Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом Черкаського головного регіонального управління Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк про визнання протиправними дій ПАТ КБ ПриватБанк. Свої вимоги мотивує тим, що 29.05.2007 року між нею та Центральним Уманьским відділенням філії Черкаське регіональне управління ЗАТ КБ Приватбанкбуло укладено кредитний договір для придбання автомобіля марки Део-Сенс (реєстраційний номер [NUMBER]) строком до 29.05.2012 року на суму 56639,60 грн. (п'ятдесят шість тисячь шістьсот тридцять дев'ять гривень 60 копійок). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором у заставу був наданий вказаний автомобіль. Згідно з кредитним договором платежі необхідно вносити щомісяця до 25 числа в розмірі 895,00 (вісімсот дев'яносто п'ять гривень 00 копійок), що позивачкою і виконувалося. Під час дії кредитного договору, 13.11.2009 року на адресу позивачки надійшов лист, в якому Уманська філія ПАТ КБ Приватбанкінформувала про те, що станом на 13.11.2009 року наявна заборгованість в розмірі 4941,51 гривень, а саме: заборгованість за кредитом 3455,03 грн; забогованість по процентам за користування кредитом - 1395,07 грн; пеня 32,96 грн; комісія - 58,45 грн. На усне звернення до Уманської філії ПАТ КБ Приватбанкщодо заборгованості повідомили, що за кредитним договором були піднято річну відсоткову ставку. Будь-якого письмового попередження про підняття відсоткової ставки не надали. У звязку з втратою кредитного договору, повідомила про це Приватбанк. Н своє повідомлення 06.01.2010 року від ПАТ КБ Приватбанкотримала відоповідь про те, що копію кредитного договору не можуть надати, посилаючись на ст. 60 Закону України Про банк і баківську діяльність, вважає дану відповідь необгрунтоваю, оскільки вона має право на отримання будь-якої інформації, яка стосується кредитного договору. У подальшому, 2.08.2010 року отримала лист від ПАТ КБ Приватбанк, в якому було повідомлено, що з 01.02.2009 року відсоткова ставка за кредитним договором від 29.05.2007 року складає 27,48% на рік, хоча початкова була 16,08%. А також банк повідомив про заборгованість по кредиту в сумі 10028,39 грн. Після цього, 8.09.2010 року позивачка повторно надіслала лист на адресу ПАТ КБ Приватбанк, в якому повідомила, що 17.06.2010 року було погашено кредит в сумі 9628,00 грн. В даному разі Приватбанк зарахував даний платіж як сплата пені, а не як достроковий погашення. На всі наступні листи ПАТ КБ Приватбанкповідомляє мені, що він не може надати інформацію, яка стосується особисто та її кредиту, оскільки хвилюється, що зазначена інформація може дістатися третім особам. У відділенні Уманської філії ПАТ КБ Приватбанктакож не можуть вручити зазначені документи. Про причини такої відмови взагалі не повідомлять. Керівництво Уманського відділення ПАТ КБ Приватбанквідмовляється зустрічатися та надавати документи, які стосуються кредитного договору від 29.05.2007 року. Враховуючи вищевикладене вважає, що ПАТ КБ Приватбанксвоїми діями порушив права та чинне законодавство України. У ході судового розгляду справи представник позивачки заявлені вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити. У письмових доповнення до позовної заяви виклала заперечення проти доводів представника відповідача, які просила врахувати при постановленні рішення. При цьому, суду пояснила, що банк в односторонньому порядку змінив відсоткову ставку за кредитним договором, про що не повідомив позивачку та створив штучні умови для виникнення у неї заборгованості. Крім того, відповідач безпідставно відмовляється надавати копію кредитного договору, а також будь-яку інформацію стосовно цього договору, вимагаючи здійснити за це оплату. Твердження представника відповідача щодо належного повідомлення позивача про зміну відсоткової ставки вважає необґрунтованим, оскільки із поданих ним же суду документів, вбачається, що повідомлення надсилалося на ім.я [PERSON], у той час, коли позивачка має прізвище [PERSON], про що відповідач достеменно обізнаний. Представник відповідача проти позову заперечував та просив в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у запереченнях. Суду пояснив, що банк ніяких чином не порушував умови кредитного договору та чинного законодавства, оскільки порядок збільшення відсоткової ставки виписаний в самому договорі. Механізм сповіщення позичальника про прийняте рішення щодо підвищення відсоткової ставки банком дотриманий. Вважає позов необґрунтованим. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що встановлений кредитним договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також що умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядкувід 12.12.2008р., яким ЦК України було доповнено ст. 1056-1, набрав чинності з 10.01.2009р. Згідно з п. 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту,затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007р. № 168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.05.2007р. за № 541\\13808, банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів. Однією з таких підстав є підвищення облікової ставки НБУ та нестабільність курсової політики. У ході розгляду справи встановлено, що 29.05.2007 року між позивачкою та Центральним Уманьским відділенням філії Черкаське регіональне управління ЗАТ КБ Приватбанкбуло укладено кредитний договір для придбання автомобіля марки Део-Сенс (реєстраційний номер [NUMBER]) строком до 29.05.2012 року на суму 56639,60 грн. (п'ятдесят шість тисячь шістьсот тридцять дев'ять гривень 60 копійок). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором у заставу був наданий вказаний автомобіль. Згідно з кредитним договором платежі необхідно вносити щомісяця до 25 числа в розмірі 895,00 (вісімсот дев'яносто п'ять гривень 00 копійок), що позивачкою і виконувалося. Під час дії кредитного договору, 13.11.2009 року на адресу позивачки надійшов лист, в якому Уманська філія ПАТ КБ Приватбанкінформувала про те, що станом на 13.11.2009 року наявна заборгованість в розмірі 4941,51 гривень, а саме: заборгованість за кредитом 3455,03 грн; забогованість по процентам за користування кредитом - 1395,07 грн; пеня 32,96 грн; комісія - 58,45 грн. При зясування підстав виникнення заборгованості, позивачка отримала інформацію про підвищення відсоткової ставки за кредитним договором з 16,08% до 27,48%. Рішення про підвищення з 01.02.2009р. процентної ставки за кредитними договорами по програмам Авто в кредит та Житло в кредитприйняте банком 31.12.2008р.На виконання вказаного рішення 05.01.2009р. виданий наказ про затвердження збільшення процентних ставок за кредитними договорами. Позивачу 09.01.2009р. надіслано повідомлення про підвищення відсоткової ставки за кредитним договором, про що є відповідний запис під № 24 в реєстрі № 1221 аvt. Твердження представника позивача про те, що дане поштове відправлення скероване на ім.я [PERSON], що унеможливило його отримання позивачкою, суд вважає необґрунтованим. З поданих суду документів вбачається, що позивачка до укладення шлюбу мала прізвище [PERSON], її адреса проживання на час відправлення повідомлення була: [ADDRESS], які і було зазначено відповідачем. Таким чином, позивачка, надавши працівнику поштового відділення паспорт та свідоцтво про шлюб, мала можливість отримати рекомендований лист, але таким право не скористалася. Отже, банком рішення про підвищення процентної ставки за кредитним договором було прийнято до набрання чинності законом, відповідно до якого умова договору щодо права банку змінювати розмір процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У договорі сторони досягли домовленості про те, що банк має право в односторонньому порядку збільшити процентну ставку. Направлення повідомлення про зміну процентної ставки є механізмом виконання цієї домовленості. Договором не передбачалася згода позичальника на зміну процентної ставки чи підписання додаткової угоди щодо змін. Відповідачем порядок повідомлення позичальника про зміну процентної ставки дотриманий. Посилання позивача на порушення відповідачем положень ст. 11 Закону України про захист прав споживачівне знайшли свого обєктивного підтвердження. У ході розгляду справи позивачем не доведено якими діями відповідач порушив вказані вище норми закону і яким чином це вплинуло на обсяг прав та обовязків позивача. Аналізуючи викладене, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON]

Outcome: dismissed