Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-27 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом в суд та просить усунути зі сторони відповідачки перешкоди у виховані та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] [INFO], шляхом визначення для нього способів участі у вихованні та спілкувані з дитиною як у вихідні так і буденні дні , мотивуючи свою заяву тим ,що [PERSON] не дозволяє йому як батькові бачитися із сином . В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обємі. Відповідачка [PERSON] позов не визнала пояснивши ,що син хворіє , а тому рахує , що спілкування із батьком буде суперечити інтересам дитини , так як позивач будучи біологічним батьком дитини ніколи не проявляв до неї батьківських почуттів та матеріально дитину не забезпечував, є громадянином іншої держави. Позицію відповідачки в судовому засіданні підтримала її представник [PERSON] Представник органу опіки та піклування Острозької міської ради позов підтримав про що подав суду письмову заяву. Суд вивчивши матеріали справи , заслухавши сторони по справі, їх представників та свідків , рахує позов обґрунтованим та таким ,що підлягає до задоволення із наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі і являються батьками малолітнього [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії 1-ГЮ №030871 (актовий запис №79). 27 липня 2010 року рішенням Острозького районного суду шлюб між подружжям [PERSON] було розірвано . В позові [PERSON] до [PERSON] ,в частині залишення малолітнього [PERSON] на виховані матері , було відмовлено. Рішення суду ніким із сторін не оскаржувалося і на даний час набрало законної сили. Після розірвання шлюбу сторони стали проживати окремо в орендованих квартирах. [PERSON] наймає житло в м. Острог по вул. Луначарського 8 , що підтверджується договором №34 від 13 жовтня 2010 року , зареєстрованого в Острозькій міській раді. Про те після розірвання шлюбу [PERSON] заборонила [PERSON] бачитися та спілкуватися із їх малолітнім сином [PERSON] ,із за чого позивач змушений був звернутися в орган опіки та піклування при Острозькій міській раді народних депутатів. Після розгляду питання на опікунській раді на виконавчому комітеті Острозької міської ради було винесено рішення про визначення способу участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином. Зокрема позивач мав право на побачення та спілкування із сином щонеділі в присутності відповідачки по справі , або ж дідуся [PERSON] - [PERSON] до досягнення дитиною шестирічного віку. В будні дні він мав право на спілкування за попереднім погодженням з матірю дитини. Однак відповідачка вищевказане рішення проігнорувала, продовжувала позбавляти позивача права на спілкування та виховання сина. При таких обставинах позивач вдався по допомогу до своїх знайомих сімї Дзюбаків , котрі неодноразово були свідками неправомірних дій відповідачки по відношенню до позивача. Так свідок [PERSON] показав ,що 31 жовтня 2010 року він разом із [PERSON] ходив до його дружини по адресу на вул. Гагаріна в м. Острог , так як той хотів бачити свого сина. [PERSON] за місцем проживання його дружини ніхто не відкрив двері , після чого вони пішли до її батьків . На дзвінок [PERSON] двері відкрила теща та відмовила йому в побачені з дитиною. Аналогічна ситуація була 7 листопада 2010 року. Однак за місцем проживання батьків відповідачки двері відкрив її батько . При цьому була ще сестра відповідачки. На прохання побачитися з сином позивачу сказали «Йди звідси». 19 грудня 2010 року він , позивач та [PERSON] ходили втрьох на вул. Гагаріна по місцю проживання відповідачки . Двері відкрила бувша дружина позивача і сказала для нього іти геть так як він не має рішення суду на побачення з сином. При цьому сказала ,що подзвонила в міліцію. Вони втрьох вийшли на вулицю де стали чекати міліцію ,однак так як звідти ніхто не приїхав ,то вони самі пішли в Острозький райвідділ , де [PERSON] написав заяву про те ,що його бувша дружина не дозволяє йому бачитися із сином. Що до подій 19 грудня 2010 року , аналогічні покази що й [PERSON] дав свідок [PERSON] Що до подій 31 жовтня 2010 року аналогічні покази , що й [PERSON] дала свідок [PERSON] Щодо подій 7 листопада 2010 року аналогічні покази , що й [PERSON] дав свідок [PERSON] При цьому свідки [PERSON] , [PERSON], [PERSON] , [PERSON] показали ,що є сусідами по будівельній ділянці з позивачем ,яка знаходиться в м. Острозі по вул. Сонячна 12-а , а тому часто там бачили [PERSON] котрий приходив на новобудову разом із своїм сином [PERSON]. При цьому син вів себе по відношенню до батька завжди спокійно , був веселим та грався із іншими дітьми. Сам [PERSON] завжди поводив себе спокійно. Свідок зі сторони відповідачки - [PERSON] котрий працює дитячим невропатологом і одночасно є хресним батьком малолітнього [PERSON] , показав , що дитина була травмована при родах , а тому є неврівноваженим і схильний до психоневрологічних розладів . На початку осені минулого року погіршився психоемоційний стан дитини , що не сприяє нормальному розвитку дитини. Спостерігається прояв агресії до мами , поганий сон, імпульсивність . Він часто хворіє на психосоматичні захворювання що виникають під стресовою ситуацією. Дитина стала заложником ситуації між батьками. А тому він рахує ,що з батьком [PERSON] має зустрічатися ,але це має бути у визначенні дні та години . При цьому він посвідчив ,що [PERSON] свого сина ніколи не ображав. Причиною ж конфлікту рахує наявність спору про майно, нажите бувшим подружжям, так як до розлучення їх син до обох батьків відносився нормально. На запитання учасників процесу свідок [PERSON] пояснив : « Поведінка батька хвороби дитини не викликала. При мені він нічого протиправного по відношенню до дружини не робив. Пяним його ніколи не бачив ». Свідок [PERSON] пояснила ,що вихідні проводить часто із [PERSON], а тому знає ,що дитина боїться батька , перелякана, не хоче спілкуватися з батьком. Про те такі свідчення суд не може прийняти як обєктивні і такі що відповідають дійсним обставинам справи , так як в подальшому свідок пояснила ,що на квартирі відповідачки була лише один раз , десь пів року тому. Однак це був час ,коли сторони були уже розлучені і позивача при цьому не було. Дальше свідок пояснила : «Коли приходив [PERSON] не бачила , але [PERSON] казала, що вона не проти та що він добровільно сплачує аліменти». Вона чула по телефону спір між бувшими подружжям ,щодо дитини та бачила есемески які для відповідачки присилав позивач з вимогою дозволити спілкуватися з дитиною. На запитання як поводив себе малолітній син [PERSON] після дзвінка батька , свідок пояснила : «Настрій дитини чуть ,чуть змінився , він хотів ще побігати , по гратися.» Свідок [PERSON] пояснила ,що про конфлікт між сторонами по справі знає лише зі слів своєї подруги [PERSON]. Свідком будь якої ситуації не була. Причиною конфліктної ситуації рахує наявність спору про поділ майна. До розірвання шлюбу батько вільно спілкувався з дитиною. Дитина дуже розумна, в нього добре розвинуте логічне мислення, він вміє читати по складах, вміє рахувати та має інші навики відповідно до свого віку. Відповідно до вимог ч.2,3 ст.157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини , зобовязаний брати участь у її виховані і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків , з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків , хто проживає окремо спілкуватися з дитиною та брати участь в її виховані, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Таким чином суд рахує ,що в судовому засіданні не було добуто доказів, що спілкування позивача з його малолітнім сином , яким чином буде перешкоджати його нормальному розвиткові або вплине на стан його фізичного чи психологічного здоровя. Позивач за місцем проживання характеризується позитивно , на диспансерному обліку з приводу психологічного або наркотичного захворювання не перебуває , будь коли до адміністративної , або якоїсь іншої відповідальності не притягувався , добровільно надає матеріальну допомогу відповідачці в утримані свого малолітнього сина , батьківських прав не позбавлений , до розірвання шлюбу завжди спілкувався та займався вихованням свого сина , будь якого шкідливого впливу на нього не мав, фізичного або психологічного насилля щодо сина або бувшої своєї дружини ніколи не застосовував. При цьому суд рахує ,що основною причиною по котрій відповідачка не дає можливості позивачу бачитися та спілкуватися з їх малолітнім сином є наявний між ними спір з приводу поділу спільно придбаного під час шлюбу майна , про що в судовому засіданні повідомила сама відповідачка( про цей факт вона також вказала в своєму заперечені на позов) , а також свідки по справі. А тому відповідачка в даній ситуації діє не в інтересах малолітнього сина , а в своїх особистих інтересах. Враховуючи викладене та

Outcome: approved