Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім"єю та поділ спільного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем з червня 2002 року проживали однією сім"єю та вели з ним спільне господарство. 18.05.2005 року вони за спільні кошти шляхом інвестування в будівництво придбали квартиру [ADDRESS] за 316.855 грн. 07 коп., оформивши на її придбання кредит в розмірі 244.078 грн. 36 коп.. Квартира була оформлена на ім"я відповідача. Всі виплати за кредитом вони робили спільно, а з метою погашення частини кредиту вона в травні 2005 року отримала за місцем роботи в СК "Скіф" позику в розмірі 7.000 грн. 13.04.2007 року вони зареєстрували шлюб. Під час шлюбу 05.12.2008 року вони придбали автомобіль КІА, вартістю 105.600 грн., оформивши кредит на суму 75.300 грн. Але в порушення вимог діючого законодавства 09.02.2010 року відповідач без її згоди продав вказаний автомобіль. Враховуючи те, що вони на даний час не мають можливості поділити спільне майно, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд: -встановити факт проживання однією сім"єю з [PERSON] без укладення шлюбу з червня 2002 року; -визнати квартиру [ADDRESS] об"єктом права спільної сумісної власності подружжя; -визнати за нею право власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS]; -визнати за нею право власності на 1\\2 частину коштів, отриманих від продажу автомобіля КІА; -стягнути з відповідача судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що 13.04.2007 року між ним та [PERSON] укладений шлюб. Проте, сімейне життя у них не склалося, у зв"язку з чим він звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. За час їх спільного проживання було придбано квартиру [ADDRESS], вартістю 316.855 грн. 07 коп. Спірна квартира була придбана за Договором про участь у ФФБ від 18.03.2005 року, укладеного між ним та АКБ "Аркада". За внески, зроблені за квартиру, були внесені його особисті кошти за рахунок власних заощаджень, оскільки за цей період ані він ані відповідачка за зустрічним позовом не мали високих доходів. 07.07.2005 року між ним та АКБ "Аркада" був укладений Договір про іпотечний кредит, відповідно до якого їм було надано в кредит грошові кошти в розмірі 244.078 грн. 36 коп. на строк до 01.07.2030 року. В період з 03.09.2005 року по 21.02.2007 року ним було сплачено в рахунок погашення кредиту грошові кошти в розмірі 47.400 грн. 19 коп. Вказана сума була погашена фактично позивачем [PERSON], оскільки [PERSON] на той час не мала заробітку. В подальшому для повного дострокового погашення кредиту за Договором про іпотечний кредит 20.02.2007 року він уклав Договір про надання кредиту з АКІБ "УкрСиббанк", а суму отриманих від Банку коштів було перераховано до АКБ "Аркада" для погашення кредиту за квартиру. Відповідно до останнього Договору кредиту він отримав в кредит 55102, 00 доларів США строком до 20.02.2028 року, а з метою забезпечення виконання зобов"язань між ним та Банком був укладений Договір іпотеки, відповідно до умов якого спірну квартиру передано в іпотеку Банку. За період з 20.02.2007 року по 10.02.2010 року ним було внесено до Банку грошові кошти в розмірі 89.440 грн. 89 коп. в рахунок погашення кредиту, 101.458 грн. 33 коп. в основного боргу, а з 10.02.2010 року (після фактичного припинення шлюбних відносин) особисто ним було внесено до Банку 22.461 грн. 19 коп. відсотків за користування кредитом та 635 грн. 29 коп. основного боргу. Тому вважає, що з урахуванням внесених ним грошових коштів 1\\2 частина коштів, внесений за період з 20.02.2007 року по березень 2010 року, в розмірі 95.449 грн. 62 коп. може бути стягнута з нього в судовому порядку, як частина спільних коштів, а за ним визнано одноособове право власності на спірну квартиру. Що стосується автомобіля КІА, то для його придбання ним було укладено з АТ "Індустріально-Експортний Банк" Кредитний договір на суму 75.300 грн., а також Договір поруки між Банком та [PERSON], як поручителем. Пізніше за згодою [PERSON] вказаний автомобіль був проданий та отримані кошти внесені до Банку для погашення кредиту за вказаний автомобіль. А тому даний автомобіль не може бути внесений до поділу майна. На підставі викладеного він вимушений звернутися до суду з даним зустрічним позовом, в якому просить суд визнати за ним одноособово право власності на квартиру [ADDRESS], стягнути з нього на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 95.449 грн. 62 коп. за 1\\2 частину виплачених грошових коштів для придбання квартири. В судовому засіданні позивачка та її представник доповнили позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі, а саме: -встановити факт проживання [PERSON] однією сім"єю з [PERSON] без укладення шлюбу з червня 2002 року та застосувати до відносин Сторін положення ч. 1 ст. 74 Сімейного Кодексу України, починаючи з 01 січня 2004 року; -визнати квартиру [ADDRESS] об"єктом права спільної сумісної власності подружжя; -визнати за позивачкою право власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS]; -стягнути з [PERSON] на користь позивачки 39.949 грн. 42 коп. в якості компенсації 1\\2 частини вартості автомобіля КІА; -стягнути з [PERSON] на користь позивачки 1\\2 частину доходу, яку отримав відповідач та отримуватиме надалі від участі у ТОВ "Про-Клімат", починаючи з березня 2010 року; -стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати по справі. В задоволенні зустрічних позовних вимог позивачка та її представник просили відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнав, просив відмовити в його задоволенні, зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити, а саме визнати за ним одноособово право власності на квартиру [ADDRESS] та стягнути з нього користь [PERSON] компенсацію в сумі 95.449 грн. 62 коп. за 1\\2 частину виплачених грошових коштів для придбання квартири [ADDRESS]. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала, повністю підтримала зустрічний позов та пояснення відповідача, просила позов задовольнити, визнавши за [PERSON] одноособово право власності на квартиру [ADDRESS], та, стягнувши з нього на користь [PERSON] компенсацію в сумі 95.449 грн. 62 коп. за 1\\2 частину виплачених грошових коштів для придбання квартири. Представник третьої особи АКІБ "УкрСиббанк" в судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в своїй заяві просить розглядати справу у її відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали однією сім"єю без укладення шлюбу з червня 2002 року, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Даний факт знайшов своє підтвердження в судовому засіданні і був доведений наступними доказами: -поясненнями сторін по справі; -копією позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, поданої до Деснянського районного суду м. Києва, де вказано, що вони проживали однією сім"єю з червня 2002 року; -фотокартками, долученими до матеріалів справи, на яких зображені [PERSON], [PERSON] та син [PERSON] [PERSON], з яких вбачається, що протягом тривалого часу сторони проводили разом вільний час, святкували свята, між ними були теплі та близькі стосунки; -витягом з медичної картки [PERSON], де адресою його проживання вказана адреса [PERSON] в м. Харків [ADDRESS], що підтверджує факт проживання [PERSON] в 2002 році разом з [PERSON]; -витягом з медичної картки [PERSON] (сина позивачки), з якого вбачається, що він прибув на дільницю (дитяча поліклініка № 1 Деснянського району м. Києва) з м. Харків; -копіями листів [PERSON] від 17.02.2003 року та [PERSON] від 24.09.2003 року; -довідкою від 21.02.2011 року про те, що [PERSON], [INFO], дійсно навчався в школі № 119 Деснянського району м. Києва в період з 2003 по 2008 роки включно, а також про те, що згідно даних з особистої справи [PERSON] проживав разом з батьками: мамою [PERSON] та батьком [PERSON] спочатку по пр. Маяковського, 14-А, а потім по вул. Драйзера, 5-А в м. Києві; -показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім"єю з червня 2002 року. Також при розгляді справи встановлено, що сторони по справі мали спільний бюджет, на що наголошував і відповідач [PERSON], вказуючи на те, що він фактично утримував [PERSON] та її сина, оскільки вона належного доходу не мала. Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки. Враховуючи вищевикладене, суд вважає встановленим факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім"єю без укладення шлюбу в період з червня 2002 року, а тому дані позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, то судом встановлено наступне. Як вже було встановлено судом, позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали однією сім"єю без укладення шлюбу з червня 2002 року. В подальшому 13.04.2007 року сторони по справі уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.10 т.1). Від шлюбу сторони дітей не мають. В період спільного проживання подружжям була придбана квартира [ADDRESS] шляхом інвестування грошей в будівництво, що підтверджується Договором № 46722 про участь у Фонді фінансування будівництва від 18.03.2005 року (а.с.13-16 т.1). Вказаний Договір був укладений між [PERSON] та АКБ "Аркада". Протягом березня-травня 2005 року [PERSON] були внесені грошові кошти на загальну суму 72.776 грн. 71 коп. В подальшому 07.07.2005 року між [PERSON] та АКБ "Аркада" був укладений Іпотечний договір (а.с.17-22 т.1), відповідно до п. 2.1 якого Банк надає Позичальнику кредитні кошти в сумі 244.078 грн. 36 коп. для інвестування в житлове будівництво згідно Договору про участь у ФФБ від 18.03.2005 року, на строк до 01.07.2030 року. 07.07.2005 року майнові права на квартиру було забезпечено іпотекою відповідно до іпотечного договору. 10.05.2006 року [PERSON] було видано Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.11-12 т.1). В подальшому 20.02.2007 року між [PERSON] та АКІБ "УКрСиббанк" був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 11119436000 (а.с. 80-82 т.1) на суму 55102, 00 доларів США, які в повному обсязі були перераховані до АКБ "Аркада" для погашення кредиту за квартиру. Кредит був отриманий строком до 20.02.2028 року, а також між [PERSON] та Банком був укладений Договір іпотеки нерухомого майна від 22.02.2007 року (а.с.86-88 т.1), відповідно до п. 1.1 якого в іпотеку передано спірну квартиру [ADDRESS] . За період з 20.02.2007 року по 10.02.2010 року за вказаним кредитом було виплачено грошові кошти в рахунок погашення боргу в розмірі 89.440 грн. 89 коп. відсотків за користування кредитом та 101.458 грн. 33 коп. основного боргу, а за період з 10.02.2010 року 22.461 грн. 19 коп. відсотків за користування кредитом та 635 грн. 29 коп. основного боргу. На даний час залишок боргу по кредиту складає 35743, 28 доларів США, що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 90 т.1). В своїх позовних вимогах [PERSON] просить суд визнати спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на 1\\2 частину квартири, а відповідач в зустрічному позові просить суд визнати за ним одноособово право власності на спірну квартиру, зважаючи на те, що квартира перебуває в іпотеці, а тому за позивачкою не може бути визнано право власності на частину квартиру, так як кредит був отриманий саме ним. Згідно із вимогами ст. 74 Сімейного Кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім"єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об"єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об′єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із ст. 70 Сімейного Кодексу України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім′ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім′ї. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" застосування ст. 74 Сімейного Кодексу України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. При розгляді справи встановлено, що на момент придбання спірної квартири сторони по справі в будь-яких інших зареєстрованих шлюбах не перебували, ніяких письмових договорів щодо квартири не укладали. Оскільки спірна квартира [ADDRESS] була придбана сторонами в період їх спільного проживання однією сім"єю, а саме 18.03.2005 року, суд вважає дану квартиру спільною сумісною власністю. Судом не приймаються до уваги посилання відповідача [PERSON] на те, що вплати в рахунок першого внеску та в подальшому з метою погашення кредиту за квартиру він робив за рахунок власник заощаджень, оскільки вони не відповідають дійсності, так як на той період сторони проживали разом вже три роки. А відповідно до вимог ч.2 ст. 61 Сімейного Кодексу України заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, отримані одним з подружжя, є об"єктом права спільної сумісної власності. А з цього можна зробити висновок про те, що всі внески, зроблені сторонами для погашення боргових зобов"язань перед банками стосовно квартири, були зроблені ними за рахунок коштів, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Посилання відповідача [PERSON] про те, що всі договори оформлені на його ім"я, суд сприймає критично, зважаючи на п. 23 вищевказаної Постанови Пленуму, відповідно до якого спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім"я кого із подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Що стосується тверджень відповідача [PERSON] про те, що всі виплати за кредитом до 20.02.2007 року він робив за рахунок власних коштів, то судом вони не приймаються, оскільки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а також не впливають на вирішення спору по суті. Також слід зазначити, що позивачка [PERSON] за період спільного проживання сторін працювала, отримувала дохід, що підтверджується відповідними довідками, а тому вести мову про те, що вона не мала жодного доходу, не можна. Твердження позивачки [PERSON] про те, що її дядько [PERSON] подарував їй грошові кошти в розмірі 12.000 грн. для придбання квартири, суд до уваги не приймає, оскільки вони не були доведені в суді належними доказами. Договір дарування, наданий позивачкою, суд не може прийняти до уваги, як доказ такого дарунку, оскільки він оформлений з порушенням вимог діючого законодавства. Твердження [PERSON] про те, що вона отримувала за місцем роботи позику в розмірі 7.000 грн. для придбання квартири, до уваги судом також не приймаються, оскільки не були підтверджені в судовому засіданні належними доказами. Що стосується позиції Банку щодо заперечень про поділ спірної квартири, то судом встановлено наступне. Відповідно до Довідки про рух коштів за кредитним договором від 21.02.2007 року (а.с.79 т.1) спірна квартира [ADDRESS] була повністю виплачена. 20.02.2007 року відповідач [PERSON] уклав Договір про надання споживчого кредиту з АКІБ "УкрСиббанк", відповідно до п. 1.4 якого кредит надається позичальнику для його особистих потреб (безпосередньо не пов"язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням ним обов"язків найманого працівника), а саме на споживчі потреби. 03.12.2009 року відповідачем [PERSON] з Банком була укладена Додаткова угода № 1 (а.с.1 т.2) до вказаного Договору про надання споживчого кредиту, відповідно до якої Сторони домовилися викласти п. 1.4 в наступній редакції: "Цільове призначенні (мета) кредиту кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме: придбання квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]". Таким чином, Банк, знаючи про те, що [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі, все одно визначає цільове призначення кредиту для придбання квартири. Той факт, що відповідач [PERSON] отримав від заставу квартири споживчий кредит, на даний час жодним чином не впливає на питання права власності на спірну квартиру, а тому посилання відповідача на те, що Банк не дає згоду на поділ боргових зобов"язань, є безпідставними, так як споживчий кредит, отриманий ним на споживчі потреби, жодним чином не впливає на право власності на квартиру, а для з"ясування питання про переведення частини боргу на [PERSON] необхідно подати до Банку відповідну заяву та пакет документів. На даний час немає офіційної відмови або підтвердження щодо переведення частини боргу на позивачку [PERSON]. Також при розгляді справи встановлено, що спірна квартира була придбана сторонами для проживання в ній сім"ї, тобто, в її інтересах, в квартиру в"їхали відразу і сторони по справі, і син позивачки [PERSON], придбавали в квартиру речі, проводили ремонтні роботи. Щодо того, що квартира перебуває в іпотеці, то слід зазначити, що сам факт перебування спірної квартири в іпотеці не може бути перешкодою для визнання її об"єктом спільної сумісної власності та поділу квартири. Крім того, Договір іпотеки не розривається у зв"язку з чим, не ставиться питання про визнання його недійсним. Квартира і далі залишається предметом іпотеки з наявністю усіх відповідних заборон, тобто права третьої особи у даному випадку ніяким чином не порушуються. Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання за позивачкою [PERSON] права власності на 1\\2 частину спірної квартири [ADDRESS], задовольнивши тим самим її позовні вимоги в цій частині. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення на її користь з відповідача 1\\2 частини грошових коштів, отриманих від продажу автомобіля КІА, то судом встановлено наступне. В період зареєстрованого шлюбу сторонами по справі на ім"я відповідача [PERSON] був придбаний автомобіль [NUMBER], 2008 року випуску, за 105.600 грн., що підтверджується Договором поставки від 05.12.2008 року (а.с.93 т.1). Для придбання даного автомобіля [PERSON] з АТ "Індустріально-Експортний Банк" був укладений Договір кредиту від 23.12.2008 року на суму 75.300 грн., а також Договір поруки між Банком та [PERSON] (а.с.32-33 т.1). Відповідно до вимог ст. 60, 61 Сімейного Кодексу України вказаний автомобіль слід вважати спільною сумісною власністю подружжя. Згідно квитанції № 7 від 09.02.2010 року (а.с.210 т.1) відповідач [PERSON] здійснив повне погашення кредиту згідно Кредитного договору від 23.12.2008 року, 09.02.2010 року на загальну суму 41.686 грн. 04 коп. Відповідно до відповіді Управління ДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 10.12.2010 року (а.с.133-134 т.1) автомобіль КІА був знятий з обліку 13.10.2010 року з метою його реалізації. Станом на 13.10.2010 року власником автомобіля був [PERSON] Також 09.02.2010 року відповідач [PERSON] видав довіреність на ім"я [PERSON] та [PERSON] (а.