Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 17 листопада 2007 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 20.000 доларів США, а [PERSON] зобов'язався ці гроші повернути [PERSON] до 31 грудня 2007 року, що підтверджується розпискою. Оскільки відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов'язань щодо повернення коштів, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі 20.000 доларів США, що по курсу Національного Банку України станом на 15 грудня 2010 року еквівалентно 159.262 гривні. У судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини, які викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки відповідач суд не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався. За наявністю умов, передбачених частиною першою ст. 224 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає можливим допустити заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. На підставі ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У судовому засіданні встановлено, що 17 листопада 2007 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 20.000 доларів США, а [PERSON] зобов'язався ці гроші повернути [PERSON] до 31 грудня 2007 року, що підтверджується розпискою ( а. с. 4). Свої зобов'язання щодо повернення грошових коштів відповідач не виконав та будь-які грошові суми у рахунок повернення боргу позивачу не повернув. В силу ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оцінивши встановлені по справі обставини у їх сукупності, суд вважає, у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов'язань, загальна грошова сума яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 159.294 гривні, виходячи з наступного розрахунку: 1.) 1 долар США = 7,9631 ( по курсу Національного Банку України станом на 06 квітня 2011 року) ; 2.) (20.000 помножити на 7,9647 = 159.294) 159.294 гривні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з розглядом справи позивач витратив власні грошові кошти на оплату позовної заяви судовим збором у розмірі 1.593 гривні ( а. с. 13) та на оплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 гривень ( а. с. 1), а всього (1.593 + 120 =1.713 ) 1713 гривень, які суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача. З урахуванням вищевказаного, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути грошові кошти у розмірі 161.007 гривень, виходячи з наступного розрахунку: ( 159.294 + 1.713 = 161.007).

Outcome: approved