. Вказана угода була укладена у простій письмовій формі, та продавцеві було запропоновано зявитися 13 квітня 2005 року у нотаріальну контору для нотаріального посвідчення угоди. Оскільки відповідач у призначений день до нотаріуса не зявився, а тому вона звернулася до суду. Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2011 року задоволено позов [PERSON] Визнано дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 8,75 кв.м по вул.. Г.Правди, 5 в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, укладений 07 квітня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] в прості письмовій формі. Зобовязано [PERSON] нотаріально посвідчити вказаний договір купівлі - продажу частини нежитлового приміщення №5 по вул.Г. Правди в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, яка зареєстрована на її імя, протягом одного місяця з дня набрання чинності рішення суду. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. В апеляційній скарзі [PERSON] ставить питання про скасування рішення суду та закриття провадження у справі, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм матеріального права та без врахування обставин у справі. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду скасувати із наступних підстав. Приймаючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що відповідачці на праві власності належала частина нежитлового приміщення площею 8,75 кв.м. по вул. Г.Правди, 5 в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області. Договір купівлі-продажу вказаної частини приміщення був укладений між позивачкою та відповідачкою у простій письмові формі 07 квітня 2005 року, на виконання якого відповідачка передала, а позивачка прийняла 5\~300 гривень. Співвласниками всього приміщення є також фізичні особи треті сторони у справі. Оскільки на частину приміщення претендувала інша особа, то був накладений арешт на відчуження цього приміщення. Відповідачка вказувала на те, що позивачка орендувала частину приміщення. Але суд вважав, що сторони досягли всіх істотних умов, відповідачка ухилилася від нотаріального посвідчення угоди, а сама угода не містить будь-яких невідповідностей закону, а тому на підставі ст.220 ч.2, ст.392, ст.655 ЦК України, визнав цю угоду дійсною та зобовязав [PERSON] нотаріально посвідчити вказаний договір купівлі - продажу протягом одного місяця із дня набрання чинності рішення суду. Але із такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони суперечать вимогам законодавства. Визнаючи угоду дійсною, суд не звернув увагу на те, що відповідно до вимог ст.ст. 203, 208, 209, 210, 640, 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна вчиняється у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року при вирішенні спору про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини 2 ст.220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст.210, 640 ЦК повязується із державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін. Крім того, позивачка не надала суду достовірних доказів щодо ухилення відповідачки від нотаріального посвідчення договору. Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що наявні підстави для обов'язкового скасування судового рішення передбачені ст.309 ЦПК України - у звязку із неправильним застосуванням норм матеріального права, та відмови у задоволенні позову, оскільки у справі не потребується дослідження нових обставин та доказів.

Outcome: partial