Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-09 00:00:00

Позивач просить суд визнати недійсним контракт з керівником комунального медичного закладу Рокитнянської районної ради Київської області «Рокитнянська центральна районна лікарня», що укладений 31.12.2008 року між ним та Рокитнянською районною державною адміністрацією Київської області; визнати незаконним звільнення його з роботи на підставі розпорядження Рокитнянської районної держаної адміністрації Київської області № 69-к від 14 вересня 2010 року; поновити його на посаді головного лікаря керівника комунального медичного закладу Рокитнянської районної ради Київської області «Рокитнянська центральна районна лікарня»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 вересня 2010 року по день ухвалення судового рішення в сумі 44000 грн.; стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди 2000 грн.; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на роботі, посилаючись на те, що він працював керівником комунального медичного закладу Рокитнянської районної ради Київської області «Рокитнянська центральна районна лікарня» на посаді головного лікаря цього закладу. Трудовий договір був укладений зі мною у формі контракту. Розпорядженням Рокитнянської РДА від 31 травня 2010 року №34-к його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани «За неналежне виконання службових обовязків в частині фінансово-господарської діяльності». Згідно з вказаним розпорядженням дисциплінарне стягнення накладене на підставі листа Контрольно-ревізійного відділу у Рокитнянському районі №34-16/404 від 21.05.2010 року «Про результати проведеної ревізії комунального медичного закладу «Рокитнянської ЦРЛ». Вищевказане розпорядження, як незаконне, було оскаржене ним до суду. Рокитнянський районний суд своїм рішенням від 08.10.2010р. по справі №2-6387/10 задовольнив його позов та постановив визнати незаконним та скасувати розпорядження Рокитнянської РДА від 31 травня 2010 року №34-к. Вказане рішення суду залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 09.12.2010 року. Однак під час судового розгляду вищевказаної цивільної справи, відповідач видав розпорядження № 69-к від 14 вересня 2010 року, згідно з яким звільнив його з посади керівника комунального медичного закладу «Рокитнянська ЦРЛ» та розірвав укладений з ним 31.12.2008 року контракт, як з керівником цього закладу. При цьому відповідач зазначив, що контракт розривається на підставі підпункту Б пункту 23 цього контракту. Він вважає, що його звільнення з роботи є незаконним і тому він змушений звернутися з відповідним позовом до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] свої позовні вимоги підтримали, посилаючись на вищенаведені обставини і просили суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що звільнення позивача було здійснено на підставі подання Контрольно-ревізійного відділу в Рокитнянському районі за №34-16 від 21.05.2010 року «Про результати проведеної ревізії КМЗ «Рокитнянська ЦРЛ» та інформацій Рокитнянської міжрайонної державної податкової інспекції №376/10 від 29.06.2010 року та сектора наглядово-профілактичної діяльності Рокитнянського РВ ГУ МВС України в Київській області №226 від 09.09.2010 року. Позивач був належним чином повідомлений про його звільнення, а тому просила суд відмовити в задоволенні заявленого позову, так як звільнення було проведено з дотриманням норм трудового законодавства. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити частково із слідуючих підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], працюючи на посаді керівника комунального медичного закладу Рокитнянської районної ради Київської області «Рокитнянська центральна районна лікарня», був звільнений з роботи розпорядженням №69-к від 14 вересня 2010 року відповідно до п.п. Б п.23 Контракту і вважати розірваним Контракт від 31.12.2008 року з керівником комунального медичного закладу. Відповідно до п.28 Контракт не може бути продовжено або укладено на новий чи інший термін, що підтверджується копією вказаного розпорядження. Відповідно до ч.3 ст.21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року №170 «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору» установлено, що контрактна форма трудового договору застосовується до працівників при прийнятті (найманні) на роботу, лише у випадках, прямо передбачених законами. Позивач посилається на те, що діяльність закладів охорони здоровя регламентується Законом України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» і не передбачає можливості укладення контрактів з працівниками закладів охорони здоровя, а тому укладений зі ним 31.12.2008 року контракт відповідно до ст.9 КЗпП України повинен бути визнаний недійсним, оскільки він встановлює додаткові, порівняно з діючим законодавством, підстави для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, а тому погіршують його становище, як працівника. Суд вважає, що з цим погодитись неможна, оскільки Закон України «Про місцеві державні адміністрації», який встановлює повноваження державних адміністрацій щодо поточного контролю діяльності та управління обєктами комунальної власності, дає право на укладення трудового контракту із головним лікарем комунального закладу охорони здоровя. Крім того, слід зазначити, що контракт з позивачем переукладався неодноразово і він був згідний з його умовами та не заперечував щодо укладання з ним контракту, а тому посилання його на те, що вказаний контракт від 31.12.2008 року слід визнати недійсним, суд не приймає до уваги і залишає позов в цій частині без задоволення. Із листа Київської обласної організації профспілки працівників охорони здоровя України від 05 жовтня 2010 року на імя голови Рокитнянської РДА [PERSON] видно, що розпорядження Рокитнянської РДА №69-к від 14.09.2010 року суперечить діючому законодавству, в звязку з тим, що [PERSON] не був ознайомлений з розпорядженням про своє звільнення під розпис. Більше того, в даний час [PERSON] перебуває на стаціонарному лікуванні і звільнення його під час хвороби є грубим порушенням КЗпП України. Саме тому, пропонуємо відмінити дане розпорядження, як таке, що не відповідає вимогам діючого законодавства. Із копії листка непрацездатності від 14 вересня 2010 року вбачається, що [PERSON] хворіє з 14.09.2010 року та продовжує хворіти. Відповідно до ч.3 ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці. В судовому засіданні було встановлено, що позивач в звязку із захворюванням в день звільнення не працював, що підтверджується виданим 14 вересня 2010 року лікарняним листком непрацездатності серії АВЕ №421020. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 р. №9: правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст.40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обгрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність. Суд вважає, що в даному випадку відповідач грубо порушив норми трудового законодавства, а тому розпорядження відповідача про звільнення позивача з посади підлягає скасуванню. Крім того, відповідач не виконав вимог ст.149 КЗпП України, де перед звільненням позивача з роботи він повинен був відібрати у працівника пояснення з приводу тих підстав, які відповідач вважав достатніми для його звільнення. Із копії постанови судді Рокитнянського районного суду Київської області від 24 червня 2010 року видно, що [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164-12 КУпАП до адміністративного штрафу в розмірі 510 грн. по результатам ревізії фінансово-господарської діяльності Комунального медичного закладу Рокитнянської районної ради Київської області «Рокитнянська центральна районна лікарня» за період з 01.07.2007 року по 01.04.2009 року. Із копії рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 08 жовтня 2010 року вбачається, що розпорядження Рокитнянської РДА Київської області №34 від 31.05.2010 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності керівника комунального медичного закладу Рокитнянської районної ради Київської області «Рокитнянська центральна районна лікарня» [PERSON]В.» було визнане незаконним та скасоване. Із копії ухвали колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 09 грудня 2010 року видно, що апеляційну скаргу Рокитнянської РДА Київської області відхилено, а рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 08 жовтня 2010 року залишено без змін. Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ст.148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. В судовому засіданні було встановлено, що до позивача спочатку було застосовано дисциплінарне стягнення за недоліки в фінансово-господарській діяльності, які зазначені в акті перевірки Контрольно-ревізійного відділу від 05.06.2009 року, за період з 01.07.2007 року по 01.04.2009 року, у вигляді догани, яку було винесено розпорядженням голови Рокитнянської РДА 31.05.2010 року, тобто через 13 місяців з дня виявлення порушень, але вказане розпорядження було скасовано рішенням Рокитнянського районного суду від 08.10.2010 року. Незважаючи на це, відповідач за ті ж самі порушення вдруге притягнув позивача до дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади, розпорядженням №69-к від 14.09.2010 року, хоча на той час діяло ще розпорядження про накладення дисциплінарного стягнення у виді догани. Суд вважає, що відповідач знову допустив грубе порушення трудового законодавства. Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Крім того, відповідно до ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Із довідки Комунального медичного закладу Рокитнянської районної ради Київської області «Рокитнянська центральна районна лікарня» від 14 грудня 2010 року видно, що розмір середньомісячної заробітної плати [PERSON] становить 7974 грн.59 коп. Таким чином, вартість одного робочого дня позивача буде становити (15949 грн.19 коп. : 43 роб.дня = 370 грн.91 коп.). Отже, враховуючи те, що в результаті незаконного звільнення позивача йому не було нараховано середньомісячну заробітну плату, то відповідач при поновленні його на раніше займаній посаді зобовязаний виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.09.2010 року по 10.03.2011 року в розмірі ( 370 грн.91 коп. х 124 роб.дні) 45992 грн.84 коп. Суд вважає, що оскільки позивач заявив позов на суму 44000 грн., то суд не може вийти за межі його позовних вимог, а тому ця сума підлягає стягненню з відповідача. Крім того, суд також вважає, що вказані дії з боку відповідача завдали позивачу моральних страждань, оскільки він втратив душевний спокій, постійно перебуває у пригніченому стані, рівень його життя значно знизився. Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тому, враховуючи викладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню в розмірі 2000 грн. Відповідно до ст..367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та присудження працівникові заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі ст.ст.19, 61 Конституції України, ст.ст.36, 40, 148, 149, 232, 235, 237-1, 238 Кодексу законів про працю України,

Outcome: partial