Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-17 00:00:00

У жовтні 2010 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , з одного боку та [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , з другого боку від 02 вересня 2005 року - дійсним; визнати за [PERSON] право власності на спірне майно. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказувала, що 02 вересня 2005 року між нею та [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої доньки [PERSON] у простій письмовій формі, з домовленістю про подальше нотаріальне посвідчення, був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS] . Відповідно до умов даного договору [PERSON] продала, а позивачка купила вказану квартиру. В даний час відповідачі - [PERSON] та [PERSON] проживає в Республіці Німеччина та не має змоги приїхати для нотаріального посвідчення вказаного договору, тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивачка не з`явилась, надала заяву, в якій позов підтримала та просила слухати справу у її відсутність. Відповідачки в судове засідання не з`явилась, надіслали на адресу суду заяву, в якій позов визнали та просили слухати справу у їх відсутність. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При цьому суд також враховує, що рішення сторонами прийнято з усвідомленням його наслідків. Таким чином, визнання відповідачами пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. 02 вересня 2005 року між сторонами в простій письмовій формі, з домовленістю про подальше нотаріальне посвідчення, був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого відповідачі продали, а позивачка купила квартиру [ADDRESS] . Сторони виконали всі суттєві умови договору, тобто покупець передав продавцю суму вартості спірного будинку в розмірі 3500 дол. США; продавець передала у власність позивачу спірний будинок. На теперішній час позивач не може розпорядитися своїм майном, оскільки вищевказаний договір купівлі - продажу нотаріально не посвідчений. Відповідно до ч. 2 ст. 220 Цивільного Кодексу якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 317 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі.

Outcome: approved