Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в якому просить суд: визнати в спільному сумісному майні квартирі [ADDRESS] її частку в розмірі ј частини і визначити за нею право власності на ј частину зазначеної квартири; встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши позивачці в користування кімнату № 8 площею 9,4 кв.м., а відповідачам кімнату № 7 площею 11,1 кв.м та кімнату № [NUMBER] площею 16,7 кв.м., залишивши всі інші приміщення у спільному користування сторін; вселити позивачку у вказану квартиру, зобов`язавши [PERSON] не перешкоджати позивачці у користуванні виділеною їй кімнатою та приміщеннями загального користування. В обґрунтування заявленого позову позивачка посилалась на те, що їй та відповідачам на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . Квартира складається з коридору 1 площею 3,9 кв.м., шафи 2 площею 0,3 кв.м., кімнати 3 площею 16,7 кв.м., кухні 4 площею 7,1 кв.м., сходів 5 площею 1,1 кв.м., сіней І площею 2,8 кв.м., комори ІІ площею 2,1 кв.м., сходів 6 площею 4,4 кв.м., кімнати 7 площею 11 кв.м., кімнати 8 площею 9,4 кв.м., комори 9 площею 3,1 кв.м. Позивачка проживала у вказаній квартирі та між сторонами була усна домовленість про те, що позивачка користується кімнатою № 8, [PERSON] кімнатою № 3, [PERSON] кімнатою № 7, а [PERSON] проживала в кімнатах [ADDRESS] та [ADDRESS] . Іншими приміщеннями сторони користувались спільно. В даний час [PERSON] не впускає її в квартиру, погрожує відправити позивачку в лікарню, вивезла її речі в однокімнатну квартиру [ADDRESS] , що змушує позивачку звернутись з даним позовом до суду. Позивачка вважає, що частки співвласників у спірній квартирі є рівними, а тому вона просить визначити її частку в квартирі в розмірі ј частини та вселити її в квартиру. Також позивачка вважає, що без визначення порядку користування квартирою між сторонами постійно будуть виникати конфлікти, а тому вона просить її позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити їх. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог позивачки в частині визначення її частки у квартирі. В іншій частині позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що позивачка іноді неадекватно себе поводить, зокрема, приводить в будинок сторонніх чоловіків, які погрожують відповідачці та її доньці. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог позивачки посилаючись на те, що остання неадекватно поводить себе і спільне проживання у вказаній квартирі не можливе. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог позивачки. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом по справі встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9, 10) Згідно ст. ст. 370 ч. 2, 372 ч. 2 ЦК України, у разі виділення частки чи поділу майна, що знаходиться у спільній сумісній власності, частки вважаються рівними, якщо інше не встановлено договором, законом або рішенням суду. В судовому засіданні не встановлено наявність договору чи рішення щодо спільного майна, а також законодавство України не обмежує права співвласників у спірній квартирі, а отже суд вважає встановленим, що учасникам спільної сумісної власності в квартирі при її приватизації належало по 1/4 частині спірної квартири. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог позивача в частині визначення її частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] в розмірі ј частини вказаної квартири. Що стосується позовних вимог позивачки про визнання за нею права власності на ј частину спірної квартири, то вони задоволенню не підлягають оскільки в судовому засіданні встановлено, що за позивачкою зареєстровано право власності в спірній квартирі, що вбачається з копії свідоцтва про право власності на майно від 29.03.2001 року, а тому суд не вбачає за доцільне визнавати повторно за нею право власності на вже належне їй майно. В даний час позивачка, будучи зареєстрованою в квартирі [ADDRESS] , не проживає в ній внаслідок того, що відповідач [PERSON] чинить їй перешкоди у проживанні, а саме не впускає її в квартиру. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 150 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності квартиру (частину), користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, суд приходить до висновку, що дії відповідача [PERSON] , які виразились у перешкоджанні позивачці у користуванні спірною квартирою порушують права позивачки закріплені в ст. ст. 317, 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України на користування належним їй майном і ці права мають бути захищені судом, шляхом вселення позивачки у спірну квартиру та зобов`язання [PERSON] не перешкоджати позивачці у користуванні житловим приміщенням. Що стосується позовних вимог позивачки про визначення порядку користування спірною квартирою, то суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні сторони самостійно не домовились про порядок користування спірною квартирою, а тому суд вважає за можливе встановити такий порядок. Згідно копії технічного паспорту на спірну квартиру квартира [ADDRESS] має загальну площу 62 кв.м., житлову площу 37,2 кв.м. та складається з: сіней І площею 2,8 кв.м., комори ІІ площею 2,1 кв.м., коридору 1 площею 3,9 кв.м., шафи 2 площею 0,3 кв.м., житлової кімнати 3 площею 16,7 кв.м., кухні 4 площею 7,1 кв.м., сходів 5 площею 1,1 кв.м., сходів 6 площею 4,4 кв.м., житлової кімнати 7 площею 11,1 кв.м., житлової кімнати 8 площею 9,4 кв.м., комори 9 площею 3,1 кв.м. Так, на кожного зі співвласників у спільній сумісній власності на спірну квартиру припадає по 9,3 кв.м. житлової площі, а отже позивачці належить виділити в користування житлову площу у вказаному розмірі. Оскільки в квартирі відсутня житлова кімната, яка б по розмірам склала 9,3 кв.м., суд вважає, що не буде помилкою та не порушить прав інших власників квартири виділення позивачці житлової кімнати площею 9,4 кв.м., а відповідачам житлових кімнат № 7 площею 11,1 кв.м та № 3 площею 16,7 кв.м. Сіни І площею 2,8 кв.м., комору ІІ площею 2,1 кв.м., коридор 1 площею 3,9 кв.м., шафу 2 площею 0,3 кв.м., кухню 4 площею 7,1 кв.м., сходи 5 площею 1,1 кв.м., сходи 6 площею 4,4 кв.м., комору 9 площею 3,1 кв.м. належить залишити у спільному користуванні співвласників спірної квартири, оскільки ці приміщення необхідні для безперешкодного проходу сторін в кімнати, які їм виділені та для забезпечення належних умов проживання. На підставі ст.. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору в розмірі 8,50 гривень та витрати по сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 37 гривень На підставі викладеного,

Outcome: partial