Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-28 00:00:00

15.10.2010 р. позивач звернувся з указаним позовом в суд, який вмотивував таким. Він має статус "дитина війни" згідно із законом України " Про соціальний захист дітей війни" (надалі Закон) та право на щомісячну соціальну допомогу в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01.01.2007 р. Цю надбавку до пенсії відповідач мав виплачувати у вказаному розмірі пропорційно дочинного прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Однак не виплачував, оскільки дія ст. 6 Закону у 2006-2008 р.р. щорічно зупинялась законами України "Про Державний бюджет України". Позивач зіслався на рішення Конституційного Суду України №6 - рп/2007 від 09.07.2007 р., № 10 рп/2008 р. від 22.05.2008 р., якими визнано неконституційними норми законів про зупинення дії ст. 6 Закону. В зв'язку з цим позивач вважає, що відповідач не виплатив йому пільгової надбавки до пенсії в розмірі 30 % до мінімального прожиткового мінімуму, який був чинним у цей період та 20% надбавки встановленої ЗУ "Про статус гірських населених пунктів в Україні" № 56/95. Позивач на розгляд справи не з'явився, подавши суду заяву в якій просить справу розглянути без його у часті та одночасно повідомивши, що заявлені позовні вимоги підтримує. Відповідач на розгляд справи повторно не з'явився , про час та місце розгляду справи повідомлявся належно два рази судовою повісткою, про що свідчать розписки у справі. Причина неявки суду невідома, заява про відкладення справи до суду та заперечення на позов до суду не надходили. Відповідно до вимог ст. 168 ч.4 ЦПК України , у разі повторної неявки в судове засідання відповідача повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Оцінивши зміст позовних вимог, позицію пивача та відповідача, суд дійшов висновку, шо позовні вимоги підлягають до часткового задовольнення, виходячи з такого. Ст. 6 Закону передбачає, що особи, які мають статус "дітей війни" (ст. 1 Закону), мають право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Ця норма Закону була зупинена в дії на 2006 р. законом "Про внесення змін до закону України про Державний бюджет України на 2006 рік" У 2007- 2008 роках законами України про Державний бюджет України на ці роки також було частково зупинено дією ст. 6 Закону (виплати проводились "дітям війни" - інвалідам у розмірі 50 % від розміру надбавки, встановленої для учасників війни у 2007 р. і в розмірі 10% надбавки (замість розміру 30 %) - всім особам, які мають статус "дітей війни" - у 2008-2010 р.р.). Вищевстановлені закони втратили чинність згідно рішенням Конституційного суду, а саме: - від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007 р., за яким визнано неконституційними положення ст. 71 п. 12 з урахуванням ст.111 занону "Про Державний бюджет на 2007 рік": - від 22.05.2008 р. № 10-рп 2008 р. , за яким визнано неконституційними положення пп. 2 п. 4, розділу II закону України "Про Державний бюджет на 2008 р. та про внесення змін до даних законодавчих актів України" . Згідно з ст. 152 ч. 2 Конституції України закони, які визнані Конституційним Судом України неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення рішення про їх неконспітуційність. Статтею 71 закону "Про державний бюджет України на 2009 рік" КМУ надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно, її дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір значених соціальних виплат згідно із законом "Про соціальний захист дітей війни" залежить від розміру мінімальної пенсії за віком. Отже, нарахування та виплата у 2009 році дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічною утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії повинні здійснюватися відповідно до норм закону "Про соціальний захист дітей війни". Окрім цього, дію ст. 6 Закону не зупинено в 2010 році ЗУ "Про державний бюджет України на 2010 рік", а тому відповідач зобов'язаний проводити нараховування до пенсії особам, які мають статус "дитина війни", відповідно до вимог ст. 6 закону України Про соціальний захист дітей війни" в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. З врахуванням вищенаведеного відповідач мав відновити право позивача на одержання надбавки до пенсій, передбачених ст. 6 Закону відповідно з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р., з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р. , з 01.01.2009 р. по 31.12.2009 р. та з січня по серпень 2010 р.. Судом не застосовується строк позовної давності , встановлений ст.257 ЦК України, оскільки клопотання про це відповідачем не заявлялося. Суд вважає, що відповідач є територіальним органом, який законами уповноважений державою призначати, нараховувати, перераховувати пенсії та надбавки до пенсії, передбачені чинним законодавством, кожному пенсіонеру у відповідному районі, веде облік пільгових категорій пенсіонерів, тому має здійснити належний розрахунок надбавки до пенсій позивача з дня ухвалення рішення Конституційним Судом до закінчення відповідного бюджетного року. Таким чином, вимоги позивача про стягнення сум у гривнях і повністю за 2007, 2008 роки є неправомірними і відхиляються. Доводи представника відповідача про відсутність механізму реалізації ст. 6 закону № 2195- IV, відсутність коштів, неналежність відповідача судом відхиляється як такі, що суперечать вимогам та Конституції України з вищевказаних мотивів. Окрім цього, згідно ст.6 п.2 ЗУ "Про статус гірських населених пунктів в Україні"' від 15.02.1995 р. № 56/95, позивачу при нарахуванні та виплаті вищезазначеної недоплаченої соціальної допомоги слід збільшити розмір такої на 20 %, оскільки позивач проживає в гірському населеному пункті України, що підтверджено відповідним посвідченням у справі. Судові витрати у виді витрат на ІТЗ розгляду справи в сумі 37 грн. слід стягнути з відповідача у користь позивача на підставі ст. 88 ЦПК України. Судові витрати у виді держмита не підлягають стягненню з відповідача, оскільки останній звільнений від сплати такого згідно п.34 ст.4 Декрету КМУ «Про державне мито».

Outcome: partial