Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-21 00:00:00

Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що сім`я сторін не склалася, вони проживають кожен своїм життям окремо один від одного, шлюб між сторонами фактично розпався. Крім того, просить стягувати на свою користь із відповідача щомісячно аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO], 600 гривень, посилаючись на те, що відповідач не надає коштів на утримання дитини і взагалі не цікавиться її розвитком. Позивач в судовому засіданні зменшила позовні вимоги в частині стягнення аліментів та просила стягувати на свою користь із відповідача щомісячно аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 500 гривень. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та не заперечив проти його задоволення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У відповідності із ст.ст.104; 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. У відповідності із ст.ст.111; 112 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 27 липня 2007 року, від якого мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя подружжя не склалося: сторони не розуміють один одного, постійні сварки та суперечки негативно впливають на виховання та здоров`я неповнолітньої дитини. Відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги стали причиною розпаду сім`ї позивача та відповідача. Сторони з травня 2009 року разом не проживають, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, кожен з них проживає окремо своїми інтересами, сім`ї між ними не існує, а шлюб носить формальний характер. Відновлювати подружні стосунки позивач не бажає. У відповідності із ст.ст.180-184 СК України, батьки зобовязані утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з матір`ю. [PERSON], працюючи в УДМСЦВВ на посаді молодшої медсестри, отримує 1835 гривень 17 коп. заробітної плати, що слідує із довідки з вказаного місця її роботи від 22.03.2011р. Таких коштів позивачці не вистачає на повноцінне забезпечення потреб дитини відповідного віку, яка повністю перебуває на її утриманні. Крім того, на її повному утриманні перебуває також син від першого шлюбу [PERSON], [INFO]. Відповідач має постійне місце роботи, та може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, але добровільно цього робити не бажає. При таких обставинах суд прийшов до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими, а тому їх шлюб підлягає розірванню. Також стягненню з відповідача підлягають аліменти в розмірі 500 гривень щомісяця на утримання неповнолітньої дитини. У відповідності із п.1 ст.367 ЦПК України, дане рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.ст. 104; 105; 107; 181-184 СК України,

Outcome: approved