Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-02 00:00:00

Позивач по справі [PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління держкомзему у Баришівському районі Київської області, [PERSON] сільської ради Баришівського району Київської області, [PERSON], третя особа: Відділ містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Баришівської райдержадміністрації Київської області про визнання Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ( серія ЯА №286922), виданого 15.11.2005 року [PERSON] на підставі розпорядження Баришівської райдержадміністрації Київської області від 07.10.2005 року №523 на земельну ділянку площею 6.4443 га на території [PERSON] сільської ради Баришівського району Київської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва недійсним. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що у 1993 році він звернувся до [PERSON] сільської ради з заявою про виділення йому земельної ділянки під забудову житлового будинку і ведення підсобного господарства. Рішенням виконкому [PERSON] сільської ради 15 червня 1993 року йому виділено під забудову житлового будинку земельну ділянку площею 0.30 га по вул. Леніна. Для ведення підсобного господарства рішенням чинних органів влади у тому ж 1993 році йому було надано в приватну власність ще 0.55 га землі, якою він користується і по нині. Документи на 0.55 га більше року йому не надходили. 12.10.1994 року відділ земельних ресурсів Баришівського району листом №463 від 12.10.1994 року підтвердив його право приватної власності на 0.85 га землі. Представником архітектури та виконкому сільської ради встановлено в натурі межі земельної ділянки. Позивач побудував будинок, створив сім,ю і господарює на цій земельній ділянці. Наприкінці 2009 року позивачу стало відомо, що на частку його земельної ділянки на 0.47 га виданий Державний акт [PERSON], жителю с.Веселинівка, де межі земельної ділянки [PERSON] перерізають навпіл законно побудований ним будинок. Сільський голова села Веселинівка [PERSON] пояснив, що його земельна ділянка знаходиться за межами села. Рішенням [PERSON] сільської ради від 22.01.2010 року його будинку присвоєна адреса вул.Леніна, 1-а. [PERSON] вважає, що акт про встановлення в натурі (на місцевості) та погодження зовнішньої межі земельної ділянки, передача на зберігання межових знаків [PERSON] підроблений, а Державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] неправомірний. [PERSON] вважає, що передача частини земельної ділянки, яка належить йому на підставі рішень відповідних органів іншій особі є порушенням його прав та охоронюваних законом інтересів, а також припинено право його власності на земельну ділянку. В судовому засіданні [PERSON] підтримав заявлені до суду позовні вимоги та пояснив суду, що в 1993 році він працював в Баришівській заготконторі, мав вік 21 рік. В радгоспі «Заповіт Леніна», що в с.Веселинівка він не працював. Спочатку йому в селі Веселинівка для будівництва було виділено 0.20 га на відстані біля 300-400 метрів від місця побудованого ним будинку. На даний час він користується земельною ділянкою площею 0.38 га із яких 0.25 га під забудовою і 0.13 га під городиною. На ці 0.38 га у нього рішення немає. Хоче повернути собі 0.47 га. В районному архіві відсутнє рішення про виділення йому землі для ведення сільськогосподарського виробництва. З 1997 року по 2002 рік він в с.Веселинівка не проживав. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON] та наполягав на тому, щоб суд визнав Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку ( серія ЯА №286922), виданого 15.11.2005 року [PERSON], де частина земельної ділянки [PERSON] накладається на збудовану [PERSON] будівлю. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні також підтримав позовні вимоги [PERSON] і наполягав, щоб суд визнав недійсним Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, виданий 15.11.2005 року [PERSON], де частина земельної ділянки [PERSON] накладається на збудовану [PERSON] будівлю. Відповідач по справі [PERSON] заперечував проти заявленого [PERSON] до нього позову та зазначив, що він отримав на законних підставах Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку (пай) в трьох місцях (серія ЯА №286922), виданий 15.11.2005 року. З позивачем у нього була розмова про те, щоб обмінятися земельними паями з матір,ю [PERSON], де пай його матері буде межувати з будовою, яку зводив [PERSON], але [PERSON] відмовився. Біля 10 років [PERSON] обробляє земельну ділянку, на яку претендує [PERSON] [PERSON] розпочав будівництво в 2004 році і [PERSON] не знав, що він будується на його земельному паї. Інститутом виготовлялася документація на розмежування паїв. При виносі в натурі на місцевості меж [PERSON] були присутні: сільський голова [PERSON], землевпорядник [PERSON], позивач [PERSON] і 4 представники ТОВ «Радіан». З боку позивача ніяких претензій тоді не було. Коли [PERSON] виготовляли акт виносу меж земельної ділянки в натурі, то у [PERSON] межі земельної ділянки під забудову були відсутні. В 2009 році [PERSON] запропонував йому змістити межі в бік лісу, так як він вважає, що має право ще на землю. [PERSON] відповів [PERSON], що у нього є акт виносу меж в натурі і що йому передані на зберігання межові знаки. В кінці 2009 року [PERSON] звернувся до Управління Держкомзему у Баришівському районі, де йому повідомили, що на його земельному паї побудована половина будинку позивача. [PERSON] пропонував [PERSON] уступити частину свого паю для обслуговування [PERSON] житлового будинку, але [PERSON] хоче 0.85 га. Представник відповідача по справі - [PERSON] - [PERSON] пояснив суду, що Землі, які знаходяться за межами населеного пункту відносяться до компетенції районної державної адміністрації. Безпідставним є позиція позивача [PERSON] про визнання Державного акту [PERSON] недійсним. Генеральний план забудови [PERSON] не погоджувався з головним санітарним лікарем, начальником держпожнагляду, начальником комунального господарства, а тому невідомо на якій підставі 02.12.1993 року архітектор затвердив такий план, що суперечить ст..22 ЗК України (в редакції 1992 року). Вулиця Леніна в с.Веселинівка має довжину 5 км.200 м., а у рішенні, виданому [PERSON] 15.06.1993 року не зазначений номер земельної ділянки. [PERSON] вважає, що [PERSON] побудував будинок на автодорозі за межами села на землях радгоспу «Заповіт Леніна». Ці землі сільськогосподарського призначення не передавалися до відома [PERSON] сільської ради. Право позивача [PERSON] його довірителем [PERSON] не порушене. Представник відповідача [PERSON] сільської ради - сільський голова [PERSON] Татаєвич пояснив суду, що в селі Веселинівка він проживає з 1981 року. Щоб не говорив [PERSON], але у нього є рішення лише на 0.20 га землі. Дійсно [PERSON] виділялась земельна ділянка площею 0.20 га в межах села, в іншому місці, але він п,ять років тому почав зводити будівлю за межами села Веселинівка. Виправлення з 0.20 га на 0.30 га, яке зроблено в рішенні від 15.06.1993 року повинно проводитися не таким чином, як у [PERSON]. Звідки у нього взялося 0.38 га невідомо, мова повинна йти про самозахват землі [PERSON] На протязі 17 років [PERSON] не приходив в сільську раду і не хотів вирішити питання відведення йому землі. Право позивача [PERSON] [PERSON] не було порушене. [PERSON] неодноразово попереджав [PERSON] про неможливість будівництва за межами села і про можливі наслідки такого будівництва, але той його не слухав. Окрім рішення на 0.20 га, якого-небудь іншого рішення [PERSON] не видавалось і не могло бути взагалі. Будові [PERSON] відповідно до рішення №4 від 22.01.2010 року було присвоєно адресу: вул.Леніна, 1-а, але потім дане рішення 18.05.2010 року рішенням №34 було відмінене після вивчення матеріалів про впорядкування нумерації житлових будинків, так як побудований [PERSON] житловий будинок знаходиться за межами села Веселинівка. Представник відповідача по справі Управління Держкомзему у Баришівському районі [PERSON] заперечував проти заявленого позову і пояснив суду, що в межах населеного пункту розпоряджається землею сільська рада, а за її межами райдержадміністрація. За межами населеного пункту будівництво приватного житла заборонено. План забудови 09.12.1993 року [PERSON] зроблено районним архітектором незаконно. Право позивача [PERSON] відповідачем [PERSON] не було порушене, а рішення виконкому [PERSON] сільської ради від 15.06.1993 року про надання [PERSON] земельної ділянки площею 0.20 га без зазначення юридичної адреси будинку з виправленням