Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-24 00:00:00

У лютому 2006 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки в результаті дорожньо-транспортної пригоди та компенсації моральної шкоди. Просив стягнути з відповідача на його користь грошові суми, розмір яких уточнював, а остаточно просив стягнути в рахунок спричиненої йому матеріальної шкоди 16 755 гривень та в рахунок спричиненої моральної шкоди 300 000 гривень. В обґрунтування позову вказував на те, що 18 червня 2003 року на автошляху Дніпропетровськ - Царичанка, приблизно о 15 годині 20 хвилин, біля мосту через канал «Дніпро-Донбас» відбулася дорожньо-транспортна пригода. Відповідач по справі, керуючи автомобілем [NUMBER], скоїв на нього наїзд. В результаті ДТП йому були спричинені тяжкі тілесні ушкодження та встановлена 2 група інвалідності. Внаслідок спричинених йому з вини відповідача тілесних пошкоджень у нього зявились нові захворювання та загострились старі. Стан його здоровя з вини відповідача постійно погіршується. У червні 2008 року, він переніс операцію на очах, за яку заплатив 5000 гривень. У звязку зі спричиненими йому відповідачем тілесними ушкодженнями він з 18 червня 2003 року по 26 червня 2003 року був без свідомості. В результаті дорожньо-транспортної пригоди йому була спричинена матеріальна шкода: прийшли в непридатність велосипед «Україна», вудки, предмети одягу. Крім того, він витрачав власні кошти на проїзд на санітарній машині з смт. Царичанка в обласну лікарню, із військового госпіталю у м. Дніпропетровську до Дніпродзержинська, проїзд на ВКК, а також поїздки у судові засідання в смт. Царичанка, а всього ним було витрачено 1140 гривень. Також на лікування та поновлення стану здоровя ним було витрачено разом з оплатою праці адвоката 10690 гривень. Вважає, що шкода, яка йому була заподіяна відповідачем по справі, джерелом підвищеної небезпеки, повинна бути стягнута з відповідача на його користь у повному обємі. Таким чином, спричинена відповідачем матеріальна шкода в повному обсязі складає 16 755 гривень, які він і просив стягнути з відповідача на його користь. Також йому була спричинена і моральна шкода: спричинені тяжкі тілесні ушкодження, встановлена 2-га група інвалідності. Від спричиненого йому каліцтва він постійно потерпає від нестерпного болю. Біля року він з вини відповідача був прикутий до ліжка. В теперішній час він погано пересувається. Після спричинених йому тілесних ушкоджень він потребує постійного стороннього догляду. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 серпня 2010 року задоволено частково позов про відшкодування шкоди. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди 6780 гривень, на відшкодування моральної шкоди 20000 гривень. Стягнуто із [PERSON] на користь держави судові витрати на суму 81 гривня. В апеляційній скарзі [PERSON] ставить питання про скасування рішення суду та відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права, суд не повністю врахував обставини у справі. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду необхідно змінити із наступних підстав. Приймаючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що 18 червня 2003 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю велосипедиста [PERSON] та відповідача [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], який належить на праві власності його дружині. Відповідно до постанови Царичанського райвідділу міліції про відмову у порушенні кримінальної справи від 27 червня 2003 року в діях [PERSON] не вбачається порушення Правил дорожнього руху, а тому відсутні ознаки злочину, передбачені ст. 286 КК України. В звязку із чим в порушенні кримінальної справи стосовно відповідача [PERSON] було відмовлено на підставі ст.6 п.2 КПК України. Відповідно до вимог ч.5 ст.1187 ЦК України, володілець джерела підвищеної небезпеки відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого. Оскільки факту наявності непереборної сили або умислу потерпілого встановлено не було, а тому суд позовні вимоги задовольнив частково. Стягнув із відповідача на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди 6780 гривень, та 20\~000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Але із висновками суду в частині розмірів стягнутих грошових сум погодитись не можна, оскільки вони не відповідають встановленим обставинам у справі та наявним доказам. Щодо спричиненої матеріальної шкоди позивач надав суду належні та достовірні докази - чеки, квитанції, відповідно до яких загальна сума затрачених ним грошових сум складає 5\~639,82 гривень (т.1 а.с.10-25,190,215,218,219). А тому саме цю суму необхідно стягнути із відповідача. Дана дорожньо-транспортна пригода сталася із вини позивача, про що зазначено у постанові Царичанського райвідділу міліції про відмову у порушенні кримінальної справи від 27 червня 2003 року, яка є чинною на теперішній час. А тому із врахуванням відсутності умислу потерпілого у скоєнні ДТП, але наявності необережної вини самого потерпілого, суд оцінює спричинену йому моральну шкоду у розмірі 1\~000 гривень, на підставі ст.1167 ЦК України. У звязку із наведеним, відповідно до вимог ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції необхідно змінити, зменшивши стягнуту із [PERSON] на користь [PERSON] суму матеріальної шкоди до 5\~639,82 гривень, а моральної шкоди до 1\~000 гривень. Інші доводи апеляційної скарги [PERSON] є безпідставними.

Outcome: partial