Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-10 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовом, в якому вказали, що вироком Черняхівського районного суду від 24.04.2007 року у кримінальній справі №1-126/80 відповідач визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Внаслідок протиправної поведінки відповідача, встановленої цим вироком, помер їхній батько - [PERSON] Смерть батька стала великою трагедією для їхньої сім'ї. На той час в силу свого віку вони потребували підтримки, допомоги та поради батька. Смерть близької людини викликала сильний стрес, душевні переживання та страждання, їм було тяжко усвідомити, що ніколи не побачать батька, не зможуть з ним спілкуватися. Це все завдало їм моральної шкоди, яку вони оцінюють в розмірі по 100 тис. грн. кожен. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та з'ясувавши на умовах змагальності всі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, та ті письмові докази, що були подані ними до суду, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення пред'явленого позову. Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України (яка говорить про вирок у кримінальній справі, який набрав законної сили) суд вважав обставинами, що не підлягають доказуванню ті, що були встановленні вироком Черняхівського районного суду від 24.04.2007 року (а.с.6-8) та ухвалами Апеляційного суду Житомирської області від 29.07.2008 року (а.с.15-19), Верховного Суду України від 03.02.2009 року (а.с.20-21). Згідно даних рішень судів відповідач [PERSON] 27.04.2004 року приблизно о 17 год. 10 хв., рухаючись на автомобілі марки ВАЗ-21083 по автодорозі Бараші-Топорище, на порушення вимог п.п.2.3«б», 12.1, 12.3, 12.6«г», 13.1, 13.3, 31.1 Правил Дорожнього руху України, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки ВАЗ-2101 під керуванням [PERSON] Порушення водієм [PERSON] Правил Дорожнього Руху України стало причиною створення аварійної обстановки та виникнення дорожньо-транспортної пригоди, під час якої водій [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент їх заподіяння, та від яких помер в лікарні [INFO]. Під час судового розгляду справи представник позивачів їх позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, давала пояснення, аналогічні обставинам, викладеним у позовній заяві, також зазначала, що будь-яких додаткових доказів на підтвердження викладених в позові обставин вона не має. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнавав частково, вважав, що моральну шкоду слід відшкодувати в розмір 10 тис. грн. з урахуванням всіх обставин справи (по 5 тис. грн. на кожного позивача). Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у приниженні честі та гідності фізичної особи. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Частиною четвертою ст.1193 ЦК України визначено, що для випадків завдання шкоди злочином не розповсюджується правило врахування матеріального становища особи, яка завдала цю шкоду. Таким чином позовні вимоги позивачів, щодо стягнення моральної шкоди мають відповідні правові підстави і можуть бути задоволені. Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування позивачам моральної шкоди суд приходить до висновку, що така шкода їм була завдана. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року зі змінами та доповненнями «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». При цьому суд враховує характер правопорушення (необережний тяжкий злочин), глибину фізичних та душевних страждань потерпілих, які на час смерті батька були неповнолітніми (а.с.3-5), а тому приходить до висновку, що смертю батька їм були завдані моральні страждання, які призвели до зміни звичного способу їх життя, змусили страждати через невідновну втрату - смерть батька. Сам факт втрати батька в такому віці на думку суду завдає суттєвої моральної шкоди, оскільки позбавляє дитину можливості отримувати подальше повноцінне виховання в повній сім'ї, отримати батьківську пораду, підтримку як у неповнолітньому віці, так і у подальшому дорослому житті. Ці обставини на думку суду є загальнозрозумілими та загальноприйнятними. Доводи представника відповідача про те, що у віці 12-17 років діти легше переживають втрату близьких людей суд вважає непереконливими, оскільки в будь-якому віці дитина потребує повноцінного батьківського піклування та підтримки, а у підлітковому віці - ця потреба зростає, особливо хлопчиків у спілкуванні з батьком. З урахуванням ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, і з врахуванням вимог розумності і справедливості суд приходить до висновку, що розмір відшкодування цієї шкоди має складати по 55000 грн. кожному позивачу. При цьому суд не враховує будь-яких інших об'єктивних даних, як то індивідуальні особливості характеру чи психіки позивачів, оскільки будь-яких доказів щодо цього суду не надано. Сума до стягнення судом визначається як мінімальна сума, яка дозволяє хоча б частково компенсувати передчасну втрату синами батька. Суд не бере до уваги, що позов пред'явлено з порушенням строків позовної давності, оскільки представник відповідача не наполягав на її застосуванні. В зв'язку із задоволенням позову суд стягує судові витрати з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial