Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-10 00:00:00

19.11.2008р. [PERSON] і [PERSON] в особі свого законного представника - матері [PERSON] - звернулися до суду з позовом до Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради і [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що 23.04.1988р. між [PERSON] і [PERSON] був укладений шлюб, від якого народилися діти [PERSON], 03.12.1988р. і [PERSON], 02.08.1992р.н. 12.09.1993р. на їх сімю з врахуванням дітей було надано двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Як вказали позивачі, з цього часу вони зареєструвалися та проживали в зазначеній квартирі. Згодом [PERSON] разом із дітьми знялася з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою, але усі вони продовжували там постійно проживати, між тим 14.05.2003р. [PERSON] приватизував спірну квартиру на своє імя. На думку позивачів, вказане порушує їх право на приватизацію спірної квартири, в якій вони постійно проживають з 1993 року. Посилаючись на викладені обставини, вважаючи, що строк позовної давності ними не порушений, оскільки на момент приватизації вони були неповнолітніми, позивачі просили визнати недійсними розпорядження органу приватизації державного житлового фонду Миколаївської міської ради від 14 травня 2003 року про приватизацію [PERSON] квартири № 202 по пр..Леніна, 267, у м.Миколаєві та свідоцтво про право власності на дану квартиру. У судовому засіданні [PERSON] і [PERSON], який 02.08.2010р. досяг повноліття, та їх представник - адвокат [PERSON] - підтримали викладені вимоги. Представник Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради - [PERSON], яка також є представником Миколаївської міської ради - позов не визнала, вважаючи, що при приватизації спірної квартири орган приватизації діяв відповідно до вимог діючого законодавства. [PERSON] до суду не зявився, від нього надійшла нотаріально посвідчена заява, згідно якої позов він повністю визнає та просить розглянути справу у його відсутність. Представник третьої особи - Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» - [PERSON] - вважав позов таким, що не підлягає задоволенню. Заслухавши пояснення осіб, що приймали участь у справі, вислухавши свідків та думку адвоката, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ордеру № 869 від 12.08.1993р. [PERSON], його дружині - [PERSON], і їх дітям [PERSON], 03.12.1988р., і [PERSON], 02.08.1992р.н., було надано двокімнатну квартиру [ADDRESS], житловою площею 30,7 кв.м. (а.с.5). З цього часу сімя [PERSON] вселилася в дану квартири і постійно там проживала. Згідно довідки ЖЕК № 7 ЖКП «Південь» № 767 від 12.02.2009р. [PERSON] була виписана зі спірної квартири разом із неповнолітніми дітьми, оскільки, на думку даного житлового органу, місцем проживання неповнолітніх повинно бути місце проживання матері, (а.с.30). Як випливає з пояснень позивачів та матеріалів справи виписка [PERSON] зі спірної квартири була повязана з наміром сімї побудувати будинок у Великій Коренихі за адресою: вул.Ясна Поляна, 30-6. Між тим судом встановлено, що ні [PERSON], ні її діти за вказаною адресою ніколи не проживали, будинок і дотепер недобудований, що підтверджується довідкою Адміністрації Заводського району м.Миколаєва № 369 16.02.2009р. та [PERSON] обстеження домоволодіння від 16.02.2009р. (а.с.24,27-28). Відповідно до заяви [PERSON] та наданої ним Довідки про склад сімї наймача квартири [ADDRESS], від 10.04.2003р. Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду 14.05.2003р. було видане розпорядження № 1351-р про передачу в приватну власність [PERSON] вказаної квартири та видане йому відповідне Свідоцтво про право власності на житло (а.с. 43-45). Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що як на момент приватизації спірної квартири, так і до теперішнього часу місцем постійного проживання позивачів була квартира [ADDRESS], де вони постійно проживали з 1993 року разом із своїми батьками. Після розірвання шлюбу із [PERSON] у 2006 році відповідач [PERSON] виселився із спірно: квартири, а його колишня дружина та діти залишилися там проживати. Вказані обставини підтверджуються довідками Міської дитячої поліклініки № 1 від 19.12.2008р. і 12.02.2009р. про те, що позивачі перебували у них на обліку в період з вересня 1993р. по грудень 2006р. ([PERSON]) та по теперішній час ([PERSON]) за адресою: [ADDRESS]; довідками ЗОШ № 53 № 48 від 12.02.2009р., № 123 від 09.07.2008р. і № 145 від 21.05.2009р. про навчання позивачки в період з 01.09.1995р. по 23.06.2005р. і позивача в період 1999-2007р.р. та про їх проживання за адресою: [INFO]; фотокопією класного журналу ЗОШ № 53 за 2004 навчальний рік розділу «Загальні відомості про учнів»; [PERSON] про постійне проживання позивачів разом з матірю у спірній квартирі з жовтня 1993р. по теперішній час, затверджений 19.02.2009р. начальником ЖЕК № 7 ЖКП «Південь» (а.с.16, 29, 31, 32, 67, 68-71, 217). Також викладені факти підтверджуються показаннями свідків [PERSON]П„ [PERSON] На теперішній час позивачі та їх мати знову є зареєстрованими у спірній квартирі що підтверджується довідкою ЖЕК № 7 ЖКП «Південь» № 1426 від 22.04.2010р. (а.с. 219). З довідки КП ММБТІ № 1849 від 26.06.2008р. вбачається, що ані за позивачами, ані за [PERSON] нерухомого майна на праві власності не зареєстровано (а.с.66). Відповідно до ст.1, ч.1 ст.5, ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі (будинку) разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир (будинків) шляхом передачі їм цих квартир (будинків) у спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї на підставі рішення відповідного органу приватизації. Виходячи з аналізу змісту вищевказаного Закону у поєднанні з нормами ст.ст.1, 6, 9, 61 ЖК України, ст.29 ЦК України місцем постійного проживання особи є житлове приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст.64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності (у випадках, передбачених ст.71 ЖК України), а відтак і право на приватизацію разом із іншими членами сімї. На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що приватизація вказаної квартири без участі позивачів не відповідає вимогам закону і порушує права позивачів. Суд вважає обґрунтованими доводи позивачів про те, що строк позовної давності ними не порушений, оскільки на момент приватизації вони були неповнолітніми і про приватизацію квартири їх батьком вони дізналися тільки 26.05.2008р. - при складанні державним виконавцем Акту опису і арешту спірної квартири. Крім того, заяв про застосування строків позовної давності від відповідачів не надходило. За таких обставин суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved