Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-20 00:00:00

29.03.2011 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до ДП «Добропіллявугілля» про відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог послався на те, що з 27 серпня 1996 року по 12 серпня 2010 року знаходився в трудових відносинах з підприємством, яке в теперішній час реорганізоване в ДП «Добропіллявугілля», працюючи у шкідливих і небезпечних умовах праці. 14 травня 2007 року під час виконання трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок, у результаті якого він отримав травму у вигляді «Закритий перелом нижньої щелепи зліва. ЧМТ. Струс головного мозку». Згідно довідки МСЕК від 28.08.2007 року йому вперше встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 40%. Згідно довідки МСЕК від 16.09.2008 року йому повторно встановлено 40% втрати професійної працездатностіта визнано інвалідом третьої групи безстроково. Після встановлення втрати працездатності з усіма необхідними документами звернувся до Відділення виконавчої Дирекції ФССНВ і ПЗ у м. Добропілля для відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної йому травмою. На підставі наданих ним у ФССНВ і ПЗ документів йому були призначені страхові виплати, передбачені законодавством, а саме одноразова допомога і щомісячні виплати. Але, крім матеріальної шкоди, вважає також, що йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 50 000,00 гривен. Вказану моральну шкоду повинно відшкодувати підприємство, з яким знаходився в трудових відносинах. Шкоду його здоров'ю спричинено з вини ДП «Добропіллявугілля», а саме низьким рівнем охорони праці на підприємстві, невиконанням службових обов'язків відповідальних працівників підприємства щодо нагляду за охороною праці. Ця обставина підтверджується складанням актів за формою Н-1 та Н-5, з яких вбачається виробничий характер травми. Внаслідок травми на виробництві були заподіяні, насамперед , фізичний біль, фізичні і душевні страждання. Ушкодження здоров'я призвело до порушення особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров'я, на безпечну працю. Внаслідок каліцтва він втратив 40% професійної працездатності та став інвалідом . З моменту отримання травми цілком порушена нормальна життєдіяльність - багаторазово лікувався амбулаторно та стаціонарно. В зв'язку з трудовим каліцтвом переніс і в теперішній час відчуває сильний фізичний біль та тривалі фізичні страждання, почуття страху, розгубленості та безпорадності. В зв'язку з вищезазначеною травмою змінився звичайний образ життя - змушений був тривалий час знаходитися в лікувальних закладах з причини обстеження та лікування наслідків травми. При знаходженні в лікувальному закладі позбавляється домашнього затишку та звичайної обстановки. З причини необхідності в постійному спокою, неможливості тривало ходити змушений обмежити себе в спілкуванні з близькими, друзями та знайомими, в зв'язку з тим, що турбують болі. За наслідками каліцтва втратив роботу, яка годувала його та членів родини. Стан здоров'я ніколи не відновиться до стану, який мав до отримання каліцтва. При визначенні суми позову також виходив з того, що має серйозні порушення здоров'я зі стійким розладом функцій організму, обумовленим наслідками травм, які призводять до обмеження життєдіяльності, моральним стражданням, втраті нормальних життєвих зв'язків. Відповідно до ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду для вирішення трудового спору складає 3 місяці з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. До теперішнього часу йому не відмовляли в виплаті моральної шкоди, письмову відмову одержав лише 14 березня 2011 року. Крім того, постійно проходив курси лікування наслідків травми. Просив суд ухвалити рішення, яким поновити строк для звернення до суду за захистом порушеного права, пропущений з поважних причин та стягнути з ДП «Добропіллявугілля» на його користь моральну шкоду у сумі 50 000,00 гривень. Представник відповідача за дорученням юрисконсульт [PERSON]Ою в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку з безпідставністю заявлених вимог та тим, що сума моральної шкоди завищена. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Свій висновок суд обгрунтовує наступним. Відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати моральних життєвих зв'язків и вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Аналогічна правова позиція також зазначена в Рішенні Конституційного Суду України № 20-рп\\2008 від 08 жовтня 2008 року, з якого вбачається, що громадянам, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Щодо відшкодування моральної шкоди з відповідача, суд виходить з того, що згідно діючого законодавства особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні. Так, при вивченні матеріалів справи встановлено, що позивач з 27 серпня 1996 року по 12 серпня 2010 року знаходився в трудових відносинах з підприємством, яке в теперішній час реорганізоване в ДП «Добропіллявугілля», працюючи у шкідливих і небезпечних умовах праці. 14 травня 2007 року під час виконання трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок, у результаті якого він отримав травму у вигляді «Закритий перелом нижньої щелепи зліва. ЧМТ. Струс головного мозку.». Згідно довідки МСЕК від 28.08.2007 року йому вперше встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 40%. Згідно довідки МСЕК від 16.09.2008 року йому повторно встановлено 40% втрати професійної гірацездатностіта визнано інвалідом третьої групи бйстроково. Шкоду його здоровю спричинено з вини ДП «Добропіллявугілля», а саме низьким рівнем охорони праці на підприємстві, невиконанням службових обов'язків відповідальних працівників підприємства щодо нагляду за охороною праці. Ця обставина підтверджується складанням актів за формою Н-1 та Н-5, з яких вбачається виробничий характер травми. Внаслідок травми на виробництві були заподіяні, насамперед , фізичний біль, фізичні і душевні страждання. Ушкодження здоров'я призвело до порушення особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров'я, на безпечну працю. Внаслідок каліцтва втратив 40% професійної працездатності та став інвалідом . З моменту отримання травми цілком порушена нормальна життєдіяльність - багаторазово лікувався амбулаторно та стаціонарно. В зв'язку з трудовим каліцтвом переніс і в теперішній час відчуває сильний фізичний біль та тривалі фізичні страждання, почуття страху, розгубленості та безпорадності. В зв'язку з вищезазначеною травмою змінився звичайний образ життя - змушений був тривалий час знаходитися в лікувальних закладах з причини обстеження та лікування наслідків травм. При знаходженні в лікувальному закладі позбавлявся домашнього затишку та звичайної обстановки. З причини необхідності в постійному спокою, неможливості тривало ходити змушений обмежити себе в спілкуванні з близькими, друзями та знайомими, в зв'язку з тим, що турбують болі. Стан здоров'я ніколи не відновиться до стану, який мав до отримання каліцтва. При визначенні суми позову також виходив з того, що має серйозні порушення здоров'я зі стійким розладом функцій організму, обумовленим наслідками травм, які призводять до обмеження життєдіяльності, моральним стражданням. Таким чином, заподіяна істотна для нього моральна шкода. Щодо визначення розміру моральної шкоди, суд виходить з фактичних обставин справи, характеру та обсягу спричинених моральних страждань, принципів справедливості, добросовісності та розумності, а також з того, що позивач має серйозні порушення здоров'я зі стійким розладом функцій організму, обумовленим наслідками травми, які призводять до обмеження життєдіяльності, моральним стражданням, втраті нормальних життєвих зв'язків. У звязку з цим стягненню на користь позивача підлягає сума у розмірі 15000,00 гривен. Що стосується строку звернення до суду, то суд приймає до уваги наступне. Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права. З матеріалів справи вбачається, що позивач дізнався про порушення свого права з відмови Відповідача та в теперішній час має незадовільний стан здоров'я, тому суд вважає можливим поновити строк, бо вважає пропущеним його з поважної причини. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави сума судового збору в розмірі 8грв.50коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 15грв. На підставі вищенаведеного, ст.ст. 233,234,237-1 КЗпП України та

Outcome: partial