Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-05 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення коштів, посилаючись на те, що 23 липня 2008 року між ним та Кредитною спілкою „Країна Позик" було укладено договір № ДФ23 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок. Відповідно до п.1.1. договору позивачем було внесено відповідачу в день підписання договору грошові кошти в сумі 4 050 грн. строком на 18 місяців. Відповідно до п. 1.2 договору відповідач взяв на себе зобовязання нараховувати позивачу відсотки на внесений вклад в розмірі 28 % річних з виплатою відсотків в кінці терміну. В день закінчення дії договору 23 січня 2010 року, відповідач належний позивачу вклад разом з нарахованими відсотками не повернув. 13 квітня 2010 року позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою повернути внесок і сплатити передбачені договором відсотки. Листом від 20 квітня 2010 року кредитна спілка борг визнала і повідомила, що виплатити заборгованість по внеску та нарахованих відсотках не має можливості, оскільки позичальники, які отримали кредити в кредитній спілці, затримують погашення своїх зобов»язань. В звязку з чим звернувся за захистом своїх прав до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив стягнути з відповідача на його користь вклад на депозитний рахунок в сумі 4 050 грн., нараховані та невиплачені відсотки в сумі 1 705 грн. 66 коп. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Представник відповідача до судового засідання не зявився, причини неявки суду не відомі, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що 23 липня 2008 року між позивачем та Кредитною спілкою „Країна Позик" було укладено договір № ДФ23 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок. Відповідно до п.1.1. договору позивачем було внесено відповідачу в день підписання договору грошові кошти в сумі 4 050 грн. строком на 18 місяців. Відповідно до п. 1.2 договору відповідач взяв на себе зобовязання нараховувати позивачу відсотки на внесений вклад в розмірі 28 % річних з виплатою відсотків в кінці терміну. Відповідно до ст. 1058 ЦК України, за договором вкладу (депозиту) одна сторона, що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В день закінчення дії договору 23 січня 2010 року, відповідач належний позивачу вклад разом з нарахованими відсотками не повернув. 13 квітня 2010 року позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою повернути внесок і сплатити передбачені договором відсотки. Листом від 20 квітня 2010 року кредитна спілка борг визнала і повідомила, що виплатити заборгованість по внеску та нарахованих відсотках не має можливості, оскільки позичальники, які отримали кредити в кредитній спілці, затримують погашення своїх зобов»язань. Відповідно до довідки № 200410/3 від 20 квітня 2010 року, за відповідачем рахується заборгованість в сумі 5 755 грн. 66 коп., із яких 4 050 грн. сума вкладу та 1 705 грн. 66 коп. сума невиплачених відсотків. Ст. 23 Закону України „Про кредитні спілки" визначено, що внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти плата (проценти) належить членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку та строки, які визначені відповідно укладених з членом кредитної спілки договорами. Відповідно до ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, відповідач, всупереч нормам цивільного законодавства та положенням Закону України Про кредитні спілки, порушив умови договору № ДФ23 від 23 липня 2008 року. Тому суд вважає, що позовна вимога про повернення вкладу та відсотків підлягає до задоволення, оскільки обґрунтована на законі та відповідає умовам укладеного між сторонами договору. При подачі даного позову позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито», тому на підставі ст. 88 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 57 грн. 55 коп. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до наданої позивачем квитанції розмір витрат на інформаційно-технічне забезпечення становить 120 грн., які і підлягають до стягнення з відповідача на його користь. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, а саме до стягнення з КС Країна Позик на користь позивача неповернутий вклад на депозитний рахунок в розмірі 4 050 грн., неповернуті відсотки в сумі 1 705 грн. 66 коп. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 5 875 грн. 66 коп.

Outcome: approved