Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 27.03.2000 р. до 14.06.2010 р. вона працювала прибиральницею службових приміщень у ВАТ „Нафтопроммаш. В день звільнення, 14.06.2010 р., з позивачкою не був проведений розрахунок по заробітній платі і до цього часу відповідач не розрахувався з позивачкою. Так як відповідач не своєчасно виплатив позивачці заробітну плату, він спричинив [PERSON] суттєву моральну шкоду, яка виявилася в тому, що вона була вимушена позичати грошові кошти в різних знайомих для прожиття, виникали весь час сварки з чоловіком, так як на протязі двох років позивачка взагалі не отримувала заробітної плати. Тому прохає стягнути з відповідача на її користь борг по заробітній платі, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тримісячний середній заробіток у зв?язку з порушенням законодавства про працю, моральну шкоду в розмірі 1500 грн. та судові витрати. В суді позивачка свої вимоги підтримала частково, прохала стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 5412,55 гривен, 375 гривен витрат на правову допомогу та 1500 гривен моральної шкоди, а від стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та тримісячного середнього заробітку відмовилася. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, зазначивши що дійсно мається заборгованість по виплаті заробітної плати позивачу в розмірі 5412,55 гривень, а не 9412,55 грн., як зазначає позивачка. В решті позовних вимог заперечує, виходячи з того, що затримка виплати заробітної плати позивачу сталася не з вини самого підприємства. ВАТ «Нафтопроммаш»позбавлене можливості виплачувати заробітну плату працівникам внаслідок глибоких кризових явищ, що спостерігаються в економіці України. Так як вина відповідача у не проведенні розрахунку з позивачем відсутня, вважає, що не підлягає стягненню моральна шкода, розмір якої необґрунтований та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Суд проаналізував матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню зі слідуючих підстав. Так, судом встановлено, що з 27.03.2000 року по 14.06.2010 року [PERSON] працювала у Відкритому акціонерному товаристві Нафтопроммаш(а.с. 3-5). 14.06.2010 року вона була звільнена з ВАТ «Нафтопроммаш» згідно ст. 38 КЗпП України, згідно Наказу № 845-к від 14.06.2010 року. Встановлено, що в день звільнення позивачці не було виплачено заборгованість по заробітній платі, яка станом на 15.02.2011 року становить 5412,55 гривень, що підтверджується довідкою (а.с.16) Відкритого акціонерного товариства «Нафтопроммаш». Відповідно до положень ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред?явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Суд вважає, що дійсно право [PERSON] порушено, його треба захистити, їй не виплачена заробітна плата, а тому вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Представник відповідача в судовому засіданні не довела відсутність вини ВАТ «Нафтопроммаш»у не проведенні розрахунку при звільненні позивача у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України. В судовому засіданні представник позивача визнала позовні вимоги в частині стягнення заробітної плати в сумі 5412,55 гривень. Доводи представника відповідача про наявність у ВАТ «Нафтопроммаш»значної заборгованості по заробітній платі перед працівниками підприємства та особами, звільненими з підприємства, на думку суду, не доводять відсутність вини підприємства у затримці розрахунку при звільненні позивача. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 5412,55 гривень. Вирішуючи позов в частині стягнення моральної шкоди, яку позивачка оцінює в 1500 гривень, суд виходив зі слідуючого. Судом встановлено, що позивачці заподіяна моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, які зазнала позивач у зв?язку з невчасним розрахунком при звільненні, вона змушена була докласти додаткових зусиль для організації матеріального забезпечення своєї сім?ї, однак, зазначила, що її чоловік отримує заробіток. Суд не може прийняти до уваги доводи представника відповідача про те, що на підприємстві склалося скрутне матеріальне становище, тому і не проводилася виплата заробітної плати позивачу, оскільки, це не є підставою для затримки заробітної плати, своїми діями відповідач порушив законні права [PERSON], чим завдав їй моральної шкоди, тому враховуючи характер та обсяг страждань, період заборгованості та її суму, матеріальне становище самого підприємства, суд вважає за необхідне на підставі ст.237-1 КЗпП України стягнути з відповідача на користь позивачки 400 гривень моральної шкоди, відмовивши в решті позовних вимог за необґрунтованістю. Оскільки, справлення і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов?язком роботодавця та працівника, суд визначив зазначену суму моральної шкоди без утримання цього податку й інших обов?язкових платежів. Вирішуючи позов в частині стягнення витрат понесених на правову допомогу в сумі 375 гривень, суд виходив з того, що це питання регулюється Постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27.04.2006 року «Про граничний розмір компенсації витрат, пов?язаних із розглядом цивільних та адміністративних справ і порядок їх компенсації за рахунок держави». Суд враховує, що граничний розмір компенсації витрат не повинен перевищувати суму, що обчислюється, виходячи з того, що стороні на користь якої ухвалено судове рішення, витрати, пов?язані з правовою допомогою не можуть перевищувати 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи представника. З урахуванням часу, витраченого на складання представником позовної заяви, за виконання розрахунку аудитором, враховуючи складність справи, виходячи з принципів об?єктивності, розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Нафтопроммаш»на користь позивача 375 гривень витрат понесених на правову допомогу. На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 54,12 гривень в доход держави. На підставі ст. 81 ЦПК України стягнути з відповідача витрати на інформаційно - технічне забезпечення в розмірі 120 гривень в доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial