Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-13 00:00:00

28 вересня 2009 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровської міської ради, третя особа виконавчий комітет Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, про визнання права власності. В обґрунтування своїх вимог позивач у позовній заяві та у судовому засіданні посилався на те, що її батько [PERSON] згідно рішення виконкому Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради № 471 від 18.04.1980 року одержав дозвіл на встановлення металевого гаражу, у 1990 році збудував на його місці цегляний гараж та у 2004 році він звернувся до Дніпропетровської міської ради про виділення земельної ділянки під гаражем. Рішенням виконкому № 49/18 від 14 липня 2004 року [PERSON] було погоджено місце розташування індивідуального гаража та було надано згоду на розробку проекту відведення земельної ділянки, однак, у звязку зі смертю оформити правовстановлюючі документи на гараж та земельну ділянку останній не встиг. За таких обставин, позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину квартири № 152 у житловому будинку № 39 по вул. Набережній Леніна у м. Дніпропетровську, зазначивши при цьому, що інші спадкоємці крім неї відсутні. Позивач також зазначила, що продовжити оформлення права власності на гараж з підвалом та земельну ділянку, вона не має змоги, оскільки 27 червня 2009 року від виконкому Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради вона отримала відмову на відведення земельної ділянки під гаражем на підставі того, що не має документу, який би засвідчив той факт, що вона є спадкоємцем зазначеного самовільно збудованого гаража. Враховуючи вищевикладені обставини, позивач просить суд визнати за нею право власності на гараж площею 30,3 кв. м. із підвалом площею 30,4 кв. м., розташований по вул. [PERSON] ім. Леніна, 37 Г у м. Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 12 грудня 2006 року, а також визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0030 га під гаражем, що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Набережна ім. Леніна, 37Г. У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та проти заочного розгляду даної справи не заперечувала. Відповідач свого представника для участі в розгляді справи не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Третя особа свого представника для участі в слуханні справи не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести у справі заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради № 471 від 18.04.1980 року «Про будівництво узаконення та передачу гаражів індивідуального користування громадян», копія якого наявна в матеріалах справи, [PERSON] дозволено встановити металевий гараж індивідуального користування в кооперативі «РЕЗНИЧНЫЙ». У судовому засіданні також встановлено, що рішенням Дніпропетровської міської ради № 49/18 від 14.07.2004 року «Про погодження місць розташування обєктів у місті (гаражі, індивідуальні житлові будинки, кіоски, благоустрій територій)» замовнику - [PERSON] було погоджено місце розташування гаражу боксового типу, розташованого по вул. [PERSON] ім. В.І. Леніна, 37 Г у м. Дніпропетровську, були дані дозволи на розробку проекту відведення земельної ділянки для розташування вказаного обєкту та на проведення проектних робіт й збір вихідних даних для проектування обєкту строком на один рік з дня прийняття цього рішення. Також даним рішенням, протягом одного місяця з моменту його прийняття, [PERSON] зобовязано укласти з виконкомом міської ради договори резервування земельної ділянки, а також замовити у проектній організації, яка має ліцензію на проектну документацію відповідно до вихідних даних, яка підлягає погодженню у встановленому порядку, що підтверджується копією зазначеного рішення, наявного в матеріалах справи. Відповідно до згаданого рішення Дніпропетровської міської ради № 49/18 від 14.07.2004 року з метою комплексної забудови міста, 09 вересня 2004 року між [PERSON] (забудовник) та виконавчий комітет міської ради було укладено договір № 189/18 про резервування земельних ділянки орієнтовною площею 0,0028 га, яка знаходиться за адресою вул. [PERSON] Леніна в районі будинку №37, на період виконання проектно-кошторисної документації обєкта та розробки проекту відведення земельної ділянки. 25 жовтня 2004 року між [PERSON]Г.(замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Квартал» (виконавець) був укладений договір на проведення робіт з передачі земельних ділянок у користування (власність), згідно якого [PERSON] доручив, а ТОВ «Квартал» прийняв на себе зобовязання по проведенню робіт з передачі земельної ділянки: вул. Набережна Леніна, 37 (гараж) у користування (власність) з відповідно до земельного законодавства України. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до технічного висновку з інструментального обстеження будівельних конструкцій будівлі гаражу по вул. [PERSON] ім. В.І. Леніна, 37Г у м. Дніпропетровську, виготовленого ліцензійною організацією ЗАТ НПФ «Укрспецмонтажпроект» (Дніпропетровська філія) основні несучі конструкції (фундамент, стіни, покриття) знаходяться у нормальному і задовільному стані і придатні для подальшої експлуатації. Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради було проведено поточну технічну інвентаризацію гаражу № 25, який знаходиться по вул. Набережній Леніна, 37Г, що підтверджується копією технічного паспорту від 28 жовтня 2006 року. Судом встановлено, що [PERSON] помер 12 грудня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16 січня 2007 року серії І-КИ № 129541, та про що зроблено відповідний актовий запис за № 505, дані обставини підтверджуються документами, що знаходяться у матеріалах справи. Судом також встановлено, що позивач є донькою [PERSON], померлого 12 грудня 2006 року, дані обставини підтверджуються письмовими доказами, що знаходяться у матеріалах справи, а саме копією свідоцтва про народження [PERSON], виданого 19 квітня 1947 року, копією довідки від 26.10.2007 року про реєстрацію шлюбу [PERSON] та [PERSON] та реєстрацію розірвання зазначеного шлюбу, після реєстрації якого позивачу присвоєно прізвище «Олійник». Також судом встановлено, що Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою після смерті 12 грудня 2006 року [PERSON] була відкрита спадкова справа та із заявою про прийняття спадщини до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори зверталась [PERSON]. 06 листопада 2007 року згідно ст. 1296 Цивільного кодексу України остання отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину квартири № 152 у житловому будинку № 39 у м. Дніпропетровську. Судом зясовано, що спадкоємців, передбачених ст. 1261 Цивільного кодексу України, немає. Судом встановлено, що 11 вересня 2008 року між позивачем (замовник) та Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» в особі першого заступника директора Дніпропетровської філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі» (виконавець) було укладено договір № 105.16328, згідно умов якого позивач доручив, а виконавець прийняв на себе зобовязання на проведенню робіт з реєстрації територіальної зони та актуалізації кадастрової інформації: капітальний гараж боксового типу на земельній ділянці за адресою - вул. [PERSON] ім. В.І. Леніна, 37. Згідно містобудівного та інженерно-технічного висновку № 03/7556 щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, що зайнята обєктом самочинного будівництва від 02 червня 2008 року, копія якого наявна в матеріалах справи, за містобудівними умовами розміщення індивідуального гаража боксового типу відповідає вимогам забудови планувальної території, а тому Головне архітектурно-планувальне управління Дніпропетровської міської ради погодило розміщення гаража на земельній ділянці по вул. [PERSON] ім. В.І. Леніна, 37 Г у м. Дніпропетровську. Загальна площа вказаної земельної ділянки під гаражем складає 0,0030 га. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що позивачем отримано лист виконкому Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради від 27 серпня 2009 року стосовно відмови погодження виконкомом формуляру (реєстр № 6994 від 02.03.2009 року) щодо надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки під обєктом самочинного будівництва, а саме під вищезгаданим капітальним гаражем боксового типу, оскільки позивач не має документу, який й би засвідчив факт того, що вона є (єдиним) спадкоємцем зазначеного самовільно збудованого гаража. Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Конституції України, Цивільного кодексу України (ЦК). Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. В силу ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Відповідно до ст. 392 ЦК України особа має право пред'явити позов про визнання за нею права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати нею документа, який засвідчує право власності. У відповідності до ст. 376 ЦК України самочинним є будівництво, яке здійснене без належного дозволу чи належно затвердженого проекту або на земельній ділянці, що не була відведена, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Частиною 3 цієї статті встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Відтак, до розгляду в судовому порядку позову про визнання права власності на самочинне будівництво обовязковим є вирішення питання про відведення земельної ділянки забудовнику під уже збудоване нерухоме майно. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною першою статті 1266 ЦК України передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. В силу ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, враховуючи той факт, що технічний стан обєкту самочинного будівництва відповідає вимогам державних стандартів, будівельних норм та правил, зважаючи на те, що земельна ділянка під уже збудоване нерухоме майно була відведена у встановленому законом порядку, але [PERSON] не встиг до кінця оформити правовстановлюючі документи на неї, а також на те, що за умови визнання за позивачем права власності на гараж права третіх осіб не порушуються, приймаючи до уваги те, що позивач є спадкоємцем спадкового майна померлого [PERSON], яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, окрім того, враховуючи обставину відсутності спадкоємців, передбачених ст. 1261 ЦК, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на гараж площею на гараж загальною площею 30,3 кв. м. із підвалом площею 30,4 кв. м., розташованого по вул. [PERSON] ім. Леніна, 37 Г у м. Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 12 грудня 2006 року. Вирішуючи вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 0,0030 га під гаражем, що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Набережна ім. Леніна, 37 Г, суд виходив з того, що частиною першою ст. 81 Земельного кодексу України визначений вичерпний перелік підстав набуття громадянами права власності на земельні ділянки, в свою чергу, рішення суду не входить до підстав набуття права власності на землю, а крім того, нормами земельного законодавства віднесено до виключної компетенції сільських, селищних та міських рад розпорядження землями територіальних громад , у тому числі передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян відповідно до вимог Земельного кодексу України, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають На підставі викладеного,

Outcome: partial