Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-14 00:00:00

В березні 2011 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої злочином. В позовній заяві зазначено, що 13 листопада 2010 року в с. Дорошівка Вознесенського району Миколаївської області, відповідач [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, на фунті раптово виниклих неприязних відносин, спричинив позивачці [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді посттравматичного вивиху чотирьох зубів на верхній щелепі з послідуючим їх видаленням, забій верхньої губи, струс головного мозку, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою стійкої втрати працездатності менш ніж на одну третину, а саме на десять відсотків. Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 лютого 2011 року відповідач [PERSON] був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України. Посилаючись на те, що через неправомірні дії відповідача, позивачка зазначала моральних страждань, що виразилися у фізичному болю, нервових стражданнях, порушенні нормального ритму життя внаслідок знаходження на лікуванні, відсутністю будь-яких намагань щодо добровільного відшкодування в повному обсязі завданої шкоди зі сторони її заподіювана, [PERSON] просила позов задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] на її користь 5 000 (пять тисяч) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Також, просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі до складу яких увійшли витрати на правову допомогу в розмірі 300 (триста) грн. 00 коп. В судовому засіданні позивачка [PERSON] посилаючись на те, що вирок суду в частині стягнення матеріальних збитків відповідачем не виконано в повному обсязі, а також через неправомірні дії останнього вона зазначала душевних страждань, просила позов задовольнити. При цьому, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на його безпідставність. Також, при вирішенні справи просив врахувати його тяжке матеріальне становище. Дослідивши та оцінивши матеріали цивільної справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, з матеріалів справи судом встановлено, що 13 листопада 2010 року в с. Дорошівка Вознесенського району Миколаївської області, відповідач [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного спяніння, на фунті раптово виниклих неприязних відносин, спричинив позивачці [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді посттравматичного вивиху чотирьох зубів на верхній щелепі з послідуючим їх видаленням, забій верхньої губи, струс головного мозку, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою стійкої втрати працездатності менш ніж на одну третину, а саме на десять відсотків. Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 лютого 2011 року (що набрав законної сили) відповідач [PERSON] був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та йому призначено покарання. Крім того, судом було вирішено питання щодо відшкодування заподіяних позивачці матеріальних збитків в сумі 783 (сімсот вісімдесят три) грн. 00 коп. Вказані обставини не заперечувалися сторонами в судовому засіданні, а також повністю підтверджуються матеріалами цивільної справи та матеріалами кримінальної справи за №1-85/2011. Виходячи з положень ст.ст.3,4 ЦПК України, ст.ст.28,49,50 КПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. за №4 (з послідуючими змінами та доповненнями) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, особа, якій злочином заподіяно матеріальну та моральну шкоду, має право предявити позов про відшкодування завданої шкоди у кримінальному процесі або в порядку цивільного судочинства. Оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди не були заявлені потерпілою [PERSON] під час розгляду вищевказаної кримінальної справи, суд вважає, що остання має право на звернення з даним позовом до суду в порядку цивільного судочинства. При цьому, відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок суду в кримінальній справі, що набрав законної сили, є обовязковим для суду, що розглядає справу щодо цивільно - правових наслідків дій особи. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. за №4 (з послідуючими змінами та доповненнями) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За такого, відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України підлягає відшкодуванню компенсація моральної (немайнової) шкоди, завдана позивачці неправомірними діями відповідача, яка полягає у заподіянні позивачці фізичного болю та душевних страждань, які остання зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої (ст. 23 ЦК України). Разом з тим, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Оскільки, визначення розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди є елементом цивільно - правового спору, що також вирішується судом, то, враховуючи положення, передбачені ст.60 ЦПК України, право позивача на звернення до суду супроводжується обовязком останнього довести ті обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог. Ст.212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Так, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження та не заперечувався сторонами той факт, що внаслідок злочину позивачці була завдана моральна шкода, яка полягає у фізичному болю внаслідок ушкодження здоров'я, повязаних з цим душевних стражданнях, порушенням нормального ритму життя внаслідок тривалого лікування. Отже, визначаючи розмір компенсації моральної (немайнової) шкоди, яка полягала в у фізичному болю та душевних стражданнях, що зазнала позивачка у звязку з протиправною поведінкою відповідача, відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. за №4 (з послідуючими змінами та доповненнями) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд приймає до уваги характер та обсяг душевних страждань, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках та обставини заподіяння шкоди, та приходить до висновку, що на користь позивачки, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, підлягає стягненню грошовий еквівалент компенсації заподіяної їй моральної (немайнової) шкоди в розмірі 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп. При цьому, при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд не приймає до уваги посилання відповідача на тяжке матеріальне становище, оскільки це суперечить вимогам ч.4 от. 1193 ЦК України. За правилами от.15 ЦК України, суд захищає порушені, невизнанні чи оспорювані права. Виходячи з наведених обставин та вказаних положень закону, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої злочином є обґрунтованими, тому підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд виходить з того, що позивачкою не надано до суду письмових доказів на підтвердження понесення таких витрат, тому в частині стягнення вказаних судових витрат необхідно відмовити. В силу от. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 08 (вісім) грн. 50 коп. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 37 (тридцять сім) грн.00 коп.

Outcome: partial