overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вона уклала з відповідачем шлюб, зареєстрований 28 вересня 2008 року Жданівською сільською радою Хмільницького району, і від цього шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу проживатиме разом із позивачем. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя та ведення справ сім'ї, в результаті чого між ними часто виникали сварки та скандали. На даний час між ними склалася взаємна відчуженість, кожен зі сторін веде відособлений спосіб життя, подружні відносини припинилися, сторони на даний час не проживають разом, а тому позивач вважає, що шлюб між ними існує лише формально, подальше спільне проживання та збереження сім'ї із відповідачем є неможливим. Відповідач позовні вимоги визнав повністю, проти їх задоволення не заперечує. Суд, заслухавши пояснення сторін, зясувавши фактичні взаємини подружжя, взявши до уваги інтереси кожної сторони та інтереси їх малолітньої дитини, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що спільне проживання і збереження сім'ї є неможливим, шлюбні відносини припинені, а тому позов підлягає задоволенню. Позовні вимоги доведені свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-АМ №057781 від 28 вересня 2008 року, свідоцтвом про народження дитини серії 1-АМ №135390 від 2 березня 2009 року та іншими матеріалами справи, не суперечать інтересам сторін та малолітньої дитини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-11 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач звернувся до суду з позовом, в якому прохає розірвати шлюб з відповідачем. У попередньому судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, наполягає на задоволенні позову. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю, та не заперечує на його задоволенні. Вислухавши позивача, відповідача, суд вважає що позов підлягає задоволенню. До такого висновку суд приходить враховуючи наступні обставини: 10 вересня 2005 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу сторони дітей не мають. Спір про майно на момент розгляду справи відсутній. Бажання збереження сім`ї сторони не мають. Відповідно до ст. 130 ЦПК України, якщо в попередньому судовому засіданні відповідач визнав позов, то суд ухвалює судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Беручи до уваги ті обставини, що між подружжям припинені шлюбні відносини та зберігання сім`ї є не можливим, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано і тому він підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, який обґрунтовувала тим, що вона являється опікуном малолітнього [PERSON],[INFO], у звязку з тим, що його мати [PERSON] визнана судом недієздатною. Просила стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня звернення до повноліття дитини. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена. Вислухавши пояснення осіб, які брали участь у розгулі справи, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Вишгородського районного зуду від 24.09.2010р., яке набрало законної сили відповідача по справі - [PERSON] визнано недієздатною та встановлено над нею опіку. Відповідно до ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обовязки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх не виконання. Оскільки відповідач не може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, внаслідок чого визнана судом недієздатною вимоги про стягнення з неї аліментів необґрунтовані і задоволенню не підлягають, так як вона не може нести відповідальність за невиконання цивільних обовязків.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-11 00:00:00

Позивач у грудні 2010 року звернувся в суд з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, який обґрунтовував тим, що 08.09.2004р. між кредитною спілкою та відповідачем було укладено кредитний договір,згідно якого спілка надала відповідачу кредит в розмірі 1213,00 грн. із сплатою відсотків в установленому договором розмірі. Відповідач взятих на себе зобов'язань не виконав та не повернув грошові кошти,в результаті чого сума кредиту не зменшувалася, а проценти нараховувалися на фактичний залишок суми кредиту за кожний день користування кредитом. Останній платіж був проведений 12.08.2005р. Посилаючись на невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань позивач на підставі ст. ст. 525,526,530,532, 623,624,629 ЦК України позивач просив стягнути з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором в розмірі - 1674, 88 та судові витрати. У судове засідання представник позивача не зявився, голова правління кредитної спілки надав суду заяву, в якій підтримуючи позовні вимоги просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] позовних вимог не визнав і просив відмовити в задоволенні через сплив позовної давності. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких міркувань. У судовому засіданні встановлено, що 08 вересня 2004 року між кредитною спілкою «Аккорд» в особі голови правління [PERSON] та [PERSON] було укладено кредитний договір №17-3, згідно якого спілка надала позичальнику кредит на придбання товарів в розмірі 1213,00 грн., а позивальник зобовязується щомісячно сплачувати нараховані проценти та частину кредиту в терміни і в розмірах визначених в графіку платежів. Положеннями статей 256,257 та 258 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа, може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Спеціальна позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки, (штрафу, пені). Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Зі змісту позовної заяви та наданого позивачем договору з рекомендованим графіком платежів вбачається, що останній платіж мав бути проведений 08.09.2005р., тобто саме з цього часу починається перебіг загального та спеціального строку позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивачем пропущений строк звернення до суду за захистом свого цивільного права.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Карлівської міської ради і просить суд визнати за ним право власності на самочинно збудований сарай, який знаходиться в його домоволодінні розташованому за адресою: м. Карлівка по вул. Короленка, 123а. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим. що 28.05.1999 р. він отримав у власність житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в м. Карлівка по вул. Короленка, 123а. На цій земельній ділянці, виділеній у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно, він самочинно збудував сарай. Претензій від сусідів, органів місцевого самоврядування чи інших осіб з приводу самочинного будівництва не надходило. Істотних порушень будівельних норм і правил не виявлено. В судовому засіданні позивач підтримує позовні вимоги з підстав вказаних в позовній заяві і просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив. Про час, дату та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про отримання судової повістки. Відповідно до ст. 169 ч. 4 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав. З державного акту на право власності на земельну ділянку № ЯК 954510 вбачається, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка розташована у м. Карлівка по вул. Короленка, 123а (а.с.7) Згідно довідки про обстеження самовільної забудови на присадибній ділянці для узаконення в судовому порядку від 16.11.2010 р. самовільно побудований сарай в домоволодінні № 123а по вулиці Короленка в м. Карлівка відповідає вимогам будівельних норм. (а.с. 14) Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Як вбачається із наданих позивачем доказів, самочинне будівництво здійснене на ділянці, що була надана йому у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно. Визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Тому суд, вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на самовільно збудований сарай, що знаходиться за адресою: м. Карлівка по вул. Короленка, 123а.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-11 00:00:00

[PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13 серпня 2008 року належить домоволодіння №8 по вул. Котляревського в м. Сміла, а на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №792631 від 21 січня 2010 року, кадастровий номер 7110500000:10:003:0272 належить земельна ділянка площею 0,0962 га, яка розташована за вище вказаною адресою. 27 вересня 2010 року між позивачкою та відповідачем укладено договір, згідно якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар 1/2 частину домоволодіння та земельної ділянки. За умовами договору відповідач зобовязався до 01 листопада 2010 року підготувати всю необхідну документацію, потрібну для нотаріального оформлення договору дарування, а саме: провести поточну інвентаризацію домоволодіння, отримати технічний паспорт, замовити витяг в Смілянському відділі ЧОО БТІ для відчуження та посвідчити договір дарування у нотаріуса. Посилаючись на ці обставини і те, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, позивачка звернулася в суд і просить визнати договір дарування 1/2 частини домоволодіння та земельної ділянки, дійсним та визнати за нею право власності на спірне майно. Відповідач проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Статтями 717, 722 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 2 ст. 719 ЦК України) та державній реєстрації (ст. 334 ЦК України). Договір дарування є одностороннім правочином, реальним - з дня передачі речі, і нотаріально посвідченим та зареєстрованим. Згідно з вимогами ст. 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. Крім того, згідно із ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились про всі суттєві умови договору, що підтверджується письмовими доказами, і мало місце повне, або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального засвідчення, суд може такий договір визнати дійсним. В цьому випадку наступне нотаріальне засвідчення договору не потребує. Оскільки сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору дарування, який фактично здійснений 27 вересня 2010 року, за позивачкою слід визнати право власності на спірне майно. На підставі наведеного, ст.ст. 219, 220, 334, 717, 719, 722 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-11 00:00:00

В вересні 2010 року позивачка [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що з 2008 вони з відповідачем [PERSON] проживають окремо, не ведуть спільного господарства, шлюбно-сімейні відносини припинили через непорозуміння та сварки з різних побутових причин, а тому вважає за необхідне розірвати шлюб за вказаних умов. Позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі. У судове засідання не з»явився відповідач, але суду надав заяву, в якій прохав слухати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що 23 липня 2008 року сторони зареєстрували шлюб у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис 658 (а.с.4), від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюб укладено між сторонами вперше. Відповідно до положення ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу необхідно залишити проживати з матірю, майнового спору між подружжям на момент розгляду даної справи не заявлено. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-11 00:00:00

21.09.2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 12534,55грн., судових витрат та витрат на правову допомогу у розмірі 1065,60грн., мотивуючи тим, що остання не виконує належним чином зобовязання по виплаті кредиту, який її було надано позивачем. В судове засідання представник позивача не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. В судове засідання відповідач не зявися, причину неявки суду не повідомив, про день розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд постановляє рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Між Банком та [PERSON], 08.09.2006 року був укладений кредитний договір, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки Судом встановлено, що відповідач [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором не виконує, не перераховує у встановлені строки чергові платежі в рахунок погашення заборгованості, у звязку з чим у неї виникла заборгованість, яка станом на 31.05.2010 року складає 12534,55грн., у тому числі: -Заборгованість по кредиту-9135,08грн; -Заборгованість по процентам за користування кредитом-2326,40грн; -Штраф (фіксована частина)-500,00грн; -Штраф (процентна складова)-573,07грн. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Таким чином, суд вважає що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають стягненню на його користь з відповідача 12534,55грн. Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача [PERSON] витрат на правову допомогу в розмірі 1065,60грн., то в цій частині позовних вимог слід відмовити, тому що доказів на підтвердження сплати коштів на необхідність укладання такого договору про надання юридичних послуг, суду не надано. Також з відповідача необхідно стягнути судові витрати згідно ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-11 00:00:00

17 вересня 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивачка [PERSON] посилалася на те, що 19 лютого 2005 року у Виконавчому комітеті Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області вона зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис № 2. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO] Позивачка зазначає, що вона і відповідач з серпня 2010 року не проживають спільно, в звязку непорозуміннями, втратою любові та поваги один до одного, подальше спільне життя та збереження шлюбу вона вважає неможливим, таким, що суперечить її інтересам. В звязку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судове засідання позивачкаГанноцька Н.М. не зявилася, в своїй заяві просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, в звязку з, чим, судом проведений заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступного. Судом встановлено, що 19 лютого 2005 року у Виконавчому комітеті Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено що сторони з серпня 2010 року не підтримують шлюбні відносини, втратили почуття любові та поваги один одного, подальше спільне життя і збереження шлюбу позивачка вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, де вказав, що 23.05.2003 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS]. Він є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, у передбачений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак отримати свідоцтво про право на спадщину він не в змозі, оскільки [PERSON] теж звернулась до нотаріальної контори і утримує у себе правовстановлюючі документи на спірну квартиру. Просив суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька, [PERSON], померлого 23.05.2003 року. [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом, де вказала, що 23.05.2003 року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS]. Вона та [PERSON] є єдиними спадкоємцями першої черги за законом, як дружина, що пережила чоловіка та син спадкодавця, у передбачений законом строк вони звернулись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак отримати свідоцтво про право на спадщину вона не в змозі, оскільки [PERSON] не визнає її право на ? частину спадщини. Просила суд визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, [PERSON], померлого 23.05.2003 року. У судовому засіданні [PERSON] первісний позов підтримав, зустрічний позов не визнав. [PERSON] зустрічний позов підтримала, первісний позов не визнала. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що заявлені позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав: Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі дублікату свідоцтва про право власності від 25.11.2003 року, виданого управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради. 23.05.2003 року помер [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS]. Згідно ст. 529 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є у рівних частках діти, той з подружжя, який його пережив та батьки померлого. Згідно ст. 548 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець прийняв спадщину. [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом, як син спадкодавця. [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом, як дружина, що пережила чоловіка. У передбачений законом строк спадкоємці звернулись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та прийняли спадщину і не відмовлялись від неї, тобто кожен зі спадкоємців має право на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 23.05.2003 року.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про призначення з відповідача аліментів на її користь на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача. В судове засідання сторони не з'явилися, позивач подав заяву в якій позовні вимоги підтримав і просить їх задовольнити. Не заперечує проти задоволення заочного рішення. За письмовою згодою з позивачем, суд ухвалив постановити по справі заочне, рішення. Судом встановлено, що батьком неповнолітньої [PERSON] є відповідач. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що відповідач не утримує сам і не надає кошти на утримання дитини, а тому з нього мають бути призначені аліменти. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд приймає до уваги матеріальний стан сторін. На думу суду вимогам розумності і справедливості будуть відповідати І аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) на утримання дитини. За таких підстав позовні вимоги підлягають задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий та витрати на інформаційно-технічне забезпечення. На підставі ст.ст. 180-183 СК України,

Outcome: approved