площі земельної ділянки [PERSON] вважає незаконним та погоджується з начальником містобудування та архітектури [PERSON] в тому, що [PERSON] побудував будинок не по плану. Окрім того вважає, що відсутнє рішення сесії сільської ради про передачу повноважень по приватизації земельних ділянок виконкому. Згідно ст..22 ЗК України (1992 року) землевпорядна організація наділена правом на складання акту виносу меж в натурі на місцевості, а не архітектура району. Представник третьої особи Відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Баришівської райдержадміністрації Київської області [PERSON] пояснила суду, що позивач [PERSON] восени 2009 року звернувся до Відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства, у якого на руках було рішення [PERSON] сільської ради за 1993 рік, в якому не зазначена адреса і номер земельної ділянки. Генеральний план забудови земельної ділянки [PERSON] не відповідає фактичному плану забудови. Якби [PERSON] побудував будинок по плану, то ніякої накладки на пай [PERSON] не було б. [PERSON] нічим не порушив права позивача [PERSON] Він навіть згодний був уступити [PERSON] частину свого земельного паю на чисто людських відносинах, але [PERSON] хоче значно більше землі. До компетенції представників районного архітектора не входить складати акт виносу в натурі меж земельної ділянки, а тому такий акт від 09.12.1993 року [PERSON] піддає сумніву. Свідок [PERSON] пояснив суду, що в 90-х роках він працював на посаді головного агронома, директором радгоспу «Заповіт Леніна», що в с.Веселинівка Баришівського району Київської області. В 1993 році збиралися документи на приватизацію земельних ділянок. На загальних зборах КСП «Веселинівське» його вибрали головою земельної комісії по складанню списків розпаювання землі. Свідку невідомо, що у [PERSON] хтось забрав частину землі. Лист [PERSON] від 12.10.1994 року, адресований [PERSON], оформлений не належним чином і не являється підставою для приватизації земельної ділянки. [PERSON] сільська рада не мала права виділяти [PERSON] земельну ділянку під забудову за межами села. Суд , заслухавши пояснення позивача, його представників, відповідачів, третьої особи, вважає заявлений позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення. На переконання суду, помилковим є твердження [PERSON] про те, що він є власником земельної ділянки загальною площею 0.85 га, так як, а ні земельна ділянка площею 0.20 га, а ні інша бажана площа, яка виправлена невідомо ким в бік збільшення в рішенні виконкому [PERSON] сільської ради від 15.06.1993 року (без зазначення номера рішення та юридичної адреси земельної ділянки) з 0.20 га на 0.30 га, так як такі земельні ділянки ніколи не передавались жодним рішенням у власність [PERSON], як в межах села Веселинівка, так і за його межами. Посилання позивача на лист-відповідь на його заяву колишнього начальника відділу земельних ресурсів Баришівського району Київської області [PERSON] від 12.10.1994 року №463 із якого вбачається, що [PERSON] згідно існуючого земельного законодавства надана у приватну власність земельна ділянка загальною площею 0.85 га, з яких 0.25 га для будівництва власного житлового будинку та 0.60 га для особистого підсобного господарства. Із даного листа не вбачається на які документи посилався [PERSON], так як не відомо на підставі яких документів [PERSON] (згідно даного листа) надана земельна ділянка у приватну власність, і за якою юридичною адресою в с.Веселинівка. Рішення про виділення, як 0.25 га, 0.60 га так і на 0.85 га [PERSON] суду не надав. [PERSON] сам в заяві виклав таку інформацію, а [PERSON] її не перевірив і дав йому погоджувальну відповідь. Такий помилковий стиль викладу своєї позиції з приводу того, що він є власником спірної земельної ділянки зазначений [PERSON] в позовній заяві до суду та в послідуючих доповненнях до неї з посиланнями на статті Земельного Кодексу України (в редакції 2002 року) в яких йде мова про право власності, або про припинення права власності на земельну ділянку, викликає у суду сумніви, що до об,єктивності таких тверджень позивача. Як встановлено судом [PERSON] ніколи не був і не є власником тієї земельної ділянки на якій він збудував будівлю. Окрім того існують протиріччя між виправленим рішенням [PERSON] сільської ради від 15.06.1993 року та твердженнями [PERSON] про виділення йому 0.30 га, 0.55 га, про наявні у нього 0.38 га та про нестачу ще 0.47 га, які він хоче відновити за рахунок земельного паю [PERSON] на який у останнього є Державний акт про право власності на землю. А [PERSON] навіть не має рішення [PERSON] сільської ради про безкоштовну передачу йому у приватну власність якої-небудь земельної ділянки. Суд не може обґрунтовувати судове рішення на припущеннях, однак [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що дійсно [PERSON] сільською радою йому виділялась земельна ділянка площею 0.20 га в іншому місці в межах населеного пункту, але він від неї мовляв відмовився і чи користуючись тим самим рішенням самовільно побудувався за межами села, суду не пояснив. Земельний Кодекс України в редакції 2002 року передбачає, що землями житлової та громадської забудови можуть бути лише землі в межах населених пунктів. Отже передача земель у власність або надання у користування для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) за межами населеного пункту не відповідає нині діючим нормам земельного законодавства. Як зазначив у своїх поясненнях суду [PERSON] сільський голова [PERSON], що він неодноразово попереджав [PERSON], який п,ять років тому почав будуватись за межами села Веселинівка на землях сільськогосподарського призначення на земельних паях жителів села, однак [PERSON] не прислухався і продовжував будуватись. [PERSON] суду також зазначив, що [PERSON] в с.Веселинівка надавалась в іншому місці земельна ділянка площею 0.20 га., але там він будуватись відмовився. Для того, щоб оформити земельну ділянку для будівництва за межами населеного пункту необхідно включити її в межі населеного пункту. Дане питання пов,язане з тим, що межі населених пунктів встановлюються за проектами землеустрою, які розробляються відповідно до генеральних планів населених пунктів або техніко-економічних обґрунтувань. В рішенні від 15.06.1993 року [PERSON] сільської ради Баришівського району Київської обл. зазначено: надати земельну ділянку розміром 0.20 га громадянину [PERSON] під забудову житлового будинку в с.Веселинівка по вулиці Леніна. Юридична адреса земельної ділянки по вулиці Леніна в рішенні на вказаний. Так, як рішення [PERSON] сільської ради видано в 1993 році і на той час діяв Земельний Кодекс 1992 року, де в статті 22 ЗК зазначалось право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Акт виносу в натурі меж земельної ділянки і розбивки споруд від 09.12.1993 року, складений представником районного архітектора [PERSON] та не завершений до кінця і наданий суду [PERSON] не є документом землевпорядної організації і [PERSON] не отримав такий документ що посвідчує це право, а тому приступати до використання земельної ділянки позивач не мав права взагалі. Відповідно до ст..125 ЗК України (в редакції2002 року) право користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно ч.1 ст.126 ЗК України (в редакції 2002 року) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Частина 3 даної статті ЗК вказує, що право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Відповідач по справі [PERSON] 15.11.2005 року отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №863922 згідно розрядження Баришівської райдержадміністрації Київської обл. від 07.10.2005 року №523 площею 6.4443 га на території [PERSON] сільської ради Баришівського району Київської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Судом встановлено, що [PERSON] отримав зазначену земельну ділянку на законних підставах. Порушення прав позивача [PERSON] з боку відповідача [PERSON] судом не встановлено. 09.11.2010 року комісією у складі начальника відділу містобудування архітектури та житлово-комунального господарства Баришівської райдержадміністрації [PERSON] голови виконкому [PERSON] сільської ради [PERSON], землевпорядника [PERSON] сільської ради [PERSON], завідуючого юридичним сектором Управління Держкомзему в Баришівському районі [PERSON], начальника ВП НДП Баришівського РВ ГУ МВС України [PERSON], головного санітарного лікаря Баришівського району [PERSON], бригади геодезистів ТОВ «Радіан», бригади геодезистів ТОВ «Гарант МКР», з участю [PERSON] та [PERSON] була обстежена земельна ділянка на якій побудувався [PERSON] Встановлено, що земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту с.