overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус»» ( на далі співвідповідач ) та [PERSON] ( на далі відповідач) про стягнення заборгованості, в якій позивач просив стягнути з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір. Відповідач своїх зобов`язань не виконав, та утворив заборгованість. Добровільно відповідач погасити заборгованість не бажає. Крім того, між позивачем та співвідповідачем ТОВ «Верус» був укладений договір поруки. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов, в своїх поясненнях спираючись на доводи викладені у позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі. Суд на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Вислухавши доводи представника позивача, дослідивши наявні докази по справі, судом встановлені наступні обставини: Між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до змісту якого позивач надав відповідачу кредит. Позивач виконав свої зобов`язання належним чином, однак відповідач своїх зобов`язань не виконав, утворивши заборгованість. Добровільно відповідач погасити заборгованість не бажає. Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник ) зобов`язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію ( сплатити гроші ), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені письмовими доказами, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню щодо вимог до відповідача. Інші вимоги на переконання суду є необгрунтованими та не доведеними, а тому є такими, що не підлягають задоволенню. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли. Судові витрати підлягають стягненню на користь держави та бюджету міста.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус»» ( на далі співвідповідач ) та [PERSON] ( на далі відповідач ) про стягнення заборгованості, в якій позивач просив стягнути з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір. Відповідач своїх зобов`язань не виконав, та утворив заборгованість. Добровільно відповідач погасити заборгованість не бажає. Крім того, між позивачем та співвідповідачем ТОВ «Верус» був укладений договір поруки. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов, в своїх поясненнях спираючись на доводи викладені у позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі. Суд на підставі ст.225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Вислухавши доводи представника позивача, дослідивши наявні докази по справі, судом встановлені наступні обставини: Між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до змісту якого позивач надав відповідачу кредит. Позивач виконав свої зобов`язання належним чином, однак відповідач своїх зобов`язань не виконав, утворивши заборгованість. Добровільно відповідач погасити заборгованість не бажає. Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник ) зобов`язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію ( сплатити гроші ), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені письмовими доказами, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню щодо вимог до відповідача. Інші вимоги на переконання суду є необгрунтованими та не доведеними, а тому є такими, що не підлягають задоволенню. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли. Судові витрати підлягають стягненню на користь держави та бюджету міста.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулоря до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус»» (на далі співвідповідач) та [PERSON] (на далі відповідач) про стягнення заборгованості, в якій позивач просив стягнути з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір. Відповідач своїх зобов`язань не виконав, та утворив заборгованість. Добровільно відповідач погасити заборгованість не бажає. Крім того, між позивачем та співвідповідачем ТОВ «Верус» був укладений договір поруки. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов, в своїх поясненнях спираючись на доводи викладені у позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі. Суд на підставі ст.225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Вислухавши доводи представника позивача, дослідивши наявні докази по справі, судом встановлені наступні обставини: Між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до змісту якого позивач надав відповідачу кредит. Позивач виконав свої зобов`язання належним чином, однак відповідач своїх зобов`язань не виконав, утворивши заборгованість. Добровільно відповідач погасити заборгованість не бажає. Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник ) зобов`язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію ( сплатити гроші ), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені письмовими доказами, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню щодо вимог до відповідача. Інші вимоги на переконання суду є необгрунтованими та не доведеними, а тому є такими, що не підлягають задоволенню. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли. Судові витрати підлягають стягненню на користь держави та бюджету міста.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В судовому засіданні відповідачка позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що 16 вересня 2009 року в м.Білгород-Дністровському між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] ,\~який в\~цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, площею - 189,89 кв.м.; літ.„а"- веранда; літ.„а 1" - підвал; літ.„а2 " - гараж; літ.„а3"\~-\~навіс;\~літ.„Д"\~-\~сарай; літ. „Є" - навіс; №1 - цистерна; №2 - хвіртка; №3 - ворота; №4 - огорожа; №5 - замощення; І - відмостка; літ.„а4 "\~-\~навіс;\~літ.„д"\~-\~навіс; літ.»Г»- вбиральня. Вказаний житловий будинок належить відповідачці на підставі договору дарування від 24 грудня 1993 року, посвідчений секретарем Бритівської сільської ради, Білгород-Дністровського району, Одеської області, реєстраційний №60. Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона - продавець - передає майно (товар) у власність іншій стороні - покупцю, а покупець приймає і сплачує за нього визначену грошову суму. Сторонами за договором було здійснено повне виконання усіх істотних умов, а саме, відповідачкою передано у власність позивачу майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] , який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, площею - 189, 89 кв.м.; літ.„а" - веранда; літ.„а1 " підвал; літ.-«а2 « - гараж; літ. „а3" - навіс; літ.„Д"\~-\~сарай;\~літ.\~„Є"\~-\~навіс;\~№1- цистерна; №2 - хвіртка; №3 - ворота; №4 - огорожа; №5 - замощення; І -відмостка; літ.„а4"-\~навіс;\~літ.„д"\~-\~навіс;\~літ.„Г"\~-\~вбиральня та позивачем сплачена відповідачці певна домовлена сума грошей. Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч.2 ст.220\~ЦК України,\~якщо сторони\~домовилися щодо усіх істотних\~умов договору,\~що підтверджується\~письмовими доказами,\~і відбулося повне або часткове\~виконання договору,\~але одна\~із сторін\~ухилилася від\~його нотаріального\~посвідчення,\~суд може\~визнати такий \~договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Після укладення\~договору позивач\~повністю прийняв\~у своє\~володіння та користування вказане нерухоме майно. Відповідно до\~ст.334\~ЦК України\~право власності\~у набувача\~майна за договором виникає\~з моменту\~передачі майна.\~Право власності\~на майно\~за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. На підставі\~викладеного і\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, уточнивши який представник в судовому засіданні, просили стягнути на користь ТОВ «МГЗ» з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за комунальні послуги в розмірі 2751,35 грн. В обґрунтування позову представник позивача посилалась на те що, відповідачі проживають у кв. [ADDRESS] та не оплачують комунальні послуги, в наслідок чого станом на 01.05.2010 р. заборгованість складає 2751,35 грн. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, не представили доказів проти задоволення позову, тому суд на підставі ч.4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, за згодою представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає позов обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами по справі був укладений договір на постачання теплової енергії та абонентське обслуговування. Для розрахунків за спожиті послуги абонентам була видана розрахункова книжка, яка знаходиться у відповідачів. Але відповідачі не виконали свої зобов`язання своєчасно, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Маючи заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії станом на 01.05.2010 р. у сумі 2751,35 грн., добровільно погасити борг відповідачі не бажають, чим завдають товариству матеріальної шкоди. Відповідно до ст. 67, 68 Житлового кодексу України на споживачів комунальних послуг, зокрема з теплопостачання покладено обов`язок своєчасної щомісячної сплати зазначених послуг. Судом враховано, що прийнявши зобов`язання, відповідачі його не виконують, у зв`язку з чим відповідно до ст.ст. 509, 510, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання підлягає виконанню в примусовому порядку, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30 грн. та державне мито в розмірі 51грн, в зв`язку з тим, що згідно рішення Миколаївської міської ради від 29.01.2009р. №32/11 позивач звільнений від сплати державного мита при подачі позову. Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи: довідками; виписками (а. с. 3-7,17). При таких\~обставинах суд\~вважає позов\~обґрунтованим і\~таким,\~що підлягає\~задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, уточнивши який представник в судовому засіданні, просили стягнути на користь ТОВ «МГЗ» з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за комунальні послуги в розмірі 1394,39 грн. В обґрунтування позову представник позивача посилалась на те що, відповідачі проживають у кв. [ADDRESS] та не оплачують комунальні послуги, в наслідок чого станом на 01.09.2010 р. заборгованість складає 1394,39 грн. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, не представили доказів проти задоволення позову, тому суд на підставі ч.4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, за згодою представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами по справі був укладений договір на постачання теплової енергії та абонентське обслуговування. Для розрахунків за спожиті послуги абонентам була видана розрахункова книжка, яка знаходиться у відповідачів. Але відповідачі не виконали свої зобов`язання своєчасно, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Маючи заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії станом на 01.09.2010 р. у сумі 1394,39 грн., добровільно погасити борг відповідачі не бажають, чим завдають товариству матеріальної шкоди. Відповідно до ст. 67, 68 Житлового кодексу України на споживачів комунальних послуг, зокрема з теплопостачання покладено обов`язок своєчасної щомісячної сплати зазначених послуг. Судом враховано, що прийнявши зобов`язання, відповідачі його не виконують, у зв`язку з чим відповідно до ст.ст. 509, 510, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання підлягає виконанню в примусовому порядку, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30 грн. та державне мито в розмірі 51грн, в зв`язку з тим, що згідно рішення Миколаївської міської ради від 29.01.2009р. №32/11 позивач звільнений від сплати державного мита при подачі позову. Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи: довідками; виписками (а. с. 3-7,17). При таких обставинах суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-15 00:00:00

У липні 2010 року позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем зареєстрований 08 серпня 1998 року Корабельним райвідділом реєстрації актів громадського стану м.Миколаєва, актовий запис N° 284. В обґрунтування позову позивачка вказувала, що шлюбні відносини із відповідачем припинені, в зв`язку з тим, що подружжя має різні погляди на життя, тому відновлення подружніх відносин, збереження сім`ї неможливо у зв`язку із втратою почуття кохання та взаєморозуміння один до одного, у зв`язку з чим сторони припинили подружні відносини. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із позивачем по справі. Позивач стверджує, що спору щодо утримання, місця проживання та виховання дитини не має, спір щодо спільно нажитого майна відсутній. У судовому засіданні позивачка підтвердила обставини, викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, не представив доказів проти задоволення позову, тому суд на підставі ст. 224 ЦПК України за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу заочно. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 08 серпня 1998 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Корабельним райвідділом реєстрації актів громадського стану м.Миколаєва, актовий запис № 284. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини сторонами припинені з березня 2010 року. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. Крім того, згідно з ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У судовому засіданні позивачка - [PERSON] , висловила своє бажання відновити своє дошлюбне прізвище « [PERSON] ».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-15 00:00:00

В липні 2010 року позивач звернулась до суду із позовною заявою, в якій просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем зареєстрований 21 грудня 2007 року Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиціїї, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 799. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON] [INFO] , яка мешкає разом із позивачем по справі. В обґрунтування позову позивач вказувала, що шлюбні відносини із відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться та відновлення подружніх відносин із збереженням сім`ї неможливо у зв`язку з тим , що вони мають різні погляди на сімейне життя та перестали розуміти один одного, що й привело до втрати почуття кохання. Позивач стверджує, що спору щодо місця проживання та виховання дитини не має, спір щодо спільно нажитого майна відсутній. Ухвалою від 27.09.2010 року про зупинення провадження у справі, подружжю за клопотанням відповідача та зі згоди позивача, було надано строк для примирення тривалістю в три місяця, за вказаний термін сторони по даній справі не примирилися. В судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.І ст.224 ЦПК України. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають в шлюбі з 21 грудня 2007 року, який був зареєстрований Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиціїї, актова запис № 799. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені, спільне господарство вони не ведуть, відновлення подружніх відносин та збереження сім`ї неможливо. У відповідності до ст. 110-112,114 СК України суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Крім того, згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В судовому засіданні позивач - [PERSON] висловила своє бажання надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] ».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-15 00:00:00

У вересні 2010 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 22 лютого 2003 року відділом реєстрації актів громадського стану Корабельного районного управління юстиції м. Миколаєва, актовий запис № 46. В обґрунтування позову позивачка вказувала, що шлюбні відносини із відповідачем припинені, в зв`язку з тим, що подружжя має різні погляди на життя, тому відновлення подружніх відносин, збереження сім`ї неможливо у зв`язку із втратою почуття кохання та взаєморозуміння один до одного, у зв`язку з чим сторони припинили подружні відносини. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - доньку [PERSON] [INFO] , сина [PERSON] [INFO] . Позивач стверджує, що спору щодо утримання, місця проживання та виховання дітей не має, спір щодо спільно нажитого майна відсутній. У судовому засіданні позивачка підтвердила обставини, викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 22 лютого 2003 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану Корабельного районного управління юстиції м. Миколаєва, актовий запис № 46. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - доньку [PERSON] [INFO] , сина [PERSON] [INFO] . Шлюбні відносини сторонами припинені з 2009 року. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. Крім того, згідно з ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У судовому засіданні позивачка - [PERSON] висловила своє бажання надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] ».

Outcome: approved