Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS], як майно, що належить на праві особистої приватної власності, посилаючись на те, що з 01.08.1998р. перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] 04.08.1998р. ним за власні кошти придбана спірна однокімнатна квартира, яка була зареєстрована на його імя та належить праві особистої приватної власності, дана квартира не є результатом спільної трудової діяльності, придбана для задоволення саме його житлових потреб, квартира була знайдена ще до шлюбу, а оформлена після 3 діб подружнього життя і не могла бути наслідком спільно набутого майна. Грошові кошти на придбання квартири отримав від колишньої дружини в порядку добровільного розділу майна подружжя. Відповідачка в спірній квартирі ніколи не була зареєстрована. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги, просили суд задовольнити позов. [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON], в якому просила суд розділити спільне майно, набуте під час шлюбу, виділивши їй спірну квартиру [ADDRESS], газову плиту „Ardo А540 G6WL, кутовий диван, шафу купе, шафу платяний, кухонні меблі (шафи навісні, стіл) на загальну суму 7600грн., [PERSON] в порядку розділу майна подружжя виділити водонагрівач „Electrolux EWH 100 SL, пральну машину Samsung F1015J, холодильник Indesid C138G, кондиціонер Samsung AW-07FA, диван мякий, кухонний куток (мякий), тумбу під телевізор на загальну суму 7600грн., а також стягнути судові витрати. В подальшому під час розгляду справи у суді [PERSON] змінила свої позовні вимоги та просила в порядку розділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на квартиру №70 по вул.Корчагінців в м.Харкові, на водонагрівач „Electrolux EWH 100 SL, пральну машину Samsung FI015J, газову плиту „Ardo А540 G6WL, диван мякий, шафу купе, шафу платяний, кухонні меблі (шафи навісні, стіл), кухонний куток (мякий) та тумбу під телевізор, а також стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію за її частку в праві спільної сумісної власності на майно набуте під час шлюбу в сумі 218498,14грн. Обґрунтовуючи свої вимоги [PERSON] посилалась на те, що з [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах з лютого 1998р., з яким мешкала у його батьків, спірна квартира була придбана для спільного проживання за кошти, які вони запозичили у родичів та знайомих - у батьків [PERSON] - [PERSON] в сумі еквівалентної 2200 доларів США, 1000 доларів США у [PERSON]JL, 100 доларів США у [PERSON], 500 доларів США у сусідки [PERSON] Зараз з [PERSON] шлюб розірваний, в спірній квартирі вона не проживає та не бажає проживати в майбутньому, майном, набутим під час шлюбу не користується. Під час судового розгляду [PERSON] та її представник проти задоволення первісного позову [PERSON] заперечували, вважали його безпідставним, просили задовольнити зустрічний позов. Позивач за первісним позовом [PERSON] частково погодився із запропонованим [PERSON] порядку розділу спільного майна подружжя, просив суд розділити майно з урахуванням її побажань, але заперечував проти поділу спірної квартири, яку вважає особистою приватною власністю, що придбана за власні кошти. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Судом встановлено, що сторони знаходились у зареєстрованому шлюбу з 01.08.1998р. Від шлюбу дітей не має. 04.08.1998р. на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Коссе J1.M., реєстр.№1408, [PERSON] придбана однокімнатна квартира № 70, що знаходиться в м.Харкові по вул.Коргагінців, 6.15, загальною площею 34,2 кв.м., вартістю 10000 грн. Згідно довідки ОЖК „Сфера №135 від 06.05.2007р. за вказаною адресою зареєстрований [PERSON] Подружжям під час шлюбу було придбано наступне майно - водонагрівач „Electrolux EWH 100 SL, 2002р., пральна машина Samsung F1015J, 2003р., газова плита „Ardo А540 G6WL, 2003р., холодильник „Indezit C138G, 2003р., диван мякий, 2004р., шафа купе 2004р., шафа платяна, 2004р., кухонні меблі (шафи навісні, стіл), 2003р., кухонний куток (мякий),2004р., та тумба під телевізор, 2004р.. Вказані обставини сторонами не заперечуються та відповідно до ч.І ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. За клопотанням відповідача [PERSON] у справі призначені судові товарознавча та будівельна експертизи (а.с. 44-45, 49-50). Згідно висновку судової будівельно технічної експертизи №2616/3952 від 19.05.2008р. ринкова вартість спірної квартири склала 293003грн. (а.с. 80) Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №2617 від 03.06.2008р. загальна вартість майна, наданого на дослідження, склала 9587грн. Відповідно до ст.ст. 60, 70 СК України, усе майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, та у разі поділу частки майна є рівними, якщо інше не встановлено договором. Тобто підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності на майно є лише одна обставина: набуття (придбання, виготовлення, спорудження) майна за час шлюбу, крім випадків, встановлених законом або договором. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка за змістом ч.І ст. 57 СК України є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] придбана [PERSON] за час перебування в шлюбі з [PERSON], однак за кошти, отримані в період перебування в попередньому шлюбі з [PERSON]. Даний факт підтверджується письмовими поясненнями [PERSON], яка вказувала на те, що передала [PERSON] в рахунок добровільного розподілу майна подружжя 9000 грн., розпискою від 28.05.1998р. про отримання грошових коштів від імені [PERSON], свідоцтвом про розірвання шлюбу від 28.05.1998р. між [PERSON] та [PERSON], поясненнями свідка [PERSON], який підтвердив, що після розлучення з [PERSON] Т.А., [PERSON] отримав грошову компенсацію, яку витратив на придбання квартири оскільки не був забезпечений житлом. Відповідно до ч.І ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За статтею 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивачкою за зустрічним позовом [PERSON] не доведено в судовому засіданні, що спірна квартира була придбана за позичені кошти, в тому числі у її батьків - [PERSON] та [PERSON] J1.B. Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 25.09.2009р. у справі за позовом представника позивачів [PERSON], [PERSON] - [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення солідарно суми боргу за договором позики в сумі еквівалентної 2200 доларів США, позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] JI.B. суми боргу в сумі 8807грн.48 коп., в частині позовних вимог до [PERSON] відмовлено. Цим судом встановлено, що договірні зобовязання щодо позичання грошових коштів у сумі 2200 доларів США виникли лише між [PERSON] та її батьками, факт позичання [PERSON] грошей не знайшов свого підтвердження. Вказане рішення суду набрало законної сили. Відповідно до ч.З ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, у звязку з цим цей факт не підлягає доказуванню. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] заперечував проти факту запозичання грошей [PERSON] та [PERSON] в розмірі еквівалентної 100 доларам США. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що він для придбання спірної квартири позичив своїй доньці [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в сумі 2200 доларів США. Суд критично ставиться до пояснень свідками, оскільки вони спростовуються рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25.09.2009р. Суд дійшов до висновку про те, що квартира [ADDRESS] не є спільною власністю подружжя, належить [PERSON], й поділу відповідно як спільне майно подружжя не підлягає, у звязку з цим позов позивача [PERSON] має бути задоволений. Суд вважає необгрунтованим посилання [PERSON] на ст.365 ЦК України, оскільки це виходить за межі правового обґрунтування позову, остання не порушувала питання про припинення права [PERSON] на частку в спільному майні, а також у звязку з тим, що ввважає доведеним позовні вимоги [PERSON] Також судом у судовому засіданні встановлено, що під час шлюбу подружжям придбано майно - водонагрівач „Electrolux EWH 100 SL, 2002р., пральна машина Samsung F1015J, 2003р., газова плита „Ardo А540 G6WL, 2003р., холодильник „Indezit C138G, 2003р., диван мякий, 2004р., шафа купе 2004р., шафа платяна, 2004р., кухонні меблі (шафи навісні, стіл), 2003р., кухонний куток (мякий),2004р., та тумба під телевізор, 2004р., що не заперечувалось сторонами. Суд вважає, що вище перелічене майно є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки, сторони не дійшли згоди щодо отримання компенсації, суд вважає за можливим визнати право власності за кожним по х/і на вказане майно. За ст.71 СК України та п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ на право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя присудження судом одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ допускається за його згодою за умови попереднього внесення другим подружжям відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати на таких підставах, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, але таких дій з боку [PERSON] вчинено не було. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, а межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, приймаючи таке рішення суд не вийшов за межі позовних вимог, оскільки предметом спору є вище перелічене майно, яке сторони просили поділити в порядку розділу майна подружжя.

Outcome: partial