Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-20 00:00:00

У листопаді 2010 року [PERSON] звернулася до суду з названим позовом, в якому просить встановити факт прийняття нею спадщини, що відкрилася внаслідок смерті її матері [PERSON], померлої 14 липня 2002 року та визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Франка, 8 в смт. Велика Димерка Броварського району Київської області. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 14 липня 2002 року після смерті матері [PERSON] відкрилася спадщина на належне матері майно. Все своє майно мати заповіла їй, позивачці, про що свідчить заповіт, складений 03 грудня 2001 року за реєстровим номером 5516. Спадкоємцями першої черги за законом відповідно до ст. 529 ЦК України 1963 року, що був чинним на момент смерті [PERSON], були її чоловік [PERSON] та діти - позивач [PERSON] і відповідачі [PERSON], [PERSON] Далі зазначила, що на момент смерті матері, батько [PERSON] та брат [PERSON] були непрацездатними, згідно ст. 535 ЦК України мали право на обовязкову частку у спадщині, але з заявою про прийняття спадщини, що відкрилася внаслідок смерті [PERSON] до нотаріальної контори не зверталися, оскільки були згодні з заповітом, складеним на користь позивачки. Позивачка також після смерті матері до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталася, але фактично вступила у володіння спадковим майном забрала з будинку батьків ощадну книжку [PERSON] на вклад в ощадкасі №5400/01 смт. В.Димерка та вовняні доріжки (килимки) з українським орнаментом. Вказала, що до складу спадкового майна також входить 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по вул. Франка, 8 в смт. В.Димерка, який батьки збудували у зареєстрованому шлюбі. 22 серпня 2008 року помер батько позивачки та відповідачів - [PERSON] 26 листопада 2008 року позивачка звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері згідно заповіту, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що право власності на житловий будинок не було зареєстроване в органах БТІ ні за батьком, ні за матірю. У судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали. Надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просили встановити факт прийняття [PERSON] спадщини, що відкрилася внаслідок смерті матері [PERSON] та визнати за позивачкою в порядку спадкування за заповітом право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Франка, 8 в смт. Велика Димерка. Представник позивача зазначила, що у встановлений законом шестимісячний строк [PERSON] вчинила дії, що свідчать про прийняття нею спадщини згідно заповіту, забравши належну матері ощадну книжку і вовняні килимки, які зберігалися у будинку батьків у материній шафі, а також обробляла город, доглядала за будинком і подвірям з моменту смерті матері і продовжує це робити безперервно протягом вісьми з половиною років після смерті матері. Свою половину городу вона обробляє окремо від відповідача, оскільки город вони поділили. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував. Зазначив, що мати [PERSON] померла у 2002 році, а позивачка звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у 2008 році, тому вважає, що вона пропустила встановлений законом трирічний строк для захисту свого права, і з цих підстав їй має бути відмовлено у задоволенні позову. Послався на те, що дії [PERSON] щодо зберігання ощадної книжки не можуть свідчити про прийняття спадщини, оскільки вона фактично не отримала права власності на грошовий вклад у відділенні Ощадбанку, а тому наявність у неї ощадної книжки не є юридично значущою дією. Килимки, що знаходились у будинку, належали батькам на праві спільної сумісної власності, і вона їх вкрала, не погоджуючи цього ні з батьком, ні з ним. Вважає, що оскільки на момент смерті матері батьки проживали у будинку вдвох, все належне матері майно перейшло до батька [PERSON] Батько 17 вересня 2002 року зробив заповіт на нього, тому після смерті батька він подав до Броварської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заперечуючи проти задоволення позову, вказав, що хоча він і зареєстрований в [INFO], але фактично проживає у спадковому будинку разом з сином, оскільки його квартира недостатня для проживання сімї. У них з позивачкою постійно виникають сварки з приводу користування будинком, йому не подобається, що вона та члени її сімї з весни по осінь хазяйнують у садибі, смітять, тому вважає, що у будинку може бути тільки один господар. Якщо позов [PERSON] буде задоволено, це створить для нього великі незручності - він пенсіонер, і коштів на обладнання іншого виходу та переробку системи опалення і електропостачання у нього нема. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Пояснив, що його його батько [PERSON] і вся родина знала про існування заповіту, і [PERSON] вважає, що житловий будинок має належати позивачці та відповідачу у рівних частинах, бо це була воля їхніх батьків. Третя особа по справі Великодимерська селищна рада у судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Вислухавши пояснення позивача сторін та їх представників, свідків з боку позивачки і відповідача [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 14 липня 2002 року у смт. Велика Димерка Броварського району Київської області померла [PERSON], що посвідчується свідоцтвом про смерть виданим виконкомом Великодимерської селищної ради 15 липня 2002 року. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були її чоловік [PERSON], сини [PERSON] і [PERSON] та донька [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]). Відповідно до ч.1 і ч.2 ст. 524 ЦК України 1963 року, що був чинним на момент її смерті, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, і спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося [PERSON]Г згідно заповіту від 03 грудня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу [PERSON] і зареєстрованого в реєстрі за № 5516, заповіла своїй доньці [PERSON] За змістом ст. 549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, і зазначені дії буди вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №1168, відкритої за заявою [PERSON] 26 листопада 2008 року Броварською районною державною нотаріальною конторою до майна [PERSON], померлої 14 липня 2002 року, з заявами про прийняття спадщини, яка відкрилася внаслідок її смерті, жоден із спадкоємців за законом у шестимісячний строк не звертався, в тому числі і її чоловік [PERSON], який мав право на обовязкову частку у спадщині згідно ст. 535 ЦК України 1963р. і помер 22 серпня 2008 року, не скориставшись своїм правом на спадкування обовязкової частки у спадщині після смерті свої дружини. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] у встановлений законом термін вчинила дії, що свідчать про прийняття нею спадщини згідно заповіту після смерті матері [PERSON] Вказаний висновок судом зроблено на підставі наявності у позивачки ощадної книжки, належної [PERSON], відкритої в Ощадній касі №5400/01 у смт. В.Димерка, рахунок №Д.03, яку позивачка після смерті матері забрала з будинку, показів свідків з боку позивачки [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON], сестра чоловіка позивачки, пояснила суду, що після смерті матері [PERSON] забрала собі з батьківської хати ощадну книжку та вовняні килимки, оскільки всім у сімї було відомо, що мати зробила на неї заповіт. Також свідок повідомила суд, що з дня смерті матері позивачка опікувалася будинком і садибою, завжди саджає там город і обробляє його, в тому числі і влітку та восени після смерті матері. Свідок [PERSON] повідомила, що вона є донькою відповідача [PERSON], а позивачка та інший відповідач [PERSON] її рідні тітка і дядько. Вказала, що [PERSON] спадщину прийняла не тільки тим, що у неї є ощадна книжка, але і тим, що вона після смерті бабусі опікувалася і опікується садибою, постійно працювала на подвірї, в хаті, на городі, займалася ремонтом, в чому вона, свідок, їй допомагала. Суд критично оцінює пояснення відповідача [PERSON] щодо того, що [PERSON] вкрала ощадну книжку і вовняні доріжки (килимки), оскільки будь-яких доказів, що покійний батько [PERSON] або сам відповідач зверталися з цього приводу з заявами до органів внутрішніх справ або до селищної ради відповідач не надав. Крім того, суд приймає до уваги, що відповідач не заперечуючи факту постійного користування позивачкою будинком і надвірниими будівлями з моменту смерті матері, оскільки вона щорічно обробляє половину городу, заперечує її право на спадкування частини житлового будинку з тих підстав, що у будинку має бути один господар. Суд не приймає до уваги пояснення свідка з боку відповідача [PERSON] - [PERSON], який повідомив суду, що він бував у спірному будинку, але ніколи там не бачив позивачки, оскільки судом зясовано, що свідок не знає імені матері позивачки та відповідача, не знає не тільки позивачку, яка мешкає в м. Бровари, але і представника відповідача [PERSON] та свідка [PERSON], які є мешканцями смт. В.Димерка і близькими родичами позивачки та відповідача [PERSON] Свідки з боку відповідача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] повідомили суду, що вони проживають на сусідніх вулицях, і іноді бували у відповідача вдома, в тому числі і за життя його батька. Їм достовірно відомо, що [PERSON] доглядав за батьком. З позивачкою вони знайомі, але в будинку по вул. Франка її не бачили, і чи обробляє вона город - не знають. Згідно акту депутата Броварської селищної ради [PERSON] від 26.01.20011р. [PERSON] доглядав за батьком [PERSON] і вів з ним спільне господарство. Суд не вважає, що позивачка пропустила встановлений законом трирічний строк звернення до суду за захистом свого права на спадщину з таких підстав: статтею 549 ЦК України 1963 року передбачено: визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він зокрема вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Разом з тим, граничний термін звернення за оформленням права на спадщину законом не передбачений як встановлено ст. 561 ЦК України 1963 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. До складу спадкового майна, на яке відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON] входить 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в смт. Велика Димерка Броварського району Київської області по вул. Франка, 8. Як, вбачається з довідки Великодимерської селищної ради від 17 грудня 2008 року №443 за підписом селищного голови, згідно погосподарських документів селищної ради житловий будинок по вул. Франка, 8 раніше мав номер «6», і був збудований подружжям [PERSON] та [PERSON] у 1956 році, станом на 2002 рік у будинку проживали [PERSON], [INFO] глава сімї, [PERSON], [INFO] дружина. Згідно будівельного паспорту, виконавий комітет Броварської районної Ради депутатів трудящих 29 вересня 1971 року видав [PERSON] свідоцтво на перебудову садиби в с.В.Димерка по вул. Франка,6 на підставі рішення виконкому Броварської районної ради від 13 вересня 1971 року №442. За життя [PERSON] своє право власності на перебудований будинок не зареєстрував. Згідно технічного паспорту, виготовленого Комунальним підприємством Київської обласної ради «Броварське міжміське бюро технічної інвентаризації» 30.03.2010 року, по вул. Івана Франка, 8 в смт. Велика Димерка, власник будинку [PERSON], знаходиться житловий будинок з надвірними будівлями: сарай, погріб, вбиральня, колодязь, огорожа. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 лютого 1947 року по день смерті [PERSON] Оскільки будинок було збудовано і перебудовано у шлюбі, він відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України був спільною сумісною власністю подружжя [PERSON], і частки чоловіка і дружини у праві власності на будинок з надвірними будівлями були рівними, тобто кожному належало по 1/2 частині. Аналізуючи у сукупності всі наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] доведені, і позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved