Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-10 00:00:00

[PERSON], уточнивши позовні вимоги, звернувся до суду з позовом, яким просить розподілити спільне майно подружжя та визнати за кожним право власності на Ѕ частину квартири № 93 будинку № 79 Б по пр.М.Жукова в м. Одесі, посилаючись на те, що він знаходився з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 1999 року по 2009 рік, у період шлюбу вони придбали спірну квартиру, договір купівлі-продажу був оформлений на ім»я відповідачки, однак він вважає, що вищевказане майно є спільним сумісним майном подружжя та належить сторонам у рівних частках, у добровільному порядку відповідачка відмовляється розподілити майно, тому він був змушений звернутись до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та просив розподілити спірну квартиру, визнав за кожним право власності по Ѕ частині. У судовому засіданні відповідачка та її адвокат позовні вимоги не визнали, просили в їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що квартира № 93 будинку № 79 Б по пр.М.Жукова в м. Одесі не є спільним сумісним майном подружжя, так як фактично придбана не за сімейні кошти, а за кошти, які надала тітка позивачки [PERSON] для придбання спірної квартири саме на ім"я відповідачки, тому просить в позовних вимогах відмовити. Вислухавши сторони, адвоката [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 30.08.2000 року, посвідченого на Одеській спеціалізованій біржі нерухомості та зареєстрованої в ОМБТІ від 03.10.2000 року /а.с.4-5/. Вказаний біржовий договір купівлі-продажу визнаний дійсним на підставі рішення Київського районного суду м.Одеси від 27.08.2009 року/а.с.23/. Сторони знаходились у зареєстрованому шлюбу з 1999 року по 2009 рік, 09.07.2009 року шлюб між сторонами було розірвано, про що є актовий запис № 438 від 12.11.2009 року /а.с. 9/. Відповідно довідки КП "ЖКС"Чорноморський" № 894 від 03.08.2009 року у [ADDRESS] зареєстровані сторони по справі та їх неповнолітній син [PERSON], [INFO] /а.с.21/ Позивач вказує, що в період шлюбу сторони придбали вищевказану квартиру, тобто вона належить їм на праві спільної сумісної власності та яку він просить розподілити і визнати право власності за кожним по Ѕ частині квартири. Судом встановлено, що вищевказана квартира придбана сторонами в період шлюбу та в силу ст.22 КпШС України, який діяв на час придбання майна сторонами та у відповідності ст.16 Закону України «Про власність»є спільним сумісним майном подружжя, незалежно від того, що документально квартира була оформлена на ім»я [PERSON], суд вважає можливим визнати право власності за [PERSON] та [PERSON] в рівних частках за кожним по Ѕ частині квартири [ADDRESS]. Обставин, що свідчать про необхідність відступу від рівності часток подружжя або визнання права власності цілком на квартиру за одним із подружжя, судом не встановлено. В процесі розгляду даної цивільної справи до суду надійшли дві нотаріально посвідчені заяви від свідка по справі [PERSON], зокрема, в заяві датованої 24.11.2009 року вказано, що [PERSON] у липні 2000 року надала в борг своєї племінниці [PERSON], відповідачці по справі, кошти у розмірі 3500 доларів США для придбання квартири у м.Одесі при умові оформлення та реєстрації квартири на ім»я [PERSON] та повернення суми боргу по можливості. Проте, в іншій заяві, датованої 16.02.2010 року вказано, що [PERSON] подарувала в липні 2000 року відповідачці кошти у розмірі 3500 доларів США для придбання квартири у м.Одесі при умові оформлення та реєстрації квартири на ім»я [PERSON] та з врахуванням тяжкого матеріального стану вказані кошти вона вважає подарунком для племінниці./а.с.28,29/. Тому, відповідачка посилаючись на ці заяви та пояснення, які надала [PERSON] безпосередньо у судовому засіданні, вважає, що оскільки квартира була придбана не за спільні сімейні кошти, а за кошти її тітки та матері, то за відповідачкою необхідно визнати право власності цілком на спірну квартиру, при цьому на протязі слухання справи будь-яких зустрічних позовних вимог про визнання за нею право власності на квартиру не заявляла. Однак, суд критично оцінює вищевказані заяви [PERSON], які мають непослідовний та суперечливий характер, не зрозуміло який фактично договір було укладено сторонами договір займу чи дарування, коли фактично складалась ця угода, яка на думку суду взагалі не створює юридичних наслідків для сторін. Судом уважно був досліджений у судовому засіданні договір купівлі-продажу спірної квартири від 30 серпня 2000 року, з пункту «1»якого вбачається, що сторонами даного договору виступають продавець [PERSON] та позивачка [PERSON] Вказаний договір укладений у 2000 році та ніким не був оспорений, питання щодо належності грошових коштів, за які була придбана спірна квартира, виникло тільки після погіршення стосунків між сторонами, розірвання шлюбу та звернення позивача до суду з позовом про розподіл майна. Суд вважає, що у судовому засіданні не знайшли доказового підтвердження доводи відповідачки про те, що квартира не є спільним сумісним майном подружжя, так як придбана не за сімейні кошти. Крім того, суд не може визнати відповідачку власницею усієї квартири, так як таких вимог взагалі не було пред»явлено, а пояснення свідків мають суперечливий характер. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню, тому суд вважає можливим розподілити майно та визнати за кожним із сторін право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS].

Outcome: approved