Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-30 00:00:00

Позивачка в березні 2011 року звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання необгрунтованою відмови на виїзд неповнолітньої дитини за кордон, надання дозволу на виїзд. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі до 05 листопада 2009 року. Від шлюбу є неповнолітня донька [PERSON], [INFO]. Вказує на те, що після розірвання шлюбу вона особисто займається вихованням дитини, відповідач активної участі у вихованні дитини не приймає. В даний час вона має змогу поїхати з донькою за кордон на відпочинок, бажає розширити світогляд дитини, показати їй світ, окрім того, донька потребує додаткової профілактики шляхом перебування на морі. Вважає, що така поїздка відповідає інтересам неповнолітньої доньки. Для оформлення проїзних документів дитини потрібна письмова згода батька, проте він відмовляється надати таку згоду. Вважає дану відмову безпідставною, а тому просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце слухання справи. Клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному слуханні справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши докази по справі, суд знаходить, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 150, ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України батьки зобовязані поважати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі до 05 листопада 2009 року. Від шлюбу у них є неповнолітня донька - [PERSON], [INFO], яка проживає біля матері. [PERSON] перебуває на утриманні у позивачки - вона піклується про неї, активно приймає участь у шкільному житті дитини, допомагає у навчанні. Матеріальний стан позивачки надає змогу виїжджати з донькою для відпочинку та оздоровлення за кордон. Відповідач не приймає участі у шкільному житті дитини, навчанням доньки не цікавиться. Наведені обставини підтверджуються рішенням Кіцманського районного суду від 05 листопада 2009 року, свідоцтвом про народження [PERSON] 1-МИ № 042175 від 04 квітня 1997 року, довідкою про склад сімї від 20.05.2011 року, свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії 1-МИ № 038204 від 28 лютого 2011 року, характеристикою [PERSON], довідкою про доходи від підприємницької діяльності від 28 березня 2011 року. Згідно ст. 7 Закону України „Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, п.п. 16, 18 „Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення самостійний виїзд за кордон дітей, які не досягли 18-річного віку, здійснюється за нотаріально засвідченою згодою батьків, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Суд вважає, що відмова [PERSON] у дачі згоди [PERSON] на виїзд неповнолітньої [PERSON] разом з матірю за межі України для оздоровлення не має ніякого правового підґрунття, є безпідставною і такою, що суперечить вимогам ст. 155 СК України, ст.ст. 11, 12 Закону України „Про охорону дитинства, так як предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини і батьківське право не може здійснюватись всупереч цим інтересам. Також його дії протирічать ст.ст. З, 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, у відповідності до якої держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З огляду на викладене, оскільки відповідачем не надано доказів про наявність обставин, що обмежують право виїзду за кордон неповнолітньої [PERSON], враховуючи бажання самої неповнолітньої, адже заслуговує на особливу увагу духовний інтерес дитини, суд приходить до висновку, що слід надати дозвіл [PERSON] на тимчасовий виїзд разом з нею за межі України її доньки [PERSON], [INFO]. Враховуючи наведене, ст.ст. 150, 155 Сімейного кодексу України, ст.ст. 11, 12 Закону України від 26 квітня 2001 року „Про охорону дитинства, п. 2 ст. 4 Закону України від 21 січня 1994 року „Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України, п.п. 16, 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231, ст.ст. З, 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року,

Outcome: approved