Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-26 00:00:00

10 листопада 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову і до виповнення повноліття дитини. 21 грудня 2010 року [PERSON] подала до суду уточнену позовну заяву, в якій просила збільшити розмір аліментів та стягнути з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи від дня предявлення позову і до виповнення повноліття дитини. Послалась на те, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано у 1994 році та від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу вона вдруге вийшла заміж та народила двох дітей. На даний час вона не працює, так як є інвалідом другої групи загального захворювання, довічно. В звязку з цим їй важко утримувати трьох дітей, їй в цьому допомагають її батьки та чоловік. Будь- яких інших доходів, крім її пенсії та невеликої заробітної плати її чоловіка, їх сімя не має. Відповідач іноді надає доньці незначну матеріальну допомогу, якої недостатньо для її розвитку, навчання, забезпечення продуктами харчування та одягом. Вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням про збільшення розміру аліментів, однак її прохання залишилось без результатів. Вважає, що відповідач має можливість надавати їй більшу матеріальну допомогу. їх дочка після закінчення 9 класу поступила на навчання в Київське вище професійне училище технологій та дизайну одягу, навчання закінчує в 2013 році. Вона як мати створює дочці всі умови для навчання фактично утримує, купує необхідну літературу, фінансує щоденний проїзд до Києва. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала і просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, проти його задоволення заперечував. Пояснив, що 19 квітня 1995 року Постановою Броварського районного суду Київської області з нього було стягнуто аліменти на дочку [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 25% мінімальної заробітної плати щомісячно, починаючи з 29 березня 1995 року до її повноліття. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено і це підтверджується поясненнями сторін позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON], свідоцтвом про укладення шлюбу, свідоцтвом про народження, свідоцтвом про розірвання шлюбу, копіями посвідчень № 000449, серії Д № 537740, № 001431, № 001432, № 001433, копією студентського квитка, копією пенсійного посвідчення, копією паспорта, виконавчого листа, довідкою № 1570 від 21.12.2010 року про отримання аліментів, копією постанови від 19.04.1995 року, що з відповідача на користь позивача стягуються аліменти в розмірі 1А частини всіх видів заробітку, але не менше 25% мінімальної заробітної плати щомісячно, починаючи з 25 березня 1995 року до її повноліття. їх дочка після закінчення 9 класу поступила на навчання в Київське вище професійне училище технологій та дизайну одягу, навчання закінчує в 2013 році. Позивач фактично утримує її, купує необхідну літературу, фінансує щоденний проїзд до Києва. Відповідач іноді надає доньці незначну матеріальну допомогу, якої недостатньо для її розвитку, навчання, забезпечення продуктами харчування та одягом. Добровільно виплачувати аліменти в більшому розмірі відповідач не бажає. На підставі наведеного суд дійшов висновку, що позов потрібно задовольнити позов частково. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, якою визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду [PERSON] була звільнена від сплати судового збору. Так як відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Декрету КМУ «Про державне мито» від сплати державного мита звільняються позивачі - за позовами про стягнення аліментів. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 81 ЦПК України не підлягають оплаті при зверненні до суду і покладаються на сторони після розгляду справи судом витрати на інформаційно-технічне забезпечення у справах про стягнення аліментів. На підставі ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 184, ч. 1 ст. 192 СК України,

Outcome: partial