Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою, в якій просить визнати за ним право постійного користування земельною ділянкою площею 0,6000 га., розташовану в урочищі Чорна мочарна території [PERSON] сільської ради Сколівського району Львівської області у порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла 11.04.2001 року. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що матір за життя використовувала спірну земельну ділянку для сінокосіння, однак із заявою у сільську раду про надання у власність вказаної земельної ділянки не зверталась. Після смерті матері він почав користуватися спірною земельною ділянкою. Вважає, що земельна ділянка площею 0,6000 га., розташована в урочищі Чорна мочарна території [PERSON] сільської ради Сколівського району Львівської області також повинна входити у спадкову масу згідно складеного матірю заповіту, так як в останньому йдеться про те, що все своє рухоме і нерухоме майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося, що буде належати матері за законом і на що вона матиме право, остання заповідає своєму синові, тобто йому. Однак, відповідач заперечує його право на успадкування після смерті матері спірної земельної ділянки, зокрема право на користування нею, у звязку з чим він змушений звернутися до суду із даним позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Сколівського району Львівської області спеціаліст-землевпорядник [PERSON] у судове засідання зявилася, проти задоволення позовних вимог заперечила у повному обсязі з тих підстав, що земельна ділянка площею 0,6000 га., розташована в урочищі Чорна мочар на території [PERSON] сільської ради Сколівського району Львівської області не може входити і не увійшла у предмет спадкового майна, що залишилося після смерті матері позивача [PERSON], оскільки така на день смерті не належала їй. Вказану земельну ділянку матір позивача лише використовувала для сінокосіння на підставі рішення сільської ради № 329 від 26.09.1997 року про закріплення за останньою вказаної земельної ділянки у користування. Крім того посилається на те, що спірна земельна ділянка знаходиться на території [PERSON] сільської ради Сколівського району за межами населеного пункту, а тому розпорядження такою повинно здійснюватися Сколівською районною державною адміністрацією Львівської області, яка і повинна бути відповідачем у даній справі. На підставі вказаного, просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, просить у їх задоволенні відмовити, оскільки позивач не являється єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON], а тому не може успадкувати право користування спірною земельною ділянкою. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, давши належу оцінку доказам по справі, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що матір позивача, після смерті якої він має намір оформити спадщину на користування спірною земельною ділянкою, померла 11.04.2001 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СГ № 185288, виданого [PERSON] сільською радою Сколівського району Львівської області 12.04.2001 року (а. с. 29). Спадщина відкрилася у день смерті останньої, у відповідності до ст. 525 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, який діяв на день смерті. За життя матір склала заповіт (а. с. 15), згідно з яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і все те, що належить їй на день смерті за законом, вона заповідає своєму синові [PERSON], а земельну ділянку площею 0.1300 га. в урочищі Шийкана території [PERSON] сільської ради Сколівського району синові [PERSON]. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 зазначеного Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі видачі свідоцтва про право на спадщину заповітом (а. с. 30), а також довідкою [PERSON] сільської ради Сколівського району вих. № 26 від 01.02.2011 року (а. с. 27). Із копії спадкової справи (а. с. 33-71) вбачається, що спадкове майно, яке залишилося після смерті спадкодавця [PERSON], складалося із земельної ділянки площею 0,4300 га., поділеної на три земельні ділянки, зокрема розміром 0.1900 га., 0,1100 га. та 0,1300 га., наданих для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства у с. Гребенів Сколівського району Львівської області у межах населеного пункту, а також житлового будинку у с. Гребенів Сколівського району Львівської області по вул. Шевченка, 85. Земельна ділянка площею 0,1300 га., розміщена в урочищі Шийказгідно заповіту - перейшла у спадок [PERSON], а все інше спадкове майно позивачу. Іншим нерухомим майном спадкодавець [PERSON] за життя не володіла і відповідні правовстановлюючі документи у спадковій справі відсутні. Земельна ділянка площею 0,6000 га. в урочищі Чорна Мочарна території [PERSON] сільської ради Сколівського району, на яку позивач просить визнати право користування, використовувалася для сінокосіння і, згідно рішення [PERSON] сільської ради Сколівського району Львівської області № 329 від 26.09.1997 року Про закріплення у постійне користування сінокосу за [PERSON]В.(а. с. 13), була закріплена за спадкодавцем [PERSON] у постійне користування як сінокіс. Таким чином, вказана земельна ділянка була лише закріплена за матірю позивача у користування. Відповідно до ст. ст. 7, 19 Земельного кодексу України в редакції 1992 року, який діяв на момент прийняття відповідачем вказаного вище рішення, земельні ділянки могли надаватися громадянам для певних потреб у постійне або тимчасове користування. Так, зазначена стаття передбачала право сільської ради земельні ділянки для сінокосіння надавати у тимчасове користування, яке могло бути короткостроковим до трьох років і довгостроковим від трьох до двадцяти пяти років. Тому, спадкодавець [PERSON] не могла мати спірну земельну ділянку у постійному користуванні, оскільки таке не передбачалося чинним на той час земельним законодавством. Відповідно до ст. ст. 22, 24 Земельного кодексу України в редакції 1992 року право користування земельною ділянкою виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки у натурі і одержання документа, що посвідчує це право. Право тимчасового користування землею повинно було оформлятися договором, форма якого і порядок його реєстрації визначався Кабінетом Міністрів України. Частина 7 ст. 27 зазначеного Кодексу визначала підставу припинення права тимчасового користування земельною ділянкою розірвання договору. У судовому засіданні встановлено, що із спадкодавцем [PERSON] за життя договір про тимчасове користування земельною ділянкою площею 0,6000 га. в урочищі Чорна Мочарна території [PERSON] сільської ради Сколівського району не укладався і не був зареєстрований у встановленому чинним на той час законом порядку, відповідно право тимчасового користування у останньої на спірну земельну ділянку не виникало. Важливим є і той факт, що ані чинне на час смерті спадкодавця [PERSON], ані діюче на час оформлення спадщини позивачем після її смерті земельне та цивільне законодавство не передбачало можливість переходу права користування нерухомим майном, в тому числі і земельною ділянкою у порядку спадкування і оформлення на таке право відповідного свідоцтва на спадщину. Крім того, судом встановлено, що спірна земельна ділянка знаходиться на території [PERSON] сільської ради Сколівського району за межами населеного пункту с. Гребенів, що підтверджується довідкою сільської ради вих. № 02-30\\23 від 01.02.2011 року (а. с. 72) та схемою викопіювання із плану формування території [PERSON] сільської ради (а. с. 73) і, у відповідності з діючим ЗК України перебуває у розпорядженні місцевої державної адміністрації. Таким чином, визнання права користування такою земельною ділянкою на даний час повинно ставитися до Сколівської районної державної адміністрації Львівської області, а не до [PERSON] сільської ради Сколівського району, яка є неналежним відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом лише за відповідним клопотанням позивача. Позивач [PERSON] такого клопотання впродовж усього розгляду даної справи не заявляв. З огляду на вказане вище, суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства, повністю спростованими у судовому засіданні і предявленими не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, у звязку з чим у їх задоволенні слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed