Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-19 00:00:00

21.10.2010 року [PERSON] звернулась із вищезазначеним позовом, в якому просила визнати угоди купівлі-продажу 560/1000 частин квартири [ADDRESS] та 44/100 частин цієї ж квартири, зареєстровані на товарній біржі «Одеська універсальна біржа Вітязь» 16.10.1997 року - дійсними. В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що не має можливості як власник розпорядитися майном, оскільки укладені договори не були нотаріально посвідчені, відповідачі від вказаних дій ухиляються. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позов підтримала та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачі в судове засідання не зявились, повідомлені судом про розгляд справи належним чином, надали письмові заяви, в яких позов визнали, обставини укладених угод підтримали. Дослідивши обставини справи та наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до п.4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2004 року він застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності - 1.01.2004 року. Враховуючи, що договори купівлі-продажу були укладені в 1997 році, тобто до набрання чинності новим ЦК, до зазначених правовідносин застосовуються норми ЦК України в редакції 1963 року. В судовому засіданні встановлено, що згідно договорів купівлі-продажу нерухомого майна №№ 97-160 Ц та 97-161 Ц від 16.10.1997 року позивач придбала у відповідачів 560/1000 та 44/100 квартири [ADDRESS]. Як вбачається з пунктів 3 цих договорів квартира належала [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № 6- 7102 від 26.09.1997 року, зареєстрованого КП «ОМБТІтаРОН» 3.10.1997 року, а [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № 6- 4310 від 29.06.1995 року, зареєстрованого КП «ОМБТІтаРОН» 26.07.1995 року. Зазначені договори були відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року зареєстровані на товарній біржі «Одеська універсальна біржа Вітязь», про що в журналі реєстрації договорів по обєктах нерухомості зроблені записи під реєстраційними номерами 97-160 Ц, 97-161 Ц. Нотаріально договори між сторонами посвідчені не були. Відповідно до ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року нотаріальна форма договору купівлі-продажу нерухомого майна є обовязковою. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору з наслідками, передбаченими ч.2 ст. 48 цього Кодексу. Водночас, згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Позивач позбавлена можливості розпорядитися спірним майном, оскільки угоди купівлі-продажу були оформлені з порушенням вимог закону в частині їх нотаріального посвідчення, на час розгляду справи відповідачі від таких дій ухиляються. Поряд з тим, [PERSON] виконала умови угод, передала відповідачам 4.000 грн. та 3.000 у якості плати за майно, вселилась у спірну квартиру, утримує майно. Відповідачі отримали грошові кошти за продаж квартири відповідно до договору, виселились з неї. За вказаних обставин, відповідно до ч. 2 ст. 47, ст.227 ЦК України в редакції 1963 року, угоди купівлі-продажу спірного майна, зареєстровані на товарній біржі «Одеська універсальна біржа Вітязь», за яким відповідачі продали його, а позивач придбала, можуть бути визнані судом дійсним. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність», 07.02.1991 року, який був чинним нам момент укладення зазначених угод громадянин набуває право власності на майно, одержане внаслідок укладення угод, не заборонених законом. При таких обставинах, вимоги позивача про визнання права власності на спірне майно є обгрунтовними.

Outcome: approved