Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк, в якому просить суд визнати недійсним договір № 0315/111854-РR від 08 травня 2008 року, зазначивши наступне. Договір № 0315/111854-РR від 08 травня 2008 року укладений між позивачем та Банком є таким, що протиричить валютному і цивільному законодавству України, та має бути визнаний судом недійсним. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, просить їх задовольнити у повному обсязі, на підставах зазначених у позові. Представник відповідача у судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив, про день та час слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку. Представник третьої особи [PERSON] банку України не зявися в судове засідання, надав до суду письмові пояснення на позов, відповідно до яких, вважає, що відсутні законі підстави для задоволення позову. Представник третьої особи Запорізького обласного управління у справах захисту прав споживачів не зявився в судове засідання, причин неявки суду не повідомив, про день та час слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку. Заслухавши пояснення позивача, розглянувши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 08 травня 2008 року між позивачем та Банком було укладено договір № 0315/111854-РR про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки СОLD, згідно з яким [PERSON] на підставі заяви Держателя на відкриття рахунку на отримання платіжної картки відкриває Держателю рахунок в Доларах США, у Запорізькій обласній філії АКБ „Укрсоцбанк, випускає та надає Держателю Картку типу СОLD строком дії 12 місяців. У відповідності до п.п. 1.2 та 1.2.1 [PERSON] зобовязався надавати Держателю грошові кошти у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності. Надання коштів здійснюється окремими частинами на умовах, визначених цим Договором, в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості не більше 2000,00 USD, кожна частина окремо „Транш, а у сукупності „Транші, зі сплатою процентів в розмірі, що визначений в Тарифах та з терміном повного погашення заборгованості за всіма Траншами до 15 числа останнього місяця строку дії Картки на умовах визначених цим Договором. Відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Статтею 192 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця гривня; іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За ч.3 ст. 533 вказаного Кодексу використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. На даний час чинне законодавство з цього питання керується у таких випадках вимогами Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 року. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 47 "Про банки і банківську діяльність" - на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати банківські операції, зокрема розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Частиною 1 ст. 49 вказаного Закону розміщення банком залучених коштів визнано кредитною операцією. Згідно з п.п. 1, 2 і 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" - [PERSON] банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом (п.1); генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання (п.2); індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують, зокрема операції надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі (п.п."в" п.4). Проте, на сьогодні чинним законодавством зазначені межі не встановлені. Відповідно до п. 8.12 Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених Постановою Правління [PERSON] банку України 30.05.2007 року № 200, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18.06.2007 року за № 656/13923 фінансові установи, які одержали генеральну ліцензію [PERSON] банку на здійснення валютних операцій, і національний оператор поштового зв'язку можуть використовувати готівкову іноземну валюту для проведення валютних операцій відповідно до отриманих генеральних ліцензій [PERSON] банку на здійснення валютних операцій. Також відповідно до п. 1.5. Положення про порядок видачі [PERSON] банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого Постановою Правління [PERSON] банку України від 14.10.2004 року № 483, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.11.2004 року №1429/10028 - використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, зокрема, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких [PERSON] банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). З вказаного вбачається, що уповноважені особи на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями вправі здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Тобто чинним законодавством передбачено право комерційних банків здійснювати валютні операції, у тому числі видавати кредити в іноземній валюті фізичним особам. Таким чином, валютне кредитування резидентів України не порушує чинне законодавство України. Більше того, існує багато нормативних актів НБУ, які регулюють діяльність банків щодо кредитування позичальників, зокрема: - інструкція про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затверджена Постановою Правління НБУ від 28.08.2001 року №368 (передбачена вимога покриття капіталом валютного кредитного ризику); - положення про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банків, затверджене Постановою Правління НБУ від 06.07.2000 року №279 (встановлено підвищені коефіцієнти резервування за кредитними операціями в іноземній валюті); - зміни до вказаного Положення, затверджені Постановою Правління НБУ від 01.12.2008 року №406 (посилено вимоги щодо формування банками спеціальних резервів за кредитами, наданими позичальникам в іноземній валюті). За таких обставин, видача Банком кредитів в іноземній валюті, здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства України, оскільки на момент видачі кредиту в іноземній валюті [PERSON] мав: -банківську ліцензію № 5, видану [PERSON] Банком України 29.12.2001 року на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»; -дозвіл № 5-2, виданий [PERSON] Банком України 29.07.2003 року; -додаток до дозволу № 5-2 виданий [PERSON] Банком України 29.07.2003 року; -письмовий дозвіл від 16.11.2006 року № 12-05/51-1145 погоджений 30.11.2006 року з управлінням [PERSON] банку України в Запорізькій області.. Зазначене підтверджується і розясненням, наданим [PERSON] Банком України - уповноваженою державною установою при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль (лист [PERSON] банку України вих. № 13-210/7871-22612 від 07.12.2009). [PERSON] України звернувся до Інституту Держави та права ім. В.М. Корецького. У підготовленому висновку науково-правової експертизи від 09.11.2006 року зазначено, що комерційні банки на підставі генеральної ліцензії мають достатні юридичні підстави та законне право для надання кредитів резидентам України в іноземній валюті. Згідно ст. 24 Закону України «Про наукову та науково-технічну експертизу» № 51/95-ВР від 10.02.1995 року висновок державної наукової і науково-технічної експертизи є обов'язковим для прийняття фізичними і юридичними особами….». Відповідно до пункту 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 вказаного ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Ч. 2 ст. 524 ЦК України, передбачено, що сторони в договорі мають право визначати грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Відповідно ст. 1054 ЦК України, банк надає фінансові послуги у вигляді банківської операції, яка реалізується шляхом передачі грошових коштів позичальнику в строкове платне користування. В кредитному договорі іноземна валюта виступає як предмет договору, а не як засіб платежу в розрахунках між резидентами (що не заборонено чинним законодавством). Відповідно до статті 36 Закону України Про [PERSON] України офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється [PERSON] Банком України. Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання та валютного контролю, встановлюються НБУ за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, встановлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Позивачем не доведено, що сторони при укладенні кредитного договору були впевнені в тому, що така зміна обставин не настане. Виходячи із змісту статей 1046, 1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на Позичальнику й не може бути підставою для визнання кредитного договору в іноземній валюті недійсним. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Принцип свободи договору передбачає, як це закріплено у ст. 627 ЦК України, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі у контрагентів та визначенні умов договору тощо. Свобода договору полягає у вільному виявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб і відповідати їхній внутрішній волі. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. В даному випадку було взаємне волевиявлення сторін на укладення кредитного договору в іноземній валюті. Позивач, заявляючи позовні вимоги про визнання договору № 0315/111854-РR про відкриття банківського (карткового рахунку та обслуговування платіжної картки СОLD від 08 травня 2008 року, недійсним, вважає, що він укладений з порушенням вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України та його зміст суперечить Цивільному Кодексу України, та іншим актам цивільного законодавства, зокрема Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені постановою Правління [PERSON] банку України від 10 травня 2007 року № 168. Виходячи з положень ст. 215 ЦК України та згідно з розясненнями Пленуму Верховного Суду України в п. 7 постанови № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК України. Отже, підставою недійсності правочину за ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є суперечність саме змісту правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства з огляду на те, що змістом правочину є відповідні його виду умови. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо визнання недійсним договору № 0315/111854-РR про відкриття банківського (карткового рахунку та обслуговування платіжної картки СОLD від 08 травня 2008 року не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed