Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом про визнання недійсним кредитного договору №1-320/5 від 12 січня 2007 року між банком «Фінанси та Кредит», товариством з обмеженою відповідальністю , та [PERSON], визнати недійсним договір іпотеки від 17.01.2007 року між банком «Фінанси та кредит», товариство з обмеженою відповідальністю, [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зобовязати АТ «Банк «Фінанси та кредит» зарахувати суму у розмірі 50000 доларів США, що була раніше внесена [PERSON] через касу банку, як повернення грошових коштів в натурі, зобовязати АТ «Банк «Фінанси та кредит» повернути готівкою, через касу банку [PERSON], зайво перераховані кошти у розмірі 5319,22 доларів США; зобовязати АТ «Банк «Фінанси та Кредит» виплатити готівкою, через касу банку [PERSON], кошти у розмірі 3 787, 50 грн., що були сплачені позивачем на вимогу кредитного договору та для отримання готівки; зобовязати приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу [PERSON] виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за договором іпотеки від 17 січня 2007 року між банком «Фінанси та Кредит», товариством з обмеженою відповідальністю та [PERSON]; зобовязати АТ «Банк» Фінанси та кредит» повернути [PERSON] оригінали документів, що знаходиться на зберіганні у відповідача, та підтверджують її право власності на заставне майно, судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтуванні своїх позовних вимог покликається на те, що відділення №1 філії «Львівського регіонального управління» банку «Фінанси та кредит», товариство з обмеженою відповідальністю відповідно до кредитного договору №1-320/5 від 12 січня 2007 року надало кредит в сумі 50000 дол. США на умовах забезпеченості, поворотності, строковості та платності. Відповідно до п.3.2 договору кредитні ресурси має повернути до 12 січня 2012 року. Погашення заборгованості здійснюється щомісячно у розмірі 833,33 дол.США, шляхом внесення готівкою через касу. Забезпечення виконання зобовязання відповідно до п.5.1 є застава нерухомого майна (іпотека) - нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м.Львів вул..Конотопська, 9 літера «А-3» №1-8 за технічним планом. Застава майна оформлена відповідним іпотечним договором від 17 січня 2007 року між відділенням №1 філії «Львівське регіональне управління» банку «Фінанси та кредит», товариство з обмеженою відповідальністю та [PERSON], та посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] Додатковим забезпеченням виконання зобовязань є фінансова порука [PERSON], що оформлена договором без номеру від 12 січня 2007 року та фінансова порука [PERSON], що так само оформлена договором без номеру від 12 січня 2007 року. Кредитний договір на підставі якого було надано кредит, складався Банком «Фінанси та кредит» та містить положення які значно погіршують положення позивача як позивача фінансових послуг по відношенню до умов встановлених з діючим законодавством України, а саме надав кредит у доларах США та зобовязав проводити розрахунок за користування кредитними ресурсами у доларах США. Відповідач порушив правові норми ст. 99 Конституції України (згідно якої грошово одиницею України є гривня) ст. 524 ЦК України (яка визначає, що зобовязання повинно бути визначено у грошовій оиниці України - гривні), ст. З Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (яка визначає, що гривня, як грошова одиниця (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні), ст.З Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» (яка встановлює, що національна валюта країни є єдиним законним засобом платежу на території України, для оплати будь - яких вимог та зобовязань) ст. 2 Постанови національного банку України №199 від 26.03.1998 року «Про затвердження правил використання готівкової іноземної валюти на території України №199 від 26.03.1998 року «Про затвердження Правил використання готівкою іноземної валюти на території України». У пунктах 2.4 та 4.13 цих правил дозволяється використання готівкової іноземної валюти на території України як засобу платежу за умови отримання індивідуальної ліцензії Національного банку України. Враховуючи те, що згідно умов договору обидві сторони мають зобовязання у валюті (видача кредитної суми та повернення її разом з оплатою за користування коштами) то позивач і відповідач повинні були отримати індивідуальні ліцензії НБУ. Відповідно до п. «В», «Г» частини ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» індивідуальні ліцензії видаються резидентами на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальні ліцензії потребують такі операції як надання резидентами кредитів в іноземній валюті, та використання іноземної валюти на території України як засобу платежу. Позивачу нічого не відомо про наявність відповідної індивідуальної ліцензії у відповідача, але відповідач не отримував індивідуальної ліцензії для використання іноземної валюти на території України як засобу платежу. На момент укладення кредитного договору вважала, що усі істотні умови, що вказані у договорі не є завідомо невигідними, та те, що сторони договору не порушують законів та діють у повній відповідності до діючого законодавства України, оскільки повністю довіряла відповідачу, як професійному оператору певного виду послуг у сфері кредитування. Просить позов задоволити. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дав пояснення аналогічні його мотивам. Просить позов задоволити. Представник відповідача у судовому засіданні вимоги позивача не визнав та пояснив, що кредитний договір №1-320/5 від 12.01.2007р. між позивачем та відповідачем, є законним і відповідає чинному законодавству України. Дії відповідача, з приводу надання позивачу кредиту у іноземній валюті, є правомірними. Позивач отримав кредит у іноземній валюті і зобов»язаний його повернути у іноземній валюті. Просить у задоволенні позову відмовити. Відповідач приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу [PERSON] Н.М. у судове засідання не з»явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Згідно ст.169 ЦПК України суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відділення №1 філії «Львівського регіонального управління» банку «Фінанси та кредит», товариство з обмеженою відповідальністю відповідно до кредитного договору №1-320/5 від 12 січня 2007 року надало кредит в сумі 50000 дол. СІЛА на умовах забезпеченості, поворотності, строковості та платності. Відповідно до п.3.2 договору кредитні ресурси має повернути до 12 січня 2012 року. Погашення заборгованості здійснюється щомісячно у розмірі 833,33 дол.СПІА, шляхом внесення готівкою через касу. Забезпечення виконання зобовязання відповідно до п.5.1 є застава нерухомого майна (іпотека) - нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м.Львів вул..Конотопська, 9 літера «А-3» №1-8 за технічним планом. Застава майна оформлена відповідним іпотечним договором від 17 січня 2007 року між відділенням № 1 філії «Львівське регіональне управління» банку «Фінанси та кредит», товариство з обмеженою відповідальністю та [PERSON], та посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] Додатковим забезпеченням виконання зобовязань є фінансова порука [PERSON], що оформлена договором без номеру від 12 січня 2007 року та фінансова порука [PERSON], що так само оформлена договором без номеру від 12 січня 2007 року. Кредитний договір на підставі якого було надано кредит, складався Банком «Фінанси та кредит» та містить положення які значно погіршують положення позивача як позивача фінансових послуг по відношенню до умов встановлених з діючим законодавством України, а саме надав кредит у доларах США та зобовязав проводити розрахунок за користування кредитними ресурсами у доларах США. Представник позивача посилається на те, що відповідно до п.п. в, г, ч.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено надання кредитів в іноземній валюті за наявності індивідуальної ліцензії Національним Банком України, а також такої ліцензії потребують операції щодо використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Разом з тим, слід зазначити наступне. Відповідно до положень ст.1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» надання кредитів в іноземній валюті слід відносити до валютних операцій. Спеціальне банківське законодавство у сфері банківської діяльності не містить приписів, які б забороняли банкам надавати кредити в іноземній валюті або регламентували умови кредитування в іноземній валюті. Відповідно до статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно правовими актами Національного банку та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Статтею 56 Закону України "Про Національний банк України" Національному банку надано право видавати нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежне від форм власності, а також для фізичних осіб. Відповідно до ст. 44 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль, та до компетенції Національного банку належать, зокрема: видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій; видача та відкликання ліцензій, здійснення контролю, у тому числі шляхом здійснення планових і позапланових перевірок, за діяльністю банків, юридичних та фізичних осіб (резидентів та нерезидентів), які отримали ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій, в частині дотримання ними валютного законодавства. Стаття 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачає банківські операції, які здійснюються банком на підстав банківської ліцензії, і, зокрема, операції з валютними цінностями. Так, банківська ліцензія - це документ, який надається Національний банком України в порядку і на умовах, визначених у цьому Законі, на підстав якого банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність. На виконання статті 44 "Про Національний банк України" та статті 5 Декрету "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" постановок Правління Національного банку України від 17 липня 2001 р. N 275 затверджено Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 серпня 2001р. за №730/5921, яке встановлює порядок та умови видачі банкам банківських ліцензій на здійснення банківських операцій та письмових дозволів на здійснення інших операцій. П.1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого Постановою Правління НБУ від 14.10.2004р. №483, визначено, що використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється : якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк. Ця норма стосується тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностіми. За наявності у банку генеральної ліцензії НБУ і письмового дозволу на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальних ліцензій, на весь період дії режиму валютного регулювання, надання кредитів (позик) у іноземній валюті на території України є правомірним, при цьому наявності індивідуальної ліцензії на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції не потребується. Отже, при укладенні спірного договору позичальнику були відомі всі умови кредитного договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили позивача прийняти ці умови на вкрай невигідних для себе умовах. Крім того, згідно ст.627 ЦК України та відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Ст.628 ЦК України визначені на розсуд сторін і погоджені умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст.1056 ЦК України позичальник має право відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом. Але позивач отримала кошти від відповідача, користувалася ними і користується надалі, про що не заперечує. Даний факт дає суду підстави вважати, що позивач погодилась з умовами договору. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що підстави для визнання недійсним кредитного договору відсутні.

Outcome: dismissed