Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Банк «[PERSON] та Кредит», в якому просить суд визнати недійсним пункт 4.6. Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №5021-117МБ від 02.11.2007року, зазначивши наступне. 02.11.2007 року між [PERSON] та ВАТ «[PERSON] та кредит» в особі начальника відділення № 5 Філії «Запорізьке РУ» ВАТ «[PERSON] та кредит» [PERSON] було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 5021-117МБ (надалі - Договір кредиту), за умовами якого [PERSON], були надані кредитні кошти в сумі 145000,00 гривень під 16% річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 01.11.2012року. Відповідно до умов кредитного договору, кредит надається на споживчі цілі. Зі сторони позивача, як Позичальника, виконано всі умови запропоновані Банком з приводу укладення кредитного договору, та в подальшому своєчасно та в повному обсязі проводилась сплата чергових погашень по кредиту та відсоткам. Листами - повідомленнями № 2830 від 09.06.2008 року, 3803 від 13.08.2008р., 5314 від 31.10.2008 року Відповідач, в імперативної формі, повідомив позивачу, що відповідно до п.4.6. договору про відкриття кредитної лінії № 5021-117МБ., після отримання від банку повідомлення про зміну розміру відсоткової ставки, позивач зобов'язаний протягом трьох робочих днів підписати надану банком додаткову угоду про внесення змін до цього кредитного договору, в іншому випадку банк має право вимагати достроково повернення кредиту, нарахованих процентів та штрафних санкцій. Оскільки текст Кредитного договору був наданий позивачу банком лише в день його (договору) підписання, позивач не мав змоги надати оцінку законності, а головне - вигідності для позивача окремих положень кредитного договору. Враховуючи односторонні зміни банком основних умов договору про відкриття кредитної лінії № 5021-117МБ від 02.12.2007р, позивач вважає, що пункт 4.6. кредитного договору є таким що порушує права та законні інтереси позивача, та просить суд визнати його недійсним. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просить їх задовольнити у повному обсязі, на підставах зазначених у позові. Представник відповідача у судовому засіданні не заперечував проти позову, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Треті особи не заперечують проти задоволення позовних вимог позивача. Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, відповідача, оцінивши докази у сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 02.11.2007 року між [PERSON] та ВАТ «[PERSON] та кредит» в особі начальника відділення № 5 Філії «Запорізьке РУ» ВАТ «[PERSON] та кредит» [PERSON] було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 5021-117МБ (надалі - Договір кредиту), за умовами якого [PERSON], були надані кредитні кошти в сумі 145000,00 гривень під 16% річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 01.11.2012року. Листами - повідомленнями № 2830 від 09.06.2008 року, 3803 від 13.08.2008р., 5314 від 31.10.2008 року Відповідач, в імперативної формі, повідомив позивачу, що відповідно до п.4.6. договору про відкриття кредитної лінії № 5021-117МБ., після отримання від банку повідомлення про зміну розміру відсоткової ставки, позивач зобов'язаний протягом трьох робочих днів підписати надану банком додаткову угоду про внесення змін до цього кредитного договору, в іншому випадку банк має право вимагати достроково повернення кредиту, нарахованих процентів та штрафних санкцій. Також встановлено, що позивачем виконано всі умови запропоновані Банком з приводу укладення кредитного договору, тобто своєчасно та в повному обсязі проводилась сплата чергових погашень по кредиту та відсоткам. Відповідно п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 12.04.1996р. «Про практику розгляду цивільних справ про захист прав споживачів», оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму, побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду, доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг. Відносини щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Відповідно до п.23 ст. Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції 2005р. споживчий кредит - це сума, надана банком чи іншою фінансовою установою споживачу на придбання продукції. Згідно ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» Договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1)особу та місцезнаходження кредитодавця; 2)кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену чинним законодавством України. Згідно ч.5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1)для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2)споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3)передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4)встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Пунктом 4.6 Договору про відкриття кредитної лінії № 5021-117МБ передбачено, «У випадку зміни Кредитних ресурсів на ринку позичкового капіталу або інших показників , що характеризують конюктуру фінансових ринків, процентна ставка за Користування кредитними ресурсами підлягає зміні на вимоги Банку. У зазначених випадках [PERSON] вправі змінити розмір процентної ставки , попередивши про це письмово Позичальника не пізніше, ніж за п'ять днів. У випадку незгоди Позичальника зі зміною процентної ставки, Позичальник зобов'язаний сповістити про це [PERSON] протягом 3 днів з моменту одержання повідомлення Банку про зміну процентної ставки та повернути отриманні кредитні ресурси та сплатити всі проценти за чінною ставкою до настання строку набрання чинності нової процентної ставки, зазначеної в повідомленні банку. При не повідомленні Позичальником Банку про свою незгоду зі зміною розміру процентної ставки , протягом 3(трьох) днів з моменту одержання відповідного повідомлення, новий розмір процентної ставки вважається прийнятим Позичальником та набирає чинності з моменту, зазначеного повідомлення». Майнові зобов'язання, що виникають між учасниками, регулюються Цивільним кодексом України. Правове регулювання визнання правочинів недійсними здійснюється на підставі статей 203, 215 ЦК України та статті 207 ГК України. Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови договорів приєднання, що допускають односторонню відмову від зобовязання з боку виконавця або односторонню зміну виконавцем його умов. Відповідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків передбачених законом. Стаття 47 Закону України „Про банки і банківську діяльність " від 07.12.2000 №2121-111 передбачає право комерційних банків самостійно визначати процентні ставки по своїх операціях, але ця норма регулює питання встановлення процентної як складової частини кредитної політики банку, а не підстави для її зміни в укладеному кредитному договорі. Банки самостійно визначають процентні ставки для надання послуг клієнтам, проте, зазначена в договорі процентна ставка може бути змінена на підставах, передбачених законодавством. Зі змісту пункту 4.6 Договору, відповідно до якого кредитор вправі в односторонньому порядку розірвати договір у разі зміни кредитної політики банку тощо, вбачається, що положення цього пункту Договору порушують права та законні інтереси Позивача - містять дискримінаційні стосовно позивача правила зміни відсоткової ставки, та є несправедливою умовою договору (такою, що всупереч принципу добросовісності має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позичальника). Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3ЦК України). Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. Згідно Закону України «Про захист прав споживачів»: споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; Зважаючи на те, що цільове призначення кредиту є споживчі цілі, для задоволення особистих потреб, то на вищезазначені кредитні правовідносини поширюється норми законодавства про захист прав споживачів. Таким чином, пункт 4.6. Договір про відкриття кредитної лінії № 5021-117МБ., підлягає визнанню недійсним, а позов є обґрунтованими та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved