Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-15 00:00:00

Комітету комунальної власності [PERSON] міської ради 25 квітня 2005 року звернувся до суду з позовом до відповідачів ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська та [PERSON] про визнання недійсним протоколу торгів, визнання недійсним свідоцтва про право власності та зобовязання виконати певні дії. Позивач в своєму позові, а його представник в ході судового засідання посилалися на те, що згідно позивач є власником всього нежитлового приміщення магазину, яке знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Березнева, 26 (фактична адреса була вул. Березнева, 21, зараз вул. Березнева, 6). Відповідач ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська незаконно без відома власника провів торги і продав вказане не житлове приміщення відповідачу [PERSON]. Вважає такі дії протиправними, державі завдана шкода і просив визнати недійсним протокол № 3 «Про проведення торгів на конкурентній основі по продажу безхазяйного майна на товарній біржі «Нове століття» від 07 липня 2003 року, визнати недійсним свідоцтво про право власності на безхазяйне майно від 07 липня 2003 року, видане на імя [PERSON] на приміщення магазину, яке знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Березнева, 26 (фактична адреса була вул. Березнева, 21, зараз вул. Березнева, 6) та зобовязати [PERSON] повернути в комунальну власність вказане приміщення магазину, задовольнивши позов в повному обсязі. Представник відповідача ДПІ в Кіровському районі м. Дніпропетровська в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що їх дії по оформленню документів, організації та проведенню цільових торгів з продажу не житлового спірного приміщення є законними, ніяких порушень з їх боку не допущено, позовні вимоги безпідставні і просив в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Представник відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позицію ДПІ в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська, позовні вимоги не визнав, пояснивши, що дії цієї відповідачки по оформленню документів та проведенню торгів з продажу спірного не житлового приміщення є законними, ніяких порушень з її боку не допущено, вона заплатила кошти за це приміщення, оформила договір і зареєструвала його в ДМБТІ, є свідоцтво, позовні вимоги безпідставні і просив в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Представник виконавчого комітету Бабушкінської районної в м. Дніпропетровську ради в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаного відповідача згідно ст. 169 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача та представників відповідачів, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно з ч. 1 ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Відповідно до ч. З ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Відповідно до ч. З ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування» від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Згідно з ч. 2 ст. 327 ЦК України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Статтею ст.78 Господарського кодексу України передбачено, що майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство). В судовому засіданні встановлено, що 27 листопада 1991 року [PERSON] міською радою народних депутатів було і рішення «Про комунальну власність [PERSON] міської ради депутатів» № 46, згідно з яким затверджувався Перелік об'єктів колективної власності [PERSON] міської ради народних депутатів, до якого увійшло і нежитлове приміщення (магазин), розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Березнева, буд. 6 (колишня адреса: вул. Березнева, буд. 21). Крім вказаного рішення, належність вказаного спірного нежитлового приміщення (магазину), розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Березнева, буд. 6 до комунальної власності, підтверджується: свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 27 червня 2003 року, виданого виконавчим комітетом [PERSON] міської ради, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим КП «[PERSON] міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР від 02 липня 2003 року № 902157, та листом КП ДМБТІ ДОР від 08 квітня 2005 року № 2496. Не зважаючи на вказані вище документи, виконавчим комітетом Бабушкінської районної у місті [PERSON] ради було прийнято рішення № 308 від 16 травня 2003 року «Про визнання майна безхазяйним», згідно з яким нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Березнева, буд. 26 було визнано безхазяйним. На підставі вказаного рішення та протоколу публічних торгів Товарної біржі «Нове століття» від 07 липня 2003 року № 3 «Про проведення торгів на конкурсних засадах з продажу безхазяйного майна [PERSON] було видано свідоцтво від 07 липня 2003 року про право власності на нежитлове приміщення (магазин), що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Березнева, буд. 6, посвідчене приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2709. Але визнання безхазяйним і реалізація вказаного нежитлового приміщення, що є об'єктом комунальної власності територіальної громади міста [PERSON], відбувалося з порушенням норм чинного законодавства України. Ці порушення полягають в наступному: виконавчим комітетом Бабушкінської районної у місті [PERSON] ради були порушені ст. 137 ЦК УРСР (який був чинний у той час) та п. 30 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з якими майно, яке не має власника або власник якого невідомий (безхазяйне майно), надходить у власність держави за рішенням виконавчого комітету районної, міської Ради народних депутатів (а не районної у місті ради), та виключно до компетенції сільських, селищних, міських рад (знову ж таки, а не районних у місті рад) відноситься прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна. Всупереч вказаним вище нормам, виконавчим комітетом Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради були перевищені власні повноваження і, по - перше, прийнято рішення від 16 травня 2003 року № 308 про визнання майна, що знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста [PERSON], безхазяйним; по - друге, надано доручення ДПІ Бабушкінського району м. Дніпропетровська (відчуження вказаного вище майна як безхазяйного; виконавчим комітетом Бабушкінської районної у місті [PERSON] ради та ДПІ Бабушкінського району м. Дніпропетровська був порушений Порядок 1 виявлення та обліку безхазяйного майна, визначений Інструкцією Міністерства фінансів України від 17 грудня 1987 року № 112 «Про порядок виявлення та обліку безхазяйного майна», а саме: п. 2 вказаної Інструкції, згідно з яким безхазяйне майно надходить у власність держави виключно за рішенням виконавчого комітету районної (міської) ради народних депутатів, винесеним за заявою фінансового органу. Всупереч вказаній нормі рішення про визнання майна безхазяйним було прийняте виконавчим комітетом районної у місті ради; п. 14 вказаної Інструкції, згідно з яким облік майна, переданого на відповідальне зберігання до винесення виконавчим комітетом районної (міської) Ради народних депутатів рішення про визнання його безхазяйним, ведеться фінансовим органом в книзі обліку за формою згідно з додатком 2 до цієї Інструкції. Всупереч вказаній нормі, такий облік майна в книзі обліку ДПІ Бабушкінського району м. Дніпропетровська не вівся; п. 15 вказаної Інструкції, згідно з яким після закінчення річного строку з дня прийняття на облік зазначеного в пункті 14 цієї Інструкції майна фінансовий орган зобов'язаний подати виконавчому комітету районної (міської) Ради народних депутатів за місцем знаходження майна заяву про визнання його безхазяйним із зазначенням у заяві, яке майно вважається безхазяйним, а також наведенням доказів, що підтверджують неможливість встановлення власника майна. Всупереч вказаній нормі докази, що підтверджують неможливість встановлення власника майна фінансовим органом наведені не були; п. 2, п. 16 вказаної Інструкції, згідно з якими тільки після набуття рішеннями відповідних органів про визнання майна безхазяйним законної сили, це майно надходить у власність держави, і тоді фінансові органи вживають заходів до його реалізації. Всупереч вказаним вище нормам, майно, визнане безхазяйним, у власність держави передане не було, і фінансовим органом були вжиті заходи до реалізації майна, не зважаючи на те, що рішення про визнання майна безхазяйним немало законної сили у зв'язку з прийняттям його некомпетентним органом. Виконавчим комітетом Бабушкінської районної у місті [PERSON] у ради та ДПІ Бабушкінського району м. Дніпропетровська була порушена також Інструкція про порядок обліку, оцінки й реалізації конфіскованого, безхазяйного майна, майна, що за правом спадкоємства перейшло у власність держави та скарбів, затверджена наказом ГДПІ України від 08 червня 1993 року № 20, яка мала чинність на момент вчинення правочину, а саме: безхазяйним було визнане майно, яке перебувало у комунальній власності територіальної громади міста [PERSON], всупереч п. 4 вказаної Інструкції, згідно з яким безхазяйним визнається тільки таке майно, яке не має власника або власник якого не відомий; не був дотриманий порядок реалізації безхазяйного майна, передбачений п.16 вказаної вище Інструкції, згідно з яким державною податковою інспекцією будівлі (в тому числі житлові будинки) і споруди та їх частини повинні були безоплатно передаватися у комунальну власність, і тільки за умови недоцільності такої передачі майно могло бути реалізоване на підставі рішення місцевого органу виконавчої влади у встановленому порядку з зарахуванням коштів до Державного бюджету. Враховуючи викладене вище, виконавчим комітетом Бабушкінської районної у місті [PERSON] ради при прийнятті рішення № 308 («Про визнання майна безхазяйним»), був безпідставно застосований Порядок обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1998 року № 1340. Згідно з п.1(п.п.5) вказаного Порядку чітко визначено, що дія цього Порядку поширюється на майно, визнане безхазяйним відповідно до чинного законодавства, а у даному випадку майно було визнане безхазяйним не компетентним органом, який не мав на це відповідних повноважень, та з порушенням порядку визнання майна безхазяйним та його реалізації, що суперечить чинному законодавству України і виключає застосування Виконавчим комітетом Бабушкінської районної у місті [PERSON] ради Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним № 1340. Крім того, Порядок обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1998 року № 1340 був порушений з боку ДПІ Бабушкінського району м. Дніпропетровська. А саме: всупереч пунктам 2, 7, 8 Порядку, які закріплюють порядок обліку, зберігання, оцінки та реалізації майна, визнаного безхазяйним, ДПІ Бабушкінського району [PERSON] не була створена відповідна комісія у складі представників ДПІ Бабушкінського району м. Дніпропетровська, органів (організацій), що здійснили вилучення майна або зберігають його, фінансових органів та органів (організацій), які здійснюватимуть розпорядження цим майном для оцінки такого майна, а також не був складений акт опису, оцінки та передачі майна, який є необхідною підставою для реалізації майна через торгівельні підприємства, аукціони, біржі. ДПІ Бабушкінського району м. Дніпропетровська абсолютно безпідставно була здійснена реалізація нежитлового приміщення (магазину), розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Березнева, буд. 6 на торгах Товарної біржі «Нове століття», враховуючи той факт, що ДПІ Бабушкінського району м. Дніпропетровська у всіх своїх запитах просило надати інформацію щодо належності до комунальної власності нежитлового приміщення, розташованого за адресою: вул. Березнева, 26 , і отримало дозвіл на продаж саме нежитлового приміщення, розташованого за адресою: вул. Березнева, 26. Таким чином, нежитлове приміщення (магазин), розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Березнева, буд.6, було реалізовано з порушенням норм законодавства України, чинного на момент здійснення вказаного правочину. Згідно з ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно п. 1.7. ст. 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» активи платника податків - це кошти, матеріальні та нематеріальні цінності, що належать юридичній або фізичній особі на праві власності або повного господарського відання. Пунктом 7.3 ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначено перелік активів, що не можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу, а саме п. б. 7.3.1. передбачено, що не можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу платника податків за його самостійним рішенням або за рішенням органу стягнення активи, які належать на правах власності іншим особам та перебувають у тимчасовому розпорядженні або користуванні платника податків. Таким чином, рішенням ДПІ в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська, протиправно, без відповідного дозволу фактичного власника, як джерело погашення податкового боргу, використано майно, що належить на праві власності територіальній громаді міста. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. В порушення зазначених норм, за результатами проведення торгів по продажу безхазяйного майна на товарній біржі «Нове століття» від 07 липня 2003 року, ДПІ в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська, без відповідного дозволу фактичного власника майна, укладено договір відчуження спірного нежитлового приміщення з [PERSON], переможцем торгів цільового аукціону. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. З ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Внаслідок незаконних дій відповідачів належне територіальній громаді м. Дніпропетровська майно, без волі останньої, відчуджено на користь з [PERSON]. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачі заперечують будь-які домовленості і зобовязання стосовно позивача і не спростували наявність власності [PERSON] міської ради стосовно спірного приміщення, твердження відповідачів про наявність права у ДПІ на проведення аукціону і продаж спірного приміщення з торгів є припущенням. Не може суд прийняти до уваги позицію відповідачів стосовно не визнання позовних вимогах, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про визнання недійсним протоколу № 3 «Про проведення торгів на конкурентній основі по продажу безхазяйного майна на товарній біржі «Нове століття» від 07 липня 2003 року, визнання недійсним свідоцтва про право власності на безхазяйне майно від 07 липня 2003 року, виданого на імя [PERSON] на приміщення магазину, яке знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Березнева, 26 (фактична адреса була вул. Березнева, 21, зараз вул. Березнева, 6) та зобовязання [PERSON] повернути в комунальну власність вказане спірне приміщення магазину ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того слід стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача судовий збір 62 грн. 50 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved