Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя, визнання права власності на частину домоволодіння. В позові вказав, що 26 липня 2002 року він уклав шлюб з відповідачкою. Даний шлюб було розірвано 10 січня 2011 року. За час перебування у шлюбі подружжя 15 жовтня 2002 року за спільні кошти для потреб сімї придбало домоволодіння по вул. Чапаєва, 82 в с. Новооріхівка Лубенського району Полтавської області, вартістю 63276 грн., і до складу якого входить: житловий будинок А-1, сарай «Б», прибудова «б», сарай «В», літня кухня «Д», погріб «д», вбиральня «Т», колодязь №1, огорожа №2. Договір куплі-продажу оформлений на відповідачку. Після розлучення позивач та відповідачка не можуть досягти згоди щодо поділу спільного майна, у звязку з чим виникла необхідність визначити належні їм частки. Позивач прохає визнати за ним та за відповідачкою право власності на домоволодіння по вул.Чапаєва, 82 в с.Новооріхівка Лубенського району Полтавської області по Ѕ частині за кожним. У судовому засіданні [PERSON] свої вимоги підтримав. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, причину неявки не повідомила, заперечень проти позову не надала, про слухання справи повідомлена завчасно належним чином, що дає суду право розглянути справу в порядку заочного провадження, відповідно до ст.224 ЦПК України. Лубенське МБТІ прохає справу розглянути без участі свого представника, позов не заперечує. Дослідивши обставини справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності з ч.3 ст.368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч.2 ст.65 СК України при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] в період з 26 липня 2002 року по 10 січня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі, а саме 15 жовтня 2002 року, подружжя на підставі договору куплі-продачу набуло у власність житловий будинок з господарчими надвірними побудовами, по вул. Чапаєва, 82 в с. Новооріхівка Лубенського району Полтавської області, розміщені на земельній ділянці сільського фонду. До складу садиби входять: житловий будинок «А-1» житловою площею 31 кв.м, сарай «Б», прибудова «б», сарай «В», літня кухня «Д», погріб «д», вбиральня «Т», колодязь №1, огорожа №2. Вартість домоволодіння складає 63276 грн. В договорі куплі-продажу в якості покупця зазначено [PERSON] Враховуючи, що вищевказане домоволодіння було придбане відповідачкою [PERSON] під час перебування у шлюбі з позивачем, є їх спільною сумісною власністю, згідно чинного законодавства частки майна дружини та чоловіка є рівними, заперечень проти позову не надійшло, позовні вимоги слід задовольнити, визнавши за [PERSON] та [PERSON] право власності на Ѕ частини спірного домоволодіння за кожним.

Outcome: approved