Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 28 грудня 2005 року на наступне майно: житловий будинок, господарські будівлі та споруди, земельну ділянку площею 0,21 гектарів в межах згідно з планом для будівництва та обслуговування житлового будинку розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Вільне, вул. Леніна, 163, оскільки інших спадкоємців померлого за законом, які прийняли спадщину фактично вступивши у володіння і розпорядження спадковим майном не існує, проте постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у правовстановлюючому документі на земельну ділянку зроблено виправлення, тому за захистом своїх прав вона вимушена звернутися до суду. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 05.01.2010 року визнано право власності за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті її батька, [PERSON], померлого 28 грудня 2005 року. 14.05.2010 року до суду від Голови Вільненської сільської ради надійшла заява про перегляд рішення у звязку з нововиявленими обставинами, так як існує ще один спадкоємець - [PERSON], який теж надав заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду від 08 червня 2010 року рішення Синельниківського міськрайонного суду від 05.01.2010 року по справі за позовом [PERSON] до Вільнянської сільської ради Синельниківського району про визнання права власності на жилий будинок, земельну ділянку в порядку спадкування за законом скасовано за нововиявленими обставинами. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] звернувся до суду про визнання права приватної власності на житловий будинок та дві земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 28 грудня 2005 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок та земельні ділянки. Заповіту батько не залишив. Спадкоємцями першої черги в порядку спадкування за законом є він та його сестра відповідач по зустрічній позовній заяві, та позивач по первісному позову [PERSON], та їхня мати, жінка спадкодавця [PERSON]. Але ні [PERSON], ні [PERSON] спадщину після смерті батька не прийняли, так як не проживали постійно з ним на час відкриття спадщини і не подавали в шестимісячний строк після смерті спадкодавця заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за законом, який фактично прийняв спадщину є їхня мати [PERSON], так як вона постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. [PERSON] померла 26.06.2009 року. Після її смерті відкрилась спадщина на вищевказане спадкове майно її чоловіка [PERSON] та на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,380 га. Розташовану на території КСП «Серп і Молот»Вільненської сільської ради, яка належить померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ДП № 113017. Мати, [PERSON], залишила заповіт від 11.04.2006 року на все майно на імя - [PERSON], який 09.12.2009 року подав до нотаріальної контори заву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] і тому прийняв спадщину після смерті матері. Але нотаріус Другої Синельниківської державної нотаріальної контори не видає свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері, відмовляє в усній формі та направляє його для вирішення цього питання до суду у звязку з тим, що видав [PERSON] постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Позивач за первісним позовом, та відповідач за зустрічною позовною заявою [PERSON] в судовому засіданні просила задовольнити первісний позов, зустрічну позовну заяву не визнала, заперечувала проти її задоволення. Представник Вільненської сільської ради, який є відповідачем за первісним позовом у судовому засіданні пояснила, що дійсно заповіт складений [PERSON] на якому вона власноручно поставила свій підпис. Її волевиявлення було вільним. Заповіт складений на імя [PERSON]. Але що стосується спадкового майна, то його слід розподілити на трьох спадкоємців: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], так як воно не було переоформлено на [PERSON] після смерті [PERSON] Позивач за зустрічною позовною заявою [PERSON] та його представник у судовому засіданні заперечували проти первісного позову та просили задовольнити зустрічну позовну заяву, обґрунтовуючи свої позовні вимоги таким чином, як вони викладені вище. Третя особа [PERSON], не претендував на спадщину та просив суд розподілити спадщину між [PERSON] та [PERSON] Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні первісного позову необхідно відмовити, а зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії І-КИ № 066546 [PERSON] помер 28 грудня 2005 року, про що виконком Вільненської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області в книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний актовий запис за № 17. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: Синельниківський район, с. Вільне, вул. Леніна, 163. Які належать померлому на підставі свідоцтва про право власності № 553 від 29.11.1989 року. Згідно рішення сесії Вільненської сільської ради № 2-ХІ/ХІІ від 26 грудня 1997 року нумерацію житлових будинків було змінено, тому номер будинку по вулиці Леніна в с. Вільне змінено на номер 187, що підтверджується довідкою Вільненської сільської ради № 55 від 04.03.2010 року та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,21 га, яка належить померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю,виданого на підставі рішення ІІІ сесії ХХІІ скликання Вільненської сільської ради від 18.10.1995 року. Заповіту батько не залишив. Спадкоємцями першої черги в порядку спадкування за законом є [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їхня мати, жінка спадкодавця - [PERSON]. Але ні [PERSON], ні [PERSON]К, ні [PERSON] спадщину після смерті батька не прийняли, так як постійно не проживали з ним на час відкриття спадщини, і не подавали в шестимісячний строк після смерті спадкодавця заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, що підтверджується матеріалами спадкової справи [PERSON]. Єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за законом, який фактично прийняв спадщину, згідно ст. 1268 ЦК України є їхня мати [PERSON]. Так як вона постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується заявою [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка міститься в копіях спадкової справи Другої синельниківської державної нотаріальної контори справа 2-15 № 294/2006 [PERSON] та довідкою Вільненської сільської ради № 118 від 12.05.2010 року. [PERSON] померла 26.06.2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] І-КИ № 317080. Після її смерті відкрилася спадщина на вищевказане спадкове майно її чоловіка [PERSON], а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: Синельниківський район, с. Вільне, вул. Леніна, 163, які належали померлому на підставі свідоцтва про право власності № 553 від 29.11.1989 року, нумерацію будинку змінено на номер 187, що підтверджується довідкою Вільненської сільської ради № 55 від 04.03.2010 року і земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,21 га, яка розташована за адресою: Синельниківський район, с. Вільне, вул. Леніна, 187, яка належить померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення ІІІ сесії ХХІІ скликання Вільненської сільської ради від 18.10.1995 року та на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 8,380 га, яка розташована на території КСП «Серп і Молот»Вільненської сільської ради, яка належить померлій, [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення 8 сесії ІІ скликання Вільненської сільської ради № 62 від 16 грудня 1999 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Позивач надав суду копію заповіту [PERSON], складеного 11.04.2006 року, посвідченого секретарем виконкому Вільненської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі за №6, з якого вбачається, що спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла сину [PERSON] тобто позивачу, за зустрічною позовною заявою все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, та все те, на що вона по закону буде мати право. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. З наданих позивачем документів, які були досліджені судом у судовому засіданні, право приватної власності спадкодавця [PERSON] на спадкове майно підтверджується повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Частиною 1 статті 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно зі ст. 81 Земельного кодексу України одним із способів набуття права власності на землю громадян є прийняття спадщини. Частиною 1 статті 131 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто у даному випадку позивачу [PERSON] з 26 червня 2009 року. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 60 ЦПК України закріплює обов'язки доказування і подання доказів у якій зазначається що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч вимогам зазначених статей позивач за первісним позовом [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог стосовно визнання за нею права власності, а доводи надані у судовому засіданні спростовуються іншими матеріалами справи. Також судом врахований той факт, що [PERSON], яка є позивачем за первісним позовом, приховала від суду ті обставини, що у [PERSON], померлого 28 грудня 2005 року, крім неї є ще два спадкоємця [PERSON], на якого складено заповіт та [PERSON]. Таким чином суд не знаходить підстав для задоволення первісного позову [PERSON] про визнання права власності на жилий будинок та земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved