Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з ВАТ КБ Надра (МФО 325978) на його користь 3410 Євро, що є еквівалентом 37311 грн. 65 коп., 1700 грн. моральної шкоди та судові витрати. Позов мотивує тим, що 27.06.2008 року між ВАТ КБ «Надра» в особі менеджера по роботі з фізичними особами [PERSON] з однієї сторони та ним з іншої сторони, було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) № 589631. Згідно п.1.1 [PERSON] Вкладник передає, а банк приймає грошову суму вкладу, що надійшла і зобовязується виплатити вкладнику суму та проценти на умовах та в порядку, визначеному цим договором. Згідно п.2.1 [PERSON] вклад надходить на вкладний рахунок в сумі 3000 Євро. Пунктом 2.2 договору передбачено, що строк дії вкладу становить 6 місяців від дати надходження Вкладу на вкладний рахунок. Початок дії строку вкладу розпочинається з дня надходження вкладу на вкладний рахунок, процентна ставка по вкладу становить 9,9% (пункт 2.3 договору). Згідно п.3.4.5 [PERSON] зобовязаний повернути Вкладнику вклад за його вимогою в кінці терміну вкладу чи у випадку дострокового розірвання [PERSON] шляхом перерахування коштів на рахунок. Відповідно до ч.2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Проте, відповідач всупереч умов договору, відмовляється повернути йому вкладені кошти в повному обсязі. Станом на 06.10.2010 року заборгованість банку становить 3410 Євро, що підтверджується поточним звітом від 06.10.2010 року. Оскільки банк як договірна сторона по договору банківського депозиту взятих на себе зобовязань добровільно не виконав, не повернувши у визначений договором термін суму депозитних вкладів та нараховані по депозитах відсотки, в нього виникла необхідність звернутися з даним позовом в суд. В судовому засіданні позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про те від них поступило заперечення на позовну заяву, в якому вони не погоджується з зазначеними вимогами з наступних міркувань. Відповідно до [PERSON] №589631 від 27.08.2008 року [PERSON] зобов'язується повернути Вклад позивачу на його поточний рахунок. Відповідно до Поточного звіту за операціями по рахунку. Банк виконав свої зобов'язання по [PERSON] вкладу. Отже, виконання зобов'язання є належним, що відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України призводить до припинення зобов'язання. Тому Договір вкладу не може бути правовою підставою для стягнення коштів з Банку. Функціонування поточного рахунку регулюється іншим договором - договором про комплексне банківське обслуговування (ДКБО), це інші договірні правовідносини, що не належать до предмету позову. Кошти на рахунку № 79650883 доступні позивачу в межах лімітів встановлених тимчасовим адміністратором ПАТ КБ «Надра». Щодо відшкодування моральної шкоди, то відповідно до п. 5 Постанови № 4 від 31.03.95р. м.Київ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (Із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду № 5 (v0005700-01) від 25.05.2001 № 1 (v_001700-09) від 27.02.2009) оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Спеціальним по відношенню до Цивільного кодексу України Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено, що п. 5 ч. 1 ст. 4 визначено, що споживач має право на відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Тобто для відшкодування моральної шкоди потрібна наявність небезпеки для життя та здоров'я Позивача спричинена продукцією Банку, якої бути не може в принципі. Це законодавче положення спеціального по відношенню до Цивільного кодексу України Закону узгоджується з Цивільним кодексом України, тому, що для відшкодування будь-якої шкоди, зокрема і моральної необхідно встановити прямий причинно-наслідковий звязок між протиправною дією/бездіяльністю і нанесеною шкодою, і такий зв'язок може бути встановлений виключно завданням продукцією/роботами/послугами шкоди для життя та здоров'я споживача. Вимога про причинний зв'язок чітко визначена і в. п. 5 Постанови № 4, де зазначено, що Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому слід зауважити, що відповідач не виконує свої зобов'язання зважаючи на запровадження Національним Банком України мораторію на задоволення вимог кредиторів відповідно до законодавства, отже вини відповідача немає. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення її прав. Проте ч. 3 цієї ж статті та ст. 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що для відшкодування цієї шкоди потрібна наявність вини, якої в правовідносинах, що склалися між позивачем та відповідачем немає. Згідно з п. 4. Постанови № 4 Відповідно до ст.137 Цивільного процесуального кодексу України (1502-06) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Рішення суду повинне бути законне і обґрунтоване. Посилання на докази при відшкодуванні моральної шкоди в позовній заяві відсутнє: відповідно до п.п. 1 та 3 Постанови ПВСУ № 5 від 12.04.96 м.Київ vd960412 vn5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» (Із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України N 15 (v0015700-98) від 25.05.98 ) суди повинні розглядати цивільні справи за позовами про захист прав споживачів у точній відповідності із законом та в установлені для цього строки. Якщо положення нормативних документів суперечать чинному законодавству про захист прав споживачів, суд застосовує норми цього законодавства про захист прав споживачів, до того ж відшкодування моральної шкоди не передбачається у договірних правовідносинах. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, приходить до висновку про задоволення позову частково. Згідно із ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 1058 ч.1 ЦК встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Судом встановлено, що між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] 27 червня 2008 року укладено Договір №589631 банківського вкладу, згідно якого ним було розміщено тимчасові вільні кошти в сумі 3000 Євро на строк шість місяців зі сплатою банком 9,5% річних. \~Додаткові внески до основної суми вкладу не допускаються. Процентна ставка за вкладом складає 9,5% річних, яка залишається незмінною протягом строку вкладу, крім випадку дострокового розірвання договору з ініціативи позивача. Якщо дата повернення вкладу припадає на вихідний чи святковий день, повернення вкладу здійснюється у перший робочий день після вихідного та/або святкового дня. Відповідач зобов'язаний повернути повністю вклад у "дату повернення", зазначену в п.1.1 цих договорів. Факт виконання позивачем зобов'язань за [PERSON] банківського вкладу належним чином, представником ВАТ КБ Надра в своїх письмових поясненнях не заперечувався. \~ У відповідності до ст.1060 ч.2 ЦК за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. В порушення умов п.3.4.5 договорів вкладу відповідач не видав вкладнику банківський вклад, який станом на 09.06.2011 року становить 3412 (три тисячі чотириста дванадцять) Євро 53 (пятдесят три) євроценти, що стверджується довідкою № 124 від 09.06.2011 року виданої Начальником відділення № 31 Філії ПАТ КБ «Надра» [PERSON] Відповідно до п.14 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на день ухвалення рішення офіційний курс гривні до 1 Євро становив 11,647 грн., отже, сума загальної заборгованості по депозиту становить 39748 грн. 09 коп., тому, є підстави для стягнення невиплаченої частини вкладу в користь позивача. Вирішуючи питання стягнення моральної шкоди, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту заподіяння такої. Крім того, така не підлягає стягненню в даному випадку в звязку з договірними зобовязаннями сторін. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення, суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути держмито та витрати по оплаті інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ в користь позивача.

Outcome: partial