Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати за ним право власності на 53/200 частини квартири під номером 27 (двадцять сім) в будинку № 7 (сім) корпус 4 (чотири) по проспекту Правди в місті Кіровограді на праві спільної сумісної власності подружжя та 147/800 частини квартири, на підставі спадкування, як особі, що має право на обовязкову частку у спадщині після смерті дружини [PERSON], померлої 24 липня 2009 року, а загалом, право власності на 359/800 частини квартири що розташована в [ADDRESS]. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] подавши зустрічну позовну заяву просять визнати за ними - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], як спадкоємцями за заповітом, право власності за кожним на 147/800 частин квартири під номером 27 (двадцять сім) в будинку № 7 (сім) корпус 4 по проспекту Правди в місті Кіровограді в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлої 24 липня 2009 року. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і просить їх задовольнити. Зустрічну позовну заяву визнав. Відповідачі свої вимоги підтримали повністю, основний позов визнали. Під час розгляду справи суд встановив наступне. [PERSON], на підставі реєстраційного посвідчення виданого 27 грудня 1991 року Кіровоградським БТІ, належала кооперативна квартира під № 27, в будинку № 7, корпус 4, по проспекту Правди в місті Кіровограді. Перший пайовий внесок був зроблений [PERSON] в квітні 1964 року у розмірі 1201, 45 крб. Загалом до реєстрації шлюбу з позивачем [PERSON] сплатила 1413,09 крб., відповідно ця частина квартири належить їй особисто. 18 березня 1966 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON]. З того часу пайові внески подружжя виплачувало разом. Загалом за період шлюбу ними було виплачено 1590,53 крб., тому, відповідно, ця частина зазначеної квартири є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]. 13 березня 2007 року Другою Кіровоградькою державною нотаріальною конторою, по реєстру № 2-293 був посвідчений заповіт, відповідно до якого, [PERSON] на випадок своєї смерті, все своє майно заповідала [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. 24 липня 2009 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ОЛ № 099674, виданим 25 липня 2009 року міським відділом по реєстрації смертей [PERSON] управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 2002. Спадкоємцем за законом першої черги який має право на обовязкову частку у спадщині і прийняв спадщину шляхом подачі відповідної заяви до нотаріальної контори є чоловік померлої [PERSON]. Крім нього спадщину прийняли спадкоємці за заповітом син померлої [PERSON] та її онуки - [PERSON] та [PERSON]. В вересні 2010 року позивач та відповідачі звернулись до нотаріуса з метою оформлення спадщини. Однак нотаріус розяснила їм посилаючись на п. 224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03 березня 2004 року, що нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Таким чином, враховуючи, що лише частина пайових внесків була виплачена подружжям, [PERSON] належить 53/200 частини квартири на праві спільної сумісної власності та у відповідності зі ст. 1241 ЦК України, як особі, що має право на обовязкову частку у спадщині 147/800 частини квартири, на підставі спадкування. Тобто, загалом позивачу має належати (53/200 + 147/800) = 359/800 частини квартири що розташована в [ADDRESS]. Отже, спадкоємцям за заповітом, які є відповідачами має належати 441/800 частин вказаної квартири в рівних частках, тобто по 147/800 (441/800 : 3 = 147/800) частин кожному. Проаналізувавши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що основний та зустрічний позови підлягають, задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, крім цього ст. 16 цього ж кодексу зазначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 цього ж кодексу передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 60 CK України передбачено - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 70 CK України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Ніяких домовленостей з цього приводу між подружжям не було, шлюбний договір не укладався. Частина 1 ст. 328 діючого ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Стаття 392 ЦК України передбачає можливість пред'явлення позову про визнання права власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою. На підставі ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16, ч. 1 ст. 328, ст. 392, ст.ст. 1216-1218 ЦК України, ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved