Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], Фрунзенського відділу ДВС Харківського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів [PERSON] комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» про звільнення майна з-під арешту. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.05.2010 р. було укладено договір дарування, за яким позивач отримав у власність квартиру за адресою [ADDRESS]. Цей договір було нотаріально посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 514. У вересні 2010 р. позивач дізнався, що на його квартиру накладено арешт Фрунзенським відділом ДВС Харківського міського управління юстиції. Підставою накладення арешту є виконання заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.01.2010 р. по справі № 2-606/10 за позовом [PERSON] комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач просить суд звільнити з-під арешту, накладеного Фрунзенським відділом ДВС Харківського міського управління юстиції, квартиру за адресою [ADDRESS], оскільки вона належить позивачу, а не першому та другому відповідачам. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі. [PERSON], [PERSON] до судового засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали суду заяву, в якій зазначили, що позовні вимоги визнають у повному обсязі, просять справу розглядати за їхньої відсутності. Представник третього відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечуючи, вказуючи на законність проведення дій по виконанню заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.01.2010 р. по справі № 2-606/10. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів, до судового засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. 18.05.2010 р. було укладено договір дарування, за яким [PERSON] отримав у власність від [PERSON] квартиру за адресою [ADDRESS]. Цей договір було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 514. 18.08.2010 р. було відкрито виконавче провадження по виконанню заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.01.2010 р. по справі № 2-606/10 за позовом [PERSON] комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На квартиру за адресою [ADDRESS] накладено арешт Фрунзенським відділом ДВС Харківського міського управління юстиції. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Договір дарування квартири було нотаріально посвідчено та зареєстровано 18.05.2010 р., тобто до відкриття виконавчого провадження. Таким чином, квартира за адресою [ADDRESS] належить позивачеві. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ст. 321 ЦК України також передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження обєктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження», передбачає накладення арешту лише на майно боржника. Відтак, накладення арешту на майно позивача є неправомірним. Згідно зі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. У разі прийняття судом рішення про звільнення майна з-під арешту або сплати боржником повної суми боргу за виконавчим документом до реалізації арештованого майна боржника, майно звільняється з-під арешту за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про звільнення майна з-під арешту надсилається боржнику та до органу (установи), якому була надіслана постанова про накладення арешту на майно боржника на виконання. 24.12.2010 р. представником позивача було подано до суду заяву, в якій він просить не стягувати з відповідачів витрати на сплату державного мита і витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, а залишити судові витрати за позивачем. Дана заява не суперечить вимогам цивільного процесуального законодавства. На підставі викладеного,

Outcome: approved