Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності, посилаючись на наступні обставини, що вона являється власником квартири [ADDRESS]. Квартира отримана в порядку спадкування, право на що нею здійснено у 2003 році. Квартира була 2-кімнатною, загальною площею 48,7 м2, житловою площею 28,5 м2. В квартирі [ADDRESS] [PERSON], яка станом на теперішній час являється померлою. 05 травня 2004 року між нею та нині померлою [PERSON] укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу кімнати під номером «2» площею 10,8 кв.м., яка знаходилася в 3-кімнатній квартирі під № 6 на другому поверсі двоповерхового будинку № 15 по вул. Ігнатьєва в м. Кривому Розі за яким [PERSON] продала їй, а вона купила вказану кімнату. Після укладання Договору купівлі-продажу кімнати на підставі технічного висновку ТОВ «Дарина» в 2004 році було проведено перепланування належних їй та [PERSON] квартир: продана кімната приєднана до належної їй квартири [ADDRESS], для чого здійснено двірний пройом в стіні, а в квартирі померлої в липні 2004 року [PERSON] закладено дверний проріз. Здійснивши перепланування квартир, вона звернулась до УЖКГ м. Кривого Рогу, і наказом № 50 від 28.01.2005 року та наказом № 42 від 03.02.2005 року УЖКГ м. Кривого Рогу затвердило Акт на перепланування квартири [ADDRESS] та Акт на перепланування квартири [ADDRESS]. На підставі вказаних Наказів № 50 від 28.01.2005 року та № 53 від 03.02.2005 року документи на переплановані квартири нею здані до КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» для внесення змін в інвентарні справи, після чого їй видані нові технічні паспорти на наші квартири і в цих паспортах були вказані зміни в плануванні та кількості кімнат в квартирах. Отримавши документи на квартири, вона вирішила, що переоформлення документів закінчено. Однак за даними інвентаризації від 28.10.2009 року квартира, що знаходиться за адресою м.ю Кривий Ріг, [ADDRESS] - є двокімнатною, загальною площею 48,8 кв.м, житловою площею 28,7 кв.м.. Оформлюючи спадщину після смерті [PERSON] та звернення в нотаріат для отримання свідоцтва про право на спадщину, зясувалося, що КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», внісши зміни в технічні документи на квартири, за нею та [PERSON] не зареєстрували право власності на переплановані квартири, оскільки в подальшому ними не проведено необхідну процедуру з замовленням перереєстрації прав власності. Саме через це виявилась відсутньою реєстрація за нею право власності на її переплановану квартиру. Оскільки на час укладання договору купівлі-продажу кімнати та проведення подальшого перепланування квартир вона не виконала в повній мірі порядок реєстрації прав власності, передбачений «Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого Наказом МЮ України від 07.02.2002 р. за № 7/5 вона не може вважатись власником перепланованої квартири, хоча перепланування виконано законно і наявний Акт про введення житла в експлуатацію після проведення перепланування. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд вимоги позову задовольнити. Представник відповідач у судовому засіданні вимоги позову не визнала. Вислухав представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, якими сторони обґрунтовували вимоги та заперечення, суд рахує, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. У судовому засіданні встановлено наступні факти та дано їм належну правову оцінку. Позивач являється власником квартири [ADDRESS], що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 27068695 від 19.08.2010 року. Відповідно до договору купівлі-продажу від 05 травня 2004 року позивач придбала у [PERSON] кімнату під номером «2» площею 10,8 кв.м., квартири [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу від 05.05.2004 року посвідчено нотаріально. Після укладання Договору купівлі-продажу кімнати на підставі технічного висновку ТОВ «Дарина» в 2004 році було проведено перепланування належних позивачу та [PERSON] квартир: продана кімната приєднана до належної позивачу квартири [ADDRESS], для чого здійснено двірний пройом в стіні, а в квартирі [PERSON] закладено дверний проріз. Здійснивши перепланування квартир, позивач звернулась до УЖКГ м. Кривого Рогу з вимогою введення в експлуатацію. Наказом № 50 від 28.01.2005 року та наказом № 42 від 03.02.2005 року УЖКГ м. Кривого Рогу затвердило Акт на перепланування квартири [ADDRESS] та Акт на перепланування квартири [ADDRESS]. 31 січня 2005 року видано акт комісії про введення в експлуатацію обєкта після перепланування. На підставі вказаних Наказів № 50 від 28.01.2005 року та № 53 від 03.02.2005 року документи на переплановані квартири здані до КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» для внесення змін в інвентарні справи, після чого їй видані нові технічні паспорти на наші квартири і в цих паспортах були вказані зміни в плануванні та кількості кімнат в квартирах. Позивач здійснюючи цивільні права, зокрема, оформлюючи спадщину після смерті [PERSON] та звернення в нотаріат для отримання свідоцтва про право на спадщину, зясувала, що КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», внісши зміни в технічні документи на квартири, за позивачем та [PERSON] не зареєстрували право власності на переплановані квартири, оскільки в подальшому ними не проведено необхідну процедуру з замовленням перереєстрації прав власності. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності, яке набувається у визначеному законом порядку, є непорушним. У відповідності до ст. 16 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права, зокрема шляхом визнання права. Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 1 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, що передбачає свободу в наданні суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві посилання позивача є обґрунтованими, та відповідно такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved