Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-26 00:00:00

Позивач в листопаді звернувся до суду з позовом і просив стягнути з відповідача 3 194гр. 22 коп. вихідної допомоги, 2 841гр. 99 коп. матеріальної допомоги та 2 263гр.38 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Посилається в позові на те, що 23.04.2010 року він був прийнятий на роботу на посаду електрозварника автоматичних та напівавтоматичних машин 3 розряду в цех відділення ДП МО України «Одеський металообробний завод» ДП «Інвестжитло». Наказом № 30-В від 19.07.2010 року по підприємству вирішено вязку з економічною необхідністю скоротити чисельність працівників на 32 одиниці та штат на 36,5 штатних одиниць. Наказом № 38-К від 30.09.2010 року він був звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. На день звільнення відповідач заборгував йому заробітну плату та омпенсацію за невикористану відпустку в сумі 3 062гр.98 коп., яка була сплачена йому лише 29.10.2010 року. Крім того, відповідно до п. 2.20 Колективного договору ГМнвестжитло» на 2010-2012 роки у разі звільнення працівників підприємства внаслідок скорочення штату та чисельності працівників, адміністрація зобов'язується виплатити працівникам, що звільняються, за рахунок коштів підприємства, крім сум належних їм до виплати, згідно чинного законодавства України, матеріальну допомогу. Матеріальна допомога виплачується (видається) працівникам в день звільнення. Сума матеріальної допомоги розраховується шляхом множення седньомісячної заробітної плати (одної, двох або трьох - в залежності від стажу роботи на підприємстві) на умовний коефіцієнт. Враховуючи викладене, сума належної йому до виплати матеріальної допомоги становить 2 841гр.99 хоп. Відповідно до ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п.1 ст. 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Вихідна допомога, яка належить йому до виплати, складає 3 194 грн.22 коп. Виходячи з цього, просить задовольнити позов. В квітні 2011 року після скасування заочного рішення в справ представник позивача збільшила розмір позовних вимог і просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала. Не заперечувала, що розрахунок з позивачем при звільненні проведений не був, т.я. в день звільнення він був відсутнім на роботі і після звільнення вимоги про розрахунок не пред»являв. Пояснила також, що заборгованість по заробітній платі позивачу була виплачена 29.10.2010 року, а вихідна допомога та матеріальна допомога не виплачені до цього часу. Причину затримки в виплаті решти належних позивачу сум не пояснила. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, виходячи наступного. Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчень - строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноважені ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в т.- ліквідації,реорганізації,банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Встановлено, що позивач 23.04.2010 року він був прийнятий на роботу на посаду електрозварника автоматичних та напівавтоматичних машин розряду в цех відділення ДП МО України «Одеський металообробне завод» ДП «Інвестжитло». Наказом № 30-В від 19.07.2010 року по підприємству вирішено у зв'язку з економічною необхідністю скоротити чисельність працівників 32 одиниці та штат на 36,5 штатних одиниць. Наказом № 38-К від 30.09.2010 року він був звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. На день звільнення відповідач заборгував йому заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 3 062гр.98 коп., яка була заплачена йому лише 29.10.2010 року. /а.с.6-15/ Відповідно до ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 1 ст. 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Встановлено, що дана вимога закону відповідачем щодо позивача не була виконана, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 194 тр.22 коп. вихідної допомоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинне виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що позивач звільнений з роботи з 30.09.2010 року. Розрахунок при звільненні з позивачем проведений не був. Заборгована заробітна плата була виплачена йому 29.10.2010 року, тобто з пропуском встановленого законом строку. Матеріальна та вихідна допомога не виплачені до цього часу і їх розмір представник відповідача не оспорює. З довідки відповідача, оформленої відповідно до постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року вбачається, що середньоденний заробіток позивача на день звільнення складав 89гр.58 коп., час затримки розрахунку складає 167 дні. Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача належить 4 959гр.86 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні / 167 х 89.58 = 14 959.86 / п. 2.20 Колективного договору ДП »Інвестжитло» на 2010-2012 соки встановлено, що у разі звільнення працівників підприємства внаслідок .корочення штату та чисельності працівників, адміністрація ; обов'язується виплатити працівникам, що звільняються, за рахунок коштів підприємства, крім сум належних їм до виплати, згідно чинного законодавства України, матеріальну допомогу. Матеріальна допомога виплачується (видається) працівникам в день звільнення. Сума матеріальної допомоги розраховується для кожного працівника окремо в залежності від стажу роботи на державному підприємстві ДП «Інвестжитло". Сума матеріальної допомоги розраховується шляхом множення середньомісячної заробітної плати (одної, двох або трьох - в залежності від стажу роботи на підприємстві) на умовний коефіцієнт. /а.с. 42-44 / З приведеної вище довідки вбачається, що дана сума щодо позивача складає 2 841гр.00 коп., а тому в зв»язку з визнанням цієї заборгованості відповідачем, оформленої відповідною довідкою про заборгованість, суд приходить до висновку про її стягнення на користь позивача. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача в судовому засіданні, виходячи з наступного. Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що в день звільнення позивач був на роботі і в цей же день він був ознайомлений ь наказом про звільнення. З табелю обліку робочого часу, наданого представником відповідача вбачається, що в день звільнення позивач був на роботі. Таким чином, суд вважає безпідставними твердження представника відповідача з цього приводу. Суд також не знаходить підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, т.я це суперечить закону, а тому дана сума має бути стягнута по день ухвалення рішення судом.

Outcome: approved