Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-01 00:00:00

Позивачі 29 квітня 2009 року звернулися в Київським районний суд міста Полтави з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В поданій до суду позовній заяві посилалися на те, що є власниками квартири [ADDRESS]. Квартири № 87 та № 85, які розташовані на першому поверсі будинку зареєстровані за відповідачем [PERSON] Також вказували, що відповідачами вказані квартири переобладнані в нежитлові. Демонтажні роботи були розпочаті в 2007 році, в квартирі позивачів почалося руйнування несучих стін, перекриття, підлоги, виникли перекоси. Відповідач [PERSON] зобовязався ліквідувати наслідки проведених робіт, склавши гарантійного листа. В результаті дій відповідачів квартира позивачів зазнала значних пошкоджень, знизилася її якість та вартість. Також спричинені моральні страждання. Просили суд стягнути з відповідачів на відшкодування завданої матеріальної шкоди суму, визначену в результаті проведення судової експертизи та по 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь кожного з позивачів. 02 грудня 2010 року позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] уточнили та збільшили розмір своїх позовних вимог. Просили суд стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь кожного по 7186 грн. 33 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та по 25000 грн. кожному на відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник повністю підтримали подані до суду заяви, посилаючись на викладені в них обставини. Просили суд задовольнити збільшені позовні вимоги. Інші позивачі в судове засідання не зявилися, будучи повідомлені судом про час та місце розгляду справи, подавали до суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі. Відповідач [PERSON] та представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнавали в повному обсязі. Вважають, що позивачами не доведено наявність причинного звязку між пошкодженнями, які існують в квартирі позивачів та тими діями, які були вчинені відповідачами по переобладнанню приміщення. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22 жовтня 1997 року власниками квартири [ADDRESS] на праві приватної спільної сумісної власності є [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Крім того, відповідно до договору купівлі-продажу від 25 жовтня 2001 року [PERSON] є також власником 3/10 частин квартири [ADDRESS]. Також встановлено, що [PERSON] 21 лютого 2010 року померла, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 вересня 2010 року [PERSON] в порядку спадкування після її смерті набув право власності на 7/160 частин квартири [ADDRESS], а позивач [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 вересня 2010 року на 21/160 частину квартири. Відповідач [PERSON] є власником квартир № 78 та № 85 в місті Полтаві по вул. Жовтневій, 46. Відповідно до наданого дозволу на проведення будівельних робіт, [PERSON] здійснено переобладнання квартир № 78 та № 85 в магазин непродовольчих товарів, нежитлове приміщення прийнято в експлуатацію. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. В поданій до суду позовній заяві позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] посилаються на те, що пошкодження в квартирі № 87, яка належить їм на праві власності, відбулися у звязку з проведеними відповідачами роботами по переобладнанню приміщенню. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно п. 4 ст. 60 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як в поданій до суду позовній заяві, так і в судовому засіданні позивач та її представник як на підтвердження наявності неправомірних дій відповідачів посилалися на технічний звіт визначення технічного стану конструкцій, проведений Полтавським національним технічним університетом згідно договору, укладеного 05 лютого 2008 року з [PERSON], а також на звіт обстеження технічного тану конструкцій квартири [ADDRESS] згідно листа-замовлення [PERSON] від 28 листопада 2009 року. Як вбачається з вказаних звітів, вони проведені за відсутності відповідачів та без повідомлення їх про проведення такого дослідження, без безпосереднього дослідження перепланованих приміщень першого поверху та за відсутності технічної і проектної документації. Результати обстеження квартири [ADDRESS], які викладені в звітах, не містять жодних обґрунтувань та мотивації щодо наявності причинного звязку між виявленими пошкодженнями та тими роботами, які були проведені відповідачами. Крім того, технічний звіт, проведений в 2008 році, не відповідає фактичним даним, оскільки містить посилання на відсутність будь-якої проектної та виконавчої документації, крім технічних паспортів на квартири. Хоча судом встановлено, що роботи по переобладнанню приміщень квартир № 78 та № 85 проводилися згідно робочого проекту, який пройшов державну експертизу. За таких обставин, враховуючи вимоги ст. ст. 58, 59 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів, технічний звіт визначення технічного стану конструкцій, проведений Полтавським національним технічним університетом згідно договору, укладеного 05 лютого 2008 року з [PERSON] та звіт обстеження технічного тану конструкцій квартири [ADDRESS], проведений згідно листа-замовлення [PERSON] від 28 листопада 2009 року, не можуть бути прийняті судом як належні докази. При цьому будь-які матеріали, які б підтверджували кваліфікацію осіб, які готували звіт, здійснення ними таких робіт в межах наявних у них повноважень, до суду позивачами надані не були. Повідомлення Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю від 11 січня 2008 року щодо заборони на проведення робіт, на яке посилається позивач, жодним чином не дає суду підстави вважати, що виявлені в капітальних стінах в квартирах 2-4 поверхів будинку по вул. Жовтневій, 46 тріщини виникли саме в результаті неправомірних дій відповідачів. Як вбачається з повідомлення, припис на заборону проведення робіт було внесено для зясування причин виникнення деформацій, такий припис згідно з повідомленням Інспекції ДАБК від 21 травня 2008 року вважається таким, що втратив чинність. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновків, що позивачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не надано до суду доказів, які б достовірно підтвердили обставину виникнення пошкоджень в квартирі № 87 в результаті неправомірних дій безпосередньо відповідачів [PERSON] та [PERSON], тому вимоги про відшкодування матеріальної шкоди не підлягають задоволенню. Само по собі здійснення відповідачем [PERSON] перепланування, яке проведено відповідно до дозволів та проектної документації, не знаходиться в причинному звязку з пошкодженнями, які мають місце в квартирі № 87, тому судом не оцінюється як підстава для відшкодування матеріальної шкоди. Гарантійний лист [PERSON] від 10 вересня 2007 року не спростовує висновків суду щодо недоведеності вини відповідачів. Будівельно-технічна експертиза № 109 від 25 вересня 2009 року містить лише висновки щодо розміру майнової шкоди та вартості відновлювального ремонту, який необхідно здійснити для усунення наявних в квартирі № 87 пошкоджень та не містить в собі дослідження причин виникнення таких пошкоджень, оскільки питання не було предметом дослідження судової експертизи. При вирішенні справи суд також приходить до висновку про безпідставність предявлення позовних вимог безпосередньо до відповідача [PERSON] Як встановлено судом, останній не є власником квартир № 78 та № 85, які були переобладнані в нежитлове приміщення, дозволи на переобладнання та роботи по проведенню таких робіт відповідно до встановлених судом обставин проводилися відповідачем [PERSON] Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Будь-які докази, які б достовірно підтвердили факт спричинення шкоди позивачам з вини відповідачів [PERSON] та [PERSON] відсутні, тому суд приходить до висновку, що вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] не підлягають задоволенню в повному обсязі. У звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачами судові витрати не підлягають їм відшкодуванню.

Outcome: dismissed