Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до відповідачів, вказуючи, що 05.09.2007 року між ним та відповідачем [PERSON] укладений договір дарування частини квартири [ADDRESS], яка належала йому на праві приватної власності. Договір дарування посвідчений нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] Договір було укладено на підставі усної домовленості між ним та відповідачем, яка передбачала невічне його утримання у зв»язку зі станом його здоров»я. 22.04.2009 року з листа приватного нотаріуса йому стало відомо , що квартира являється предметом іпотеки, що випливає з кредитного договору № 287-1107-3\\01 від 01.11.2007р і на неї буде звернено стягнення у випадку непогашення заборгованості. Укладаючи договір дарування він вважав, що договір передбачає зобов»язання по утриманню. На даний час він не має роботи, коштів для існування та знаходиться під загрозою залишитися без житла.На момент укладання договору і до теперішнього часу він знаходиться на обліку в обласному психо-неврологічному диспансері, з 1995 по 2000 роки знаходився на обліку в обласному наркологічному диспансері і на момент укладення договору не усвідомлював вчення своїх дій і не міг адекватно керувати ними. Просить поновити пропущений строк звернення до суду. Визнати недійсним договір дарування частини квартири [ADDRESS] укладений 05.09.2007 року між ним та і [PERSON]. В ході розгляду цивільної справи позивач збільшив позовні вимоги, вказуючи, що 05.09.2007 року між ним та [PERSON] було укладено договір дарування належної йому 1\\2 частини квартири [ADDRESS]. Надалі [PERSON] уклала щодо даної квартири договір іпотеки із Кредитною спілкою «Скарбничка» 01.11.2007 року. Коли укладав з відповідачем договір дарування , то керувався її обіцянками забезпечити його довічно правом проживання в даній квартирі, доглядом і матеріальним утриманням.Тривалий час він перебуває під наглядом Черкаського обласного психоневрологічного диспансеру. Відповідно до ст.. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та ( або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи. Оскільки з урахуванням його хворобливого стану психіки в момент вчинення правочину він не міг усвідомлювати значення своїх дій, то міг допустити помилку, що має істотне значення, а саме- щодо природи правочину та прав і обов»язків сторін. При визнанні недійсним договору дарування має також бути визнаний недісним договір іпотеки, оскільки відповідно до ст.. 317 та 319 ЦК України саме власнику належить правомочність розпорядження майном. Просить визнати недійсним договір дарування 1\\2 частини квартири [ADDRESS], укладений між ним та [PERSON] 05 вересня 2007 року та визнати недійсним договір іпотеки №8, укладений між [PERSON] та кредитною спілкою « Скарбничка» 01 листопада 2007 року.Судові витрати покласти на відповідачів. В судовому засіданні позивач позов підтримав просив задоволити, пояснивши, що мати обіцяла його утримувати, але не пам»ятає навіть пропозиції матері щодо того щоб він подарував їй свою частину квартири, не пам»ятає нотаріуса, та хто привів його туди і як там усе було. В той час не думав про меркантильні інтереси. Події пам»ятаються уривками. Мати не говорила навіщо їй потрібна була уся квартира, про КС «Скарбничку» також не говорила. Про закладену квартиру в іпотеку дізнався лише в 2009 році із листа нотаріуса. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, просила задоволити, пояснивши, що ідея про квартиру виникла у неї.Коли брала кредит у спілці, то були наміри повернути, але так склалися обставини, що такої можливості зараз немає.Синові говорила, що буде доглядати за ним і що він все одно буде жити в даній квартирі.Син три роки був в депресивному стані, жив в зачиненій кімнаті, не читав, не дивився телевізор, лікуватися відмовлявся.Нотаріусу не говорила, що син хворіє. Коли треба було умовити сина на дарування частини квартири, для цього обирала час, коли він був менш агресивним. Про те, що отримала кредит в КС «Скарбничка» та заставила квартиру, синові не говорила, оскільки у нього було погано зі здоров»ям. Представники КС Скарбничка» в судовому засіданні заперечували щодо позовних вимог, зазначаючи, що позивач пам»ятає і розуміє, що подарував 1\\2 частину квартири. Змінилися позовні вимоги і позивач вирішив, що хоче визнати договір іпотеки і договір дарування недійсним.Відповідно до ст.. 255 ЦК підстав для визнання договору дарування недійсним немає.Договір укладався у нотаріуса і нотаріус впевнилась, що особа усвідомлювала значення своїх дій.Якби був явний психічний розлад, то нотаріус побачила б що щось не те.Позивач навмисно каже, що не може нічого згадати.Щодо визнання договору іпотеки недійсним, то договір дарування був укладений на 1\\2 частину квартири, а 1\\2 частина все-таки належала відповідачеві.Для того, щоб визнати договір іпотеки недійсним, потрібно спочатку розібратися з договором дарування. Третя особа- приватний нотаріус [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що нею дійсно був посвідчений спірний договір. При здійсненні нотаріального посвідчення, вела з сторонами бесіду і поки не впевнилася, що сторони усвідомлюють свої дії, то договір не засвідчила б. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника [PERSON], відповідача [PERSON], представників відповідача КС «Скарбничка, третю особу-приватного нотаріуса Черкаського нотаріального округу [PERSON], свідчення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON],[PERSON],[PERSON], У пікової М.О., дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та ( або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи. Як встановлено в судовому засіданні, 05 вересня 2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір дарування 1\\2 частини квартири [ADDRESS]. Договір дарування був посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] Дана квартира до укладення вищезазначеного договору дарування належала в рівних долях по 1\\2 [PERSON] та [PERSON], яка є матір»ю [PERSON] Після укладення договору дарування [PERSON] стала одноособовою власницею квартири [ADDRESS]. Майже через два місяці, 01. листопада 2007 року, після укладення договору дарування , [PERSON] уклала договір кредиту № 287-1107-3/01 у кредитній спілці « Скарбничка» на строк до 01.11.2012 року, отримавши 284480 грн. В забезпеченя повернення кредиту, між [PERSON] та кредитною спілкою «Скарбничка» був укладений 01.11.2007 року договір іпотеки № 8, згідно якого [PERSON] передала в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Позивач, як в позовній заяві, так і в судовому засіданні стверджував, що на час укладання договору дарування він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ним, оскільки тривалий час знаходився на обліку в обласному наркологічному диспансері у зв»язку із вживанням наркотиків та перебуває на обліку в психо-неврологічному диспансері. Як вбачається із медичної картки, наданої Черкським обласним психо\-неврологічним диспансером, хворий [PERSON] з 2005 року перебуває під наглядом з приводу психічних розладів внаслідок органічного ураження ЦНС. Згідно відповіді на запит суду із КП « Черкаський обласний наркологічний диспансер» від 22.02.10 року за № 112, [PERSON] був знятий з диспансерного нагляду в жовтні 2000 року. Згідно медичної карти [PERSON], останній звернувся 27.08.2007 року до кабінету психотерапії у зв»язку з гострим психотичним станом. Згідно відповіді на запит суду із Київського міського відділення Міжнародної благодійної організації « Реабілітаційний центр «Сходи» від 10.06.2010 за № 84, [PERSON] з 28.02.2008р по 27.03.2008 року дійсно проходив курс соціально- психологічної реабілітації в Реабілітаційному Центрі «Сходи» з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання психоактивних речовин. Як пояснювала в судовому засіданні відповідач [PERSON], її син [PERSON], в період з 2006-2008 років перебував у депресивному стані. При укладенні правочину, вона не говорила нотаріусу щодо хвороби сина. Про неадекватну поведінку та стан [PERSON] свідчили в судовому засіданні свідки [PERSON]: « у нього іноді бувають неадекватні реакції. Він може щось розповідати, а потім замовкнути і дивитися в стіну довгий час.Міг сміятися без причин, дивитися в нікуди»; свідок [PERSON]: « В 2007 році син був у дипресії, жінка телефонувала і просила з ним щось робити, оскільки він замкнувся і нікуди днями не виходить захворювання сина- якась шизофренія».; свідок [PERSON]: « Він перебував у депресивному стані, не міг нормально відповідати на запитання, потрібно було задавати питання по три рази.Коли його відстороняли від роботи, то йому було все одно, агресію він не виражав, він начебто взагалі не був присутній. Він сидів закрившись в кімнаті з заштореними вікнами. Після аварії 01.09.2007 року він замкнувся в собі». Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними»правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними ( тимчасовий розлад, нервове потрясіння, тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст.. 145 ЦПК зобов»язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.»

Outcome: approved