Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-10 00:00:00

Позивачка просить суд визнати незаконним Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку розташовану в с. Станишівка, вул. Шелушкова 23, Житомирського району, виданий 22 вересня 1995 року, а також покласти на відповідачів сплачені нею судові витрати. У судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, просила суд задовольнити їх в повному обсязі та пояснила суду, що в її володінні на праві приватної власності знаходиться 1/2 частина житлового будинку, який розташований за адресою: с. Станишівка, вулиця Шелушкова 23, Житомирського району та області. Інша 1/2 частина даного житлового будинку знаходиться у користуванні відповідачки-1, яка набула такого права після смерті [PERSON] Починаючи з 2009 року відповідачка-1 та члени її сім'ї забороняють їй проходити через двір до своєї частини житлового будинку посилаючись на те, що земельна ділянка, в тому числі і подвір'я, є їх приватною власністю. їй стало відомо, що [PERSON], майно якої успадкувала відповідачка-1, без її згоди отримала в сільській раді Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку на якій розташована належна їй частина житлового будинку. Вважає, що таким чином порушені її права вільно користуватися належною їй частиною житлового будинку. Представник позивачки у судовому засіданні підтримав позсн.-_ вимоги позивачки, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідачка-1 позовні вимоги позивачки визнала частково та пояснила суду, що після смерті своєї матері [PERSON] зс;-:а успадкувала належну покійній матері частину житлового будинку г.: вул.Шелушкова,23 в с.Станишівка. Не заперечує ту обставину, д: житловий будинок частина якого належить їй, а також позивачді знаходиться у їх спільному користуванні та ствердила ту обставину, п: земельна ділянка на якій знаходиться їх житловий будинок бу.ті приватизована ще за життя її матір'ю. З цих підстав заперечує проти визнання незаконним Державного акту на право приватної власності на приватизовану земельну ділянку, яку вона успадкувала. Представник відповідача-2 позовні вимоги позивачки визнала частково та пояснила суду, що дійсно у позивачка відсутній прохід л: належної їй частини житлового будинку, так як земельна ділянка, яка є предметом спору була приватизована матір'ю відповідачки-1 ще в 1953 році. На підставі яких документів був виданий матері відповідачки-1 Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку і чи погоджувалося це питання з позивачкою вона сказати не може, оскільки в сільській раді не збереглися документи. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, відповідачки-1 та представника відповідача-2, дослідивши надані суду сторонами у справі докази, судом на засадах змагальності сторін встановлені наступні факти. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 19 січня 1994 року державним нотаріусом Третьої житомирської державної нотаріальної контори власником 1/2 частини житлового будинку, розташованого в с. Станишівка, Житомирського району є [PERSON] ( а.с.б ). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26137655 виданого 17 травня 2010 року КП " Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації " Житомирської обласної ради власником 1/2 частини житлового будинку № 23 по вул. Шелушкова в селі Станишівка, Житомирського району є [PERSON] ( а.с.7 ). Згідно технічного паспорта, виготовленого 11.12.1987 року Житомирським міжміським бюро технічної інвентаризації власником Ч частини житлового будинку № 23 по вул. Шелушкова в с. Станишівка, Житомирського району є [PERSON] (а.с.8). З Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЖТ № 013751 виданого 22 вересня 1995 року Станишівською сільською радою Житомирського району вбачається, що власником земельної ділянки розміром 0,22 га, розташованої на території Станишівської сільської ради Житомирського району, яка призначена для ведення особистого підсобного господарства, є [PERSON] (а.с.12). Судом встановлено, що між сторонами у справі є земельні та цивільні правовідносини. 2 За приписами ч.І ст.23 ЗК України ( в редакції 1992 року ) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. За приписами ч.І ст.ЗО ЗК України ( в редакції 1992 року ) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди, а за приписами ч.2 даної статті при переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу. За приписами ст.105 К України ( в редакції 1992 року ) спори між громадянами, яким належить жилий будинок,господарські будівлі та споруди і земельна ділянка на праві спільної власності, щодо порядку використання і розпорядження земельною ділянкою вирішуються судом. Наявність порушення відповідачами вимог ч.І ст.ЗО ЗК України ( в редакції 1992 року ) підставою для задоволення позову [PERSON] в певному обсязі, оскільки при виготовлені та видачі [PERSON] Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, яка знаходиться по вулиці Шелушкова, 23 в селі Станишівка Житомирського району, були порушені права інших співвласників житлового будинку, що розташований на даній земельній ділянці, а саме вільно користуватися налетною їм частиною спільного житлового будинку. Вирішуючи спір суд керувався вимогами підпункту 3 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 19.04.2010 року № 2 про внесення змшн та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 " Про практику застосування судами земельного за:- :::пазства при розгляді цивільних справ " за якими при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті ЗО ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому праве власності або право користування земельною ділянкою, на якій розтадпвані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Паруючись п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 11. І-.ІІі; року № 2 про внесення змін та доповнень до постанови Псе- тг/ Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 " Про тракт - застосування судами земельного законодавства при розгляді _ а.танин справ " ст. 23,30,105 ЗК України ( в редакції 1992 року ), ст - 1У-: України, ст. 10, 11,57,60,209,212,213-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved