Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання угоди такою, що відбулась та визнання права власності на самочинне будівництво нерухомого майна, що знаходиться по [ADDRESS] , яке складається у цілому з: будівлі магазину літ. «А», площею 56,7 кв.м. посилаючись на таке. 01 листопада 2010 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, що знаходиться по [ADDRESS] , яке складається з будівлі магазину літ. «А», площею 56,7 кв.м. Спірне майно належало відповідачу. Оскільки відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, позивач просить суд позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, згідно до якої позовну заяву визнав та просить розглянути справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, згідно до якої позовну заяву визнав та просить розглянути справу за його відсутності. Суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведені попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. У судовому засіданні встановлено, що 01.11.2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, яке складається у цілому з: будівлі магазину літ. «А», площею 56,7 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] , Згідно Витягу з реєстру права власності на нерухоме майно № 27417218 від 23.09.2009 року вказане нерухоме майно належить [PERSON] (свідоцтво про право власності серії [NUMBER] від 20.09.2010 року видане виконкомом Білгород-Дністровської міської ради, рішення N950 від 14.09.2010 року), яке зареєстроване в Білгород-Дністровськом МБТІ. Після укладення договору 01.11.2010 року, сторони повністю виконали всі його умови. Відповідачем було передано, а позивачем прийнято у власність нерухоме майно, а саме - будівля магазину літ. «А», площею 56,7 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] . Факт передачі покупної ціни продавцю, відповідачу по даній справі, від покупця, позивача, підтверджується пунктом 2 умов зазначеного договору від 01.11.2010 року, відповідно до якого продавцем отримана сума за відчужуване майно, а саме будівлі магазину, площею 56,7 кв.м. до підписання зазначеного договору та гарантійним листом від 02.11.2010 року в якому вказано, що продавець затримав грошові кошти у повному обсязі і ніяких претензій до покупця не має. Підтвердженням виконання сторонами договору є видача покупцю екземпляру договору. Оскільки позивачу виданий один екземпляр зазначеного договору купівлі-продажу нерухомого манна - і наданий суду, спірне майно продавцем передано покупцеві, суд вважає, що до позивача перейшло право власності на будівлі та споруди, що знаходиться по [ADDRESS] та які складаються у цілому з: будівлі магазину літ. «А», площею 56,7 кв.м. До укладання зазначеного договору купівлі-продажу, вищезазначене нерухоме майно належало на праві власності відповідачці, тому відповідачка вправі була здійснювати його відчуження. Так відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Таким чином, суд має визнати зазначений договір дійсним. На підставі викладеного,

Outcome: approved