Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-12 00:00:00

У листопаді 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат про відшкодування моральної шкоди. В позові зазначив, що працюючи на шахті ім.. Леніна ВАТ «Кривбасзалізрудком» в період з 1990 р. по 2009 р., гірничім робітником машин в підземних гірничих виробках. В березні 2009 року йому було встановлено професійне захворювання. По факту професійного захворювання було проведене розслідування, про що складений акт розслідування хронічного професійного захворювання від 03.02.2009 року. У вищевказаному акті зазначено, що причиною професійних захворювань є робота впродовж 18 років 5 міс. в умовах важкої фізичної праці, пилу, що перевищує ГДК. Згідно з п. 19 акту розслідування хронічного професійного захворювання від 03.02.2009 року профзахворювання виникло з вини адміністрації ВАТ «Кривбасзалізрудком», оскільки адміністрація не виконала вимоги ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ст. 153 КЗпП України, щодо створення на робочих місцях умов праці відповідно вимогам нормативних актів. За висновком МСЕК від 16.03.2009 р. йому була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 45 % , встановлена 3 група інвалідності, після переогляду 02.03.2010 року встановлено 35 % у звязку з професійним захворюванням. Постановою ВВД Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Кривому Розі від 02 червня 2009 року йому були призначені страхові виплати щомісяця у звязку з професійним захворюванням. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. У звязку з професійними захворюваннями змінився його спосіб та якість життя, що завдає моральних страждань. Любі фізичні навантаження викликають у нього важке дихання, сухий кашель, біль у грудях. Через захворювання він не може виконувати роботу по дому і забезпечувати життєві потреби родини. Факт завдання йому моральних страждань підтверджується актом розслідування професійного захворювання на виробництві, витягом із висновку МСЕК. Виписками з історії хвороби. Моральну шкоду він оцінює у 63490,0 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав, пояснив, що відносини, які виникають з такого виду загальнообовязкового державного страхування, як страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності регулюються окремим законом, а саме Законом Украйни «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». В рішенні Конституційного Суду України (справа №1-9/2004), зазначається, що ст. 237-1 КЗпП України та ст. 1167 ЦК України відшкодування моральної шкоди, що відшкодовується особою яка заподіяла шкоду, або власником чи уповноваженим ним органом, не застосовується до осіб, що підлягають обовязковому соціальному страхуванню відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а тому ВАТ «КЗРК» не може бути відповідачем по справі. Крім того згідно ст. 237-1 КЗпП України підставою для виникнення матеріальної відповідальності є протиправне, винне невиконання чи неналежне виконання однією із сторін трудового договору своїх обовязків, яке спричинило заподіянню шкоди. Позивач був ознайомлений з умовами праці і погодився на роботу в шкідливих умовах. Позивачем не надано доказів які б підтвердили факт спричинення йому моральної шкоди, а розмір її відшкодування ні чим не обґрунтований. Незважаючи на те, що вимоги позивача безпідставні, ним також пропущений тримісячний термін звернення до суду, який застосовується при вирішенні трудових спорів. На підставі викладеного просять в позові відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кривому Розі, позов підтримала, так як обовязок відшкодування моральної шкоди покладено на роботодавця. Вислухавши представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що позивач тривалий час ( з 1990 р. по 2009 р.,) працював підземним гірничим робітником у шкідливих умовах на шахті ім. Леніна ВАТ «Кривбасзалізрудком». (а.с.5-8). Позивачу встановлені професійні захворювання, які були отримані в період роботи в ВАТ „Кривбасзалізрудком. Висновком МСЕК від 16.04.2009 р. позивачу встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 45% з 16.03.2009 р., після переосвідоцтва 02.03.2010 року 35% безстроково та встановлено з група інвалідності (вегетативно-сенсорна полі невропатія верхніх кінцівок першої-другої ступені з вираженими вегето трофічними порушеннями кистей, хронічний бронхіт, ТНТ катаракта першої ст..) . Постановами від 02.06.2009 року Фонд соціального страхування призначив позивачу щомісячні страхові виплати та нарахована одноразова допомога.(а.с.35-36). Таким чином у позивача на підставі висновку МСЕК від 16.03.2009 р., право на відшкодування моральної шкоди виникло з 16.03.2009 року, дня встановлення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках. Відповідно до розяснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоровя умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. 3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків. Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року». Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Відповідно до ч.1 ст.9 ЦК України положення цього кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. З урахуванням вищевикладеного і виходячи з положень п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюються на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю. Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України та акту розслідування хронічного професійного захворювання від 03.02.2009р., який затверджений державним санітарним лікарем Тернівського району , виписки із історії хвороби [PERSON] Українського НД1 промислової медицини, суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах.(а.с.12-38). Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що вперше позивачу встановлено 35% втрати працездатності , а також характер захворювань, пов'язаних з спричиненням профзахворюваннями фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та стягнути з відповідача ВАТ "Криворізький залізорудний комбінат" на користь [PERSON] 50000,0 грн. у відшкодування моральної шкоди. На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд На підставі ст.221, 233,235,237-1 КЗпП України , ст.10,27,60,79, 84,88 ч.3, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: partial