Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-10 00:00:00

До суду з вказаною позовною заявою звернулася [PERSON], посилаючись на те, що відповідно до погосподарських книг Іванівської сільської ради за 1986-1990 роки житловий будинок [ADDRESS], 1945 року побудови, належав до майна колгоспного двору, головою та єдиним членом якого була [PERSON], що померла [INFO] та на час припинення колгоспного двору, 15 квітня 1991 року, була останім його членом. Після смерті [PERSON], спадщину прийняла її дочка [PERSON], яка оформила свої спадкові права, отримавши в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом. [PERSON] відмовився приймати спадщину після смерті матері. Вважає, що [PERSON] за життя набула права власності на вказаний житловий будинок, як на частку в майні колгоспного двору і це право увійшло до складу спадщини, яка відкрилася [INFO] внаслідок смерті останньої. Вартість вищевказаного житлового будинку становить 28426 гривень. Земельна ділянка для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку не приватизована. Іванівська сільська рада свідоцтва про право власності на ім'я померлої не видала, що позбавляє позивачку можливості оформити свої спадкові права в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі. Позивачка просить визнати за нею право на спадщину за законом після смерті [INFO] матері [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS], загальною площею 56,2 кв. метри, житловою площею 37,2 кв. метри, вартістю 28426 гривнень. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги в інтересах позивачки підтримала, підтвердила обставини, на які посилаються в позовній заяві позивачка. Представник відповідача Іванівської сільської ради [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, зробивши про це усну заяву. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивачки та відповідача Іванівської сільської ради [PERSON], яка діє відповідно до довіреності і має повноваження на вчинення такої дії, та перевіривши письмові докази, вважає, що визнання представником відповідача позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до погосподарських книг Іванівської сільської ради за 1986-1990 роки житловий будинок [ADDRESS], 1945 року побудови, належав до майна колгоспного двору, єдиним членом та головою якого була [PERSON], яка на час припинення колгоспного двору, 15 квітня 1991 року, набули право власності на вказаний будинок, як на майно колгоспному двору. [INFO] [PERSON] померла. Спадщину після смерті якої прийняла її дочка, позивачка [PERSON], яка оформила свої спадкові права, отримавши в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом. [PERSON] відмовився приймати спадщину після померлої [PERSON] Вартість вищевказаного житлового будинку відповідно до технічного паспорта становить 28426 гривень, будинок загальною площею 56,2 кв. метри, житловою площею 37,2 кв. метри. Земельна ділянка для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку не приватизована. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. У відповідності зі ст. 553 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ч. 5 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до пункту 6.1. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно (затвердженого наказом Мінюсту України №7/5 від 07.02.2002 року) оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування. Проте, свідоцтво про право власності Іванівською сільською радою на вищевказаний будинок на ім'я померлої [PERSON] не видавалось. Згідно абзацу 4 пункту 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженої наказом Мінюсту від 03.03.2004 року №20/5), при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з реєстру прав власності. Згідно ст. 392 Цивільного Кодексу України власник майна, може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] за життя набула права власності на житловий будинок [ADDRESS], як на частку в майні колгоспного двору, відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР (1963 р.), а позивачка [PERSON] після її смерті, [INFO], набула право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок, як на частку в майні колгоспного двору і оскільки представником відповідача -Іванівської сільської ради позов визнається, то він підлягає задоволенню. Оскільки, Іванівська сільська рада до пред'явлення позову про визнання права на спадщину на житловий будинок і в судовому засіданні не оспорювали цього права, відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на них не може бути покладений обов'язок по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: approved