Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-21 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернувся [PERSON], посилаючись на те, що 16 липня 2007 року померла [PERSON], після смерті якої він прийняв спадщину за заповітом, подавши 3 грудня 2007 року до [PERSON] районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та оформив свої спадкові права на частину майна. 21 серпня 2007 року йому видали державний акт на право власності на земельну ділянку на бланку ЯД № 685086 імя померлої, який був зареєстрований в книзі записів реєстрації актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010734900586 на підставі розпорядження [PERSON] РДА № 279 від 10 травня 2007 року на земельну ділянку, кадастровий номер 3224255100:03:005:0015, площею 3,839 га, розташовану на території [PERSON] селищної ради Київської області, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Сертифікат на право на земельну частку (пай) був зданий при отриманні вказаного державного акта. 17 березня 2010 року в інформаційному листі державний нотаріус Ставищанської районної державної нотаріальної контори роз'яснила, що оскільки за життя спадкодавиця не одержала правовстановлюючого документу - державного акта на право власності на земельну ділянку та не була здійснена його державна реєстрація, вказане право не входить до складу її спадщини. Існування державного акту на земельну ділянку, виданого з порушеннями законодавства, та відсутність оригінала сертифіката позбавляє його (позивача) можливості оформити свої спадкові права на земельну частку (пай). Позивач просить суд визнати вищевказаний державний акт недійсним. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та підтвердив викладені в позові обставини. В судове засідання представники відповідачів [PERSON] районної державної адміністрації та Управління держкомзему в [PERSON] районі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду відповідачі подали клопотання про розгляд справи у відсутність їх представників, позовні вимоги визнають. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, письмові заяви про визнання позову представниками відповідачів та дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що 16 липня 2007 року померла [PERSON]. Спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину після її смерті, подавши 3 грудня 2007 року до [PERSON] районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, та який оформив свої спадкові права на частину майна, є позивач [PERSON] 21 серпня 2007 року позивачу було видано державний акт на право власності на земельну ділянку на бланку ЯД № 685086 на імя померлої, який був зареєстрований в книзі записів реєстрації актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010734900586 на підставі розпорядження [PERSON] РДА № 279 від 10 травня 2007 року на земельну ділянку, кадастровий номер 3224255100:03:005:0015, площею 3,839 га, розташовану території [PERSON] селищної ради Київської області, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Сертифікат на право на земельну частку (пай) був зданий при отриманні вищевказаного державного акта. 17 березня 2010 року в інформаційному листі державний нотаріус Ставищанської районної державної нотаріальної контори роз'яснила, що оскільки за життя спадкодавиця не одержала правовстановлюючого документу - державного акта на право власності на земельну ділянку та не була здійснена його державна реєстрація, вказане право не входить до складу її спадщини. Згідно ч. 1 ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно пункту 17 Розділу Х „Перехідні положення Земельного Кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у в натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до ст. ст. 3, 5 Закону України "Про порядок виділення в натурі ( на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їх земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Згідно п. п. 2.9, 3.1, 3 2 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Держкомзему України №43 від 04.05.1999 року та зареєстрованої в Мінюсті України 4 червня 1999 р. за N 354/3647, заповнення, видача та державна реєстрація державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою покладається на Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України та його структурні підрозділи. Усі записи мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо виправлення не допускаються. Суд вважає, що видача та державна реєстрація Державного акту здійснена з порушеннями ст.ст. 9-10 ЦК України (1963 р.), який діяв на час видачі державного акта, згідно з якими правоздатність, тобто здатність громадянина мати цивільні (майнові та особисті немайнові) права і обов'язки, виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON], як власнику права на земельну частку (пай) в натурі (на місцевості) вказана земельна ділянка виділена не була та за життя останньої їй не був виданий державний акт на право власності на землю, він фактично був виданий на її імя 21 серпня 2007 року вже після її смерті, - цей державний акт слід визнати недійсним.

Outcome: approved