Веселинівка Баришівського району Київської обл. [PERSON] меж земельної ділянки не вказав. Земельна ділянка забудована з порушеннями будівельного паспорта. Крім того, туалет з вигрібною ямою, дерев,яний сарай розташовані за межами земельної ділянки, де побудувався [PERSON] Відповідно до ст..22 Закону України «Про основи містобудування» від 8 лютого 2001 року «Забудова земельних ділянок що надаються для містобудівних потреб здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку передбаченому законом та отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Право на забудову (будівництво) виникає щодо земельних ділянок, визначених для містобудівних потреб містобудівною документацією, місцевими правилами забудови». Законом України «Про планування і забудову територій» в ч.2 ст.23 Закону передбачено «розміщення об,єктів містобудування на території населених пунктів та за їх межами здійснюється відповідними органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень шляхом надання містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки згідно із затвердженою містобудівною документацією, регіональними або місцевими правилами забудови. Частина 4 Закону вказує на те, що суб,єкти містобудування зобов,язані додержуватися містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки при проектуванні і здійсненні будівництва об,єкта містобудування. В частині 8 Закону зазначено, що «планування окремої земельної ділянки, будівництво на ній будинків і споруд власниками або користувачами здійснюється з урахуванням законних інтересів інших власників або користувачів земельних ділянок, будинків і споруд». Стаття 24 Закону України «Про планування і забудову територій» вказує на те, що містобудівне обґрунтування погоджується з відповідними органами містобудування та архітектури, земельних ресурсів, охорони культурної спадщини, природоохоронним та санітарно-епідеміологічним органом. Свої висновки зазначені органи надають протягом місяця з дня подання на їх розгляд містобудівного обґрунтування незалежно один від одного. Позивачем по справі [PERSON] не були дотримані вимоги зазначені в ст..22 Закону України «Про основи містобудування», а також вимоги ст.23 та 24 Закону України «Про планування і забудову територій». Таким чином вимоги [PERSON] не відповідають, як нині діючому Земельному кодексу України (в редакції 2002 року) так і Земельному кодексу (в редакції 1992 року). Судом не встановлено порушення прав [PERSON] як землекористувача (не власника) земельної ділянки, що знаходиться за межами населеного пункту села Веселинівка Баришівського району Київської області, і [PERSON] не були надані суду відповідні затверджені належним чином містобудівні документи та висновки організацій щодо зведення будинку позивачем за межами населеного пункту. Встановлене судом також стверджується: -ксерокопією рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради від 15.06.1993 року без зазначення відповідного номера рішення з виправленням площі земельної ділянки з 0.20 га на 0.30 га наданої [PERSON] в с.Веселинівка по вул. Леніна без зазначення юридичної адреси земельної ділянки, району та області; -ксерокопією генерального плану забудови в с.Веселинівка по вул. Леніна площею 3000 кв.м., затвердженого районним архітектором без погодження з іншими службами; -[PERSON] акту виносу в натурі меж земельної ділянки від 09.12.1994 року складеного представником районного архітектора в с.Веселинівка по вул. Леніна без відповідного узгодження; -[PERSON] - відповіддю [PERSON] начальника відділу земельних ресурсів Баришівського району Київської обл. [PERSON] від 12.10.1994 року №463; -[PERSON] - відповіддю [PERSON] начальника управління Держкомзему у Баришівському районі Київської обл. №408 від 07.04.2010 року із якого вбачається, що земельна ділянка на яку претендує [PERSON] знаходиться за межами села Веселинівка. Рішення, яке він надав управлінню Держкомзему не конкретизує адресу місцезнаходження його земельної ділянки по вул. Леніна площею 0.20 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Земельна ділянка про яку йдеться мова у листі від12.10.1994 року за №463 у власність [PERSON] не передавалась, так як відсутнє рішення [PERSON] сільської ради про її передачу у приватну власність. Крім того повідомляють [PERSON] про те, що дана земельна ділянка належала радгоспу «Заповіт Леніна», а під час реорганізації в КСП «Веселинівське» була передана до КСП і розпайована згідно Указу Президента України від 08.08.1995 року за №720/95; -Відповіддю на лист №24 від 23.03.2010 року [PERSON], де [PERSON] сільська рада повідомляє [PERSON] про те, що земельна ділянка, якою він користується знаходиться за межами села; -[PERSON] викопіювання частини території Баришівського району київської обл. із якого вбачається, що земельна ділянка, якою користується [PERSON] знаходиться за межами села Веселинівка Баришівського району Київської обл.; -Копією рішення №; від 22.01.2010 року [PERSON] сільської ради Київської обл. про присвоєння адреси вул. Леніна, 1-а ,побудованому [PERSON] житлового будинку; -Копією рішення №34 від 18.05.2010 року Баришівського району Київської обл. про відміну рішення №4 від 22.01.2010 року про присвоєння адреси вул. Леніна, 1-а побудованого [PERSON] житлового будинку; - [PERSON] Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №863922, виданого [PERSON] на підставі розпорядження Баришівської райдержадміністрації Київської області від 07.10.2005 року №523 на земельну ділянку площею 6.4443 га на території [PERSON] сільської ради Баришівського району Київської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; -[PERSON] виносу в натурі меж земельної ділянки [PERSON] від 26.03.2007 року; -Випискою з погосподарської книги [PERSON] сільської ради на [PERSON], по вул. Леніна, 13 в с.Веселинівка, де значиться зареєстрованим позивач [PERSON]; -Висновком державної землевпорядної експертизи від 22.09.2005 року №1-509 стосовно 617 власників сертифікатів на земельні частки (паї) в межах [PERSON] сільської ради Баришівського району Київської обл.; -Розпорядженням Баришівської райдержадміністрації №523 від 07.10.2005 року про затвердження технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки власників земельних часток (паїв) в межах [PERSON] сільської ради Баришівського району Київської обл.; -довідками [PERSON] сільської ради: №793 від 02.12.2010 року про сплату [PERSON] податку за земельну ділянку (пай), №792 від 02.12.200120 року про те, що земельну ділянку [PERSON] використовували господарства: «Аніко» та ТОВ УІФК «Агро», №115 від 25.11.2010 року про сплату [PERSON] земельного податку; -[PERSON] комісії від 09.11.2010 року у складі начальника відділу містобудування архітектури та житлово-комунального господарства Баришівської райдержадміністрації [PERSON] голови виконкому [PERSON] сільської ради [PERSON], землевпорядкива [PERSON] сільської ради [PERSON], завідуючого юридичним сектором Управління Держкомзему в Баришівському районі [PERSON], начальника ВП НДП Баришівського РВ ГУ МВС України [PERSON], головного санітарного лікаря Баришівського району [PERSON], бригади геодезистів ТОВ «Радіан», бригади геодезистів ТОВ «Гарант МКР», з участю [PERSON] та [PERSON] про обстеження земельної ділянки, на якій побудувався [PERSON]; -Кадастровим планом земельної ділянки, яка передається [PERSON], виготовленим ТОВ «Гарант МКР» 23.11.2010 року; -Письмовими запереченнями до суду управління Держкомзему у Баришівському районі по справі №2-488 на позов [PERSON]; - Іншими матеріалами справи. Таким чином, обґрунтування, на які посилається в поданому до суду позові [PERSON]О є непереконливими, документи, які підтвердили б право [PERSON] на земельну ділянку, яка за чинним законодавством належить на праві власності [PERSON] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №863922 виданого на підставі розпорядження Баришівської райдержадміністрації Київської області від 07.10.2005 року №523 площею 6.4443 га на території [PERSON] сільської ради Баришівського району Київської області у [PERSON] відсутні, а побудований ним будинок за межами населеного пункту села Веселинівка Баришівського району Київської обл. суперечить законодавству як на час отримання [PERSON] рішення про надання земельної ділянки під забудову площе. 0.20 га в с. Веселинівка по вул. Леніна в 1992 році так і суперечить нині діючому законодавству.

Outcome: dismissed