Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до ТОВ «Електрет-2»про стягнення грошових коштів в якому вказала, що 04.02.2009 року між позивачем та відповідачем був укладений договір безвідсоткової цільової позики № ДГ-0010125 строком на 365 календарних днів, відповідно до якого [PERSON] зобовязалась надати ТОВ «електрет-2»безвідсоткову цільову грошову позику у розмірі 76500 грн., а ТОВ «Електрет-2»у свою чергу зобовязувався використати її за цільовим призначенням і повернути позику у визначений договором строк, але не пізніше ніж 04.02.2010 року. По закінченню дії договору Позичальник не виконав взятих на себе зобовязань, щодо повернення отриманої від Позивача позики. Відповідачем 23.12.2010 р. було відмовлено у поверненні коштів, посилаючись на відсутність грошових коштів. Позивач просить стягнути з ТОВ «Електрет-2»на свою користь суму боргу у розмірі 76500 грн. 00 коп., грошову компенсацію повязану із урахуванням індексу інфляції в розмірі 6303 грн. 60 коп., 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 2445 грн. 90 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 грн., а також суму сплачених позивачем витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120 грн. та судовий збір у розмірі 861 грн. Позивач [PERSON], надала суду письмову заяву про розгляд справи у відсутність позивача, без проведення фіксації судового процесу, підтримала викладене в позовній заяві, наполягала на позовних вимогах, просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся судом належним чином, причину неявки в судове засідання суду не повідомив, письмових заперечень суду не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, у відповідності до положень ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, в зв'язку з наступним. Судом встановлено, що 04.02.2009 року між позивачем та відповідачем був укладений договір безвідсоткової цільової позики № ДГ-0010125 строком на 365 календарних днів, відповідно до якого [PERSON] зобовязалась надати ТОВ «електрет-2»безвідсоткову цільову грошову позику у розмірі 76500 грн., а ТОВ «Електрет-2»у свою чергу зобовязувався використати її за цільовим призначенням і повернути позику у визначений договором строк, але не пізніше ніж 04.02.2010 року. По закінченню дії договору Позичальник не виконав взятих на себе зобовязань, щодо повернення отриманої від Позивача позики. Відповідачем 23.12.2010 р. було відмовлено у поверненні коштів, посилаючись на відсутність грошових коштів. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства. Позивач [PERSON] виконала свої зобовязання в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання. Відповідно до п.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може надати послуги, згідно з договором, за кожен день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості послуги, якщо інше не передбачено законодавством. При вищевикладеному, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, стягненню з ТОВ «Електрет-2»на користь [PERSON] підлягає сума заборгованості в розмірі 76500 грн., грошова компенсація повязана із урахуванням індексу інфляції в розмірі 6303,60 грн., 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 2445,90 Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Відповідно квитанції №8427.72.5 від 28.02.2011 р., позивач сплатила витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120 грн. в дохід держави. Відповідно квитанції №8427.72.2 від 28.02.2011 р., позивач сплатила витрати на оплату державного мита (судовий збір) в розмірі 861 грн. в дохід держави. За змістом ст. ст. 15, 16 ч. 2 п. 9, 23, 611 п. 4 ЦК України, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, в т.ч., шляхом відшкодування моральної шкоди. Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн., то вони є необґрунтованими, оскільки між сторонами склалися договірні відносини, які не передбачають стягнення моральної шкоди. Отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині не підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 15, 16, 23, 611, 526, 530, 553, 554, 611, 612, 625,651 ЦК України, ст.ст. 10, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: partial