с.53 т.1) на право розпорядження автомобілем КІА. В своїх позовних вимогах [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на її користь 39.949 грн. 42 коп. в якості компенсації 1\\2 частини вартості автомобіля КІА, а відповідач, заперечуючи проти цього, вказує на те, що автомобіль був проданий по довіреності ще в період їх спільного проживання, за отримані кошти в розмірі 80.000 грн. вони погасили кредит за автомобіль, а залишок витратили на сім"ю. Так, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] ([PERSON]В.) пояснив, що він придбав автомобіль КІА 09.02.2010 року у [PERSON] за 80.000 грн., так як в автомобілі були деякі механічні пошкодження. Про отримання грошових коштів [PERSON] написав йому розписку (а.с.247 т.1). Так, відповідно до вказаної розписки, [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 80.000 грн. за продаж автомобіля КІА. Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] (син позивачки) пояснив, що батьки продали автомобіль КІА приблизно 1, 6 року тому, так як потрібно було сплатити кредит, оскільки у [PERSON] були проблеми з роботою. Частину коштів від продажу повинні були внести на погашення кредиту, а на частину коштів вони повинні бути жити. Зазначив, що про продаж автомобіля він дізнався з розмови матері та батька. Відповідно до п. 30 вищевказаної Постанови Пленуму у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти воді іншого з подружжя і не в інтересах сім"ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Як встановлено при розгляді справи, подружжя [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім"єю до березня 2010 року, тобто, спірний автомобіль був переданий в розпорядження [PERSON] та [PERSON], згідно довіреності, саме в цей період (в лютому 2010 року), а кошти, отримані від вказаних осіб, були витрачені в інтересах сім"ї, в тому числі і на погашення кредиту на автомобіль. Твердження позивачки [PERSON] про те, що їй не було відомо про продаж автомобіля і вона не отримувала ніяких коштів від продажу, суд до уваги не має, оскільки вони є безпідставними та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що автомобіль КІА повинен бути виключений із спільного сумісного майна подружжя, що підлягає поділу, оскільки був переданий в розпорядження третім особам в період шлюбу сторін, а тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь 1\\2 частини доходу ТОВ "Про-Клімат" за період з березня 2010 року, то судом встановлено наступне. За період шлюбу відповідач [PERSON] заснував Товариство з обмеженою відповідальністю "Про-Клімат", що підтверджується Статутом Товариства (а.с.183-196 т.1). Відповідно до п. 1.4 Статуту [PERSON] є єдиним учасником вищевказаного Товариства. Згідно із п. 6.3 Статуту для забезпечення діяльності Товариства за рахунок вкладу Учасника формується Статутний капітал Товариства у розмірі 62.000 грн. Пунктом 6.5 Статуту визначено, що [PERSON] вносить 100 % Статутного капіталу, що становить 62.000 грн., у вигляді майна. На момент реєстрації [PERSON] вніс 65 % Статутного капіталу, що складає 40.300 грн., у вигляді майна, що зазначений в переліку. В своєму позові [PERSON] просить суд стягнути з відповідача 1\\2 частину доходу Товариства, посилаючись на те, що засновано Товариство було за рахунок грошей, що були об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 61 Сімейного Кодексу України об"єктом права спільної сумісної власності подружжя є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Пунктом 28 Постанови Пленуму встановлено, що якщо вклад до статутного фонду господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім"ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів. Як пояснив в судовому засіданні відповідач та підтверджується письмовими доказами по справі, рішення про виплату дивідендів ним не приймалося, всі грошові кошти, отримані від діяльності підприємства, направлялися на розвиток Товариства. Крім того, Статутний фонд Товариства був сформований за рахунок обладнання, а не грошових коштів. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині також не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними та необгрунтованими. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання за ним одноособово права власності на спірну квартиру та стягнення з нього компенсації за 1\\2 частину виплачених грошових коштів для придбання квартири, то суд вважає дані вимоги безпідставними та необгрунтованими, зважаючи на викладене вище, а тому в їх задоволенні повинно бути відмовлено. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1.700 грн. та по сплаті інформаційно-технічних послуг в сумі 120 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial