Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася у суд з позовом до Виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради про визнання членом родини померлого наймача та визнання права користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову вказала, що вона з дітьми, проживала з померлою бабусею [PERSON] з 2007 року, вела з нею спільне господарство, мала один бюджет, робили разом за спільні кошти ремонт у квартирі, померла бабуся приглядала за дітьми позивача оскільки в них була спільна родина. [PERSON] мала намір зареєструвати [PERSON] у квартирі, не зареєструвала її так як мала великий борг за сплату комунальних послуг. До суду звернулися із зустрічним позовом директор Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №31», в інтересах Управляння благоустрою та житлової політики виконкому міської ради до [PERSON] про виселення. В обґрунтування позову зазначили, що [PERSON] самовільно зайняла приміщення і тому підлягає виселенню. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на ті самі обґрунтування, просила задовольнити в повному обсязі та визнати за нею право користування спірною квартирою. Проти зустрічного позову заперечує, вважає, що проживає у квартирі як член родини померлої бабусі. Відповідач представник Виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради позов [PERSON] про визнання членом родини померлого наймача та визнання права користування житловим приміщенням не визнала, просили справу розглянути у їх відсутності. Представники третіх осіб Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №31», Управляння благоустрою та житлової політики виконкому міської ради позовні вимоги не визнали, підтримують вимоги зустрічного позову. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до ордеру № 62 від 05 березня 1975 року, виданого експедицією Кривбасгеололія [PERSON] було надано квартиру, житловою площею 42,21 кв. м., за адресою мікрорайон вул. Ногіна 47/69. [PERSON] померла 05 грудня 2009 році. Позивач наполягає на тому, що вона мешкала разом з 2007 року з померлою бабусею та своїм сином [PERSON] [INFO], син [PERSON] народився у 2008 року. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] сусіди померлої бабусі, вказують на те, що [PERSON] мешкала з бабусею, однак не можуть точно вказати час її проживання, у квартирі не були, про ведення господарства їм нічого не відомо, про розподіл та використання коштів вони нічого не знають. Вважають, якщо живуть разом бабуся та онука то ймовірно й ведуть спільне господарство,і тому в них одна сімя. Достеменно з цього приводу їм нічого не відомо. Суд не може прийняти свідчення вказаних свідків як доказ позовних вимог позивача, так як пояснення викладені на припущеннях, та у виступах вони висловлювали свою особисту думку, а не вказували на обставини що їм відомо. Свідок [PERSON] суду доповіла, що вона працює майстром КЖП і 21 грудня 2009 року складала довідку, про те, що [PERSON] мешкала без прописки з 2007 року з [PERSON] та вела з нею спільне господарство. Однак, цю довідку видавала для отримання державної допомоги при народженні дитини у органах Управління праці, але ця довідка не містить печатки та підпису директора КЖП. Також, вона посвідчувала підписи жильців у акті від 11 грудня 2009 року про проживання [PERSON] без прописки з 2007 року з [PERSON], померлою 05 грудня 2009 році. Зазначає, що вона нічого не знає про спільне поживання онуки з бабусею у спірній квартирі, у акті вона лише посвідчила достовірність підписів, а не зміст акту. Судом не приймається до уваги письмові докази: довідку від 21 грудня 2009 року (а.с.10)оскільки це є неналежний доказ на думку суду, так як вказана довідка не містить печатки та підпису директора КЖП; відомості викладені в акті від 11 грудня 2009 року (а.с.9) спростовуються поясненнями свідків; також суд критично відноситься до письмово доказу Історії пологів (а.с.5) де вказано місце проживання [PERSON]: 7 м-н Зарічний 22/20 та вул. Ногіна 6/47, так як вказані відомості зазначаються зі слів, а не з офіційного джерела, окрім довідка з Управління праці містть інформацію, що позивач [PERSON] мешкає за адресою м. Кривий Ріг, 7 м-н Зарічний 22/20 (а.с.38). Приймаючи рішення по справі суд вказує, що у відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 64 Житлового кодексу України визначено, що до членів сімї наймача , які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Членами сім'ї можуть бути визнані особи, які постійно проживають сумісно та ведуть спільне господарство. Згідно ст.65 Житлового кодексу України наймач вправі в установленому порядку за згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, чоловіка, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи вселені в якості членів сім'ї, набувають рівних прав користування житлового приміщення з іншими членами сім'ї, якщо при вселені між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Так, суд вважає, що позивачем [PERSON] не надано доказів стосовно заявлених вимог про визнання членом сімї померлого та право користування жилим приміщенням і тому відсутні підстави для задоволення вимог, так як [PERSON] порушила порядок вселення до спірного житла, відсутні докази щодо постійно проживають сумісно з померлою та ведення спільного господарство, окрім тогозберігає за собою право на користування житлом за адресою: м. Кривий Ріг, 7 м-н Зарічний 22/20, про що має відповідну реєстрацію. Розглядаючи вимоги зустрічного позову Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №31», в інтересах Управляння благоустрою та житлової політики виконкому міської ради до [PERSON] про виселення, слід зазначити що він підлягає залишенню без розгляду, у відповідності до ст. 207 ч 1 ЦПК України, так як до суду звернувся директор Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №31», який не мав повноважень на звернення з даний позовом до суду і тому є не уповноважена особа. Розподіляючи судові витрати між сторонами суд керується ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки заявлені вимоги не підлягають задоволенню, то судові витрати необхідно віднести за рахунок позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed