Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на нерухомість. В обґрунтування позову вона вказала, що 04.08.2006 року помер її батько - [PERSON], який за життя склав на її імя заповіт. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається зокрема з частини житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, розміщеного на земельній ділянці по пров. Кірова, 16 в м. Козятині, Вінницької області. Таким чином, відкрилась спадщина на належну покійному частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами із земельною ділянкою. Після смерті батька ніхто, крім неї, спадщини не приймав, майном не розпорядився, про що свідчить відсутність будь яких дій з боку третіх осіб щодо прийняття спадщини. Після смерті батька вона спадщину прийняла шляхом подання відповідної заяви до державної нотаріальної контори, крім того, вона спадкове майно прийняла і фактично розпорядилась ним . На даний час виникла необхідність в узаконенні її права на спадкове майно та отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом. З відповідним зверненням вона звернулась до державної нотаріальної контори. Державний нотаріус листом від 14 липня 2010 року за №286/308/02-14 відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в звязку з тим, що оформлення житлового будинку здійснюється разом з оформленням земельних ділянок, на яких він розміщений, а згідно довідки Козятинської міської ради, земельні ділянки приватизовані в 2005 році на імя відповідачів. Частина будинковолодіння за вищевказаною адресою належала її батькові на підставі договору купівлі-продажу від 12 серпня 2005 року №1803, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] Продавцем по даному договору купівлі-продажу виступав громадянин [PERSON], який в свою чергу відповідно до договору купівлі-продажу від 24.12.2004 року придбав частину будинку у відповідачів. Пунктом 11 договору сторонам було розяснено, зокрема вимоги ст.120 ЗК України, згідно якої до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни цільового призначення. Однак, відповідачі будучи нотаріусом належним чином повідомлені про умови ст. 120 ЗК України в 2005 році закінчили приватизацію земельної ділянки по пров. Кірова, 16 в м. Козятині, Вінницької області та на підставі рішення 22 сесії 4 скликання від 04.03.2005 року №61/05-МР отримали Державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 504425, ЯА№ 322161, ЯА№ 322163, ЯА№ 322160. Відповідачами право власності на земельну ділянку оформлялось в той час коли останні уже не являлись співвласниками частини житлового будинку, однак останні особи не подали відповідну заяву до органів місцевого самоврядування про відмову від приватизації в звязку з відчудженням частини житлового будинку, чим було порушено право власності на земельну ділянку її батька, а в звязку з тим, вона є спадкоємцем усіх прав та обовязків померлого, то вважає, що порушені і її права, а тому, державні акти на земельну ділянку видані на імя відповідачів є незаконними і підлягають скасуванню. В судовому засідання позивачка [PERSON]А зменшила позовні вимоги, виключивши вимогу про визнання за нею права власності на земельні ділянки, які виділялись відповідачам для обслуговування будинку і підтримала всі обставини викладенні в позові. Відповідач - [PERSON] він же представник двох інших відповідачів - [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов визнав і підтвердив обставини викладенні в ньому. Заслухавши сторони, давши оцінку письмовим доказам, суд вважає, що можливо прийняти визнання позову відповідачами, оскільки це не буде порушувати прав сторін та інтересів інших осіб.

Outcome: approved