Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-04 00:00:00

У лютому 2011 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів, в якій просив визнати недійсним договір купівлі - продажу автомобіля «Хонда - Аккорд», державний номер [NUMBER], укладений 28.12.2010 року між ними та зобов'язати повернути автомобіль. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що з 12.04.2008 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою [PERSON] Зазначає, що за час перебування у шлюбі ним та відповідачкою [PERSON] 08.09.2009 року було придбано автомобіль «Хонда - Аккорд», державний номер [NUMBER], легковий, кузов «седан», двигун № .І30А43105765, об'єм двигуна 2997 см. куб., 2005 рік випуску, який був зареєстрований тільки на відповідачку [PERSON] Позивач вважає, що вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. 28 грудня 2010 року відповідачка, не отримавши його згоди на продаж автомобіля, продала його відповідачу [PERSON], зняла автомобіль з обліку в МВ РЕР УДАЇ УМВС України у Миколаївській області. Позивач вважає, що дії відповідачів порушують його права як співвласника автомобіля, який належить до спільного майна подружжя, тому просить задовольнити його позовні вимоги. В судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідачі у судовому засіданні позовні вимоги визнали та не заперечували проти задоволення позову. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При цьому суд також враховує, що рішення сторонами прийнято з усвідомленням його наслідків. Таким чином, визнання відповідачами пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вислухавши пояснення сторін, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. 4.2 цієї статті передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів якими можуть бути, в тому числі: визнання права, визнання правочину недійсним; відновлення становища яке існувало до порушення; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. З ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям під час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 12.04.2008 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу, та не оспорювалося сторонами. Факт спільного придбання спірного автомобіля під час шлюбу сторонами не оспорюється. 19 вересня 2009 року за [PERSON] було зареєстровано вказаний вище автомобіль у МВРЕР УДАІ УМВС України у Миколаївській області, що підтверджено: поясненнями сторін, копією свідоцтва про реєстрацію вказаного автомобіля, де його власником зазначено відповідача [PERSON] Таким чином, автомобіль, що був придбаний за час шлюбу є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], а їх частки у праві власності є рівними. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Частиною 3 цієї ж статті передбачає, що укладання одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення та (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. 28.12.2010 року власником - [PERSON] автомобіль був знятий з обліку та перереєстрований за новим власником - [PERSON] на підставі довідки-рахунка КІМ 454895 від 28.12.2010 року, виданою ТОВ «Інкомавто», що підтверджено поясненнями сторін та довідкою МВРЕР УДАІ УМВС України у Миколаївській області, довідкою - рахунком № 454895 серії КІМ, копія якої є в матеріалах справи. Відповідно до пояснень відповідачів, 28.12.2010 року [PERSON] отримала за проданий автомобіль 1500 грн. від [PERSON] Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу № 148 від 28.12.2010 року ринкова вартість автомобіля на вказану дату становила 118613 грн. 94 коп. Доказів наявності у продавця автомобіля - [PERSON] письмової згоди її чоловіка - [PERSON] на продаж автомобіля суду сторонами не надано. Відповідно до ч. 1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до вимог ст.215 ч.З ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Враховуючи зазначені вимоги законодавства, а також те, що спірний автомобіль є цінною річчю, виходячи з його вартості на день продажу, суд приходить до висновку про те, що, відповідно до ст. 65 СК України для укладення відповідачем [PERSON] договору по відчуженню вказаного вище автомобіля наявність письмової згоди позивача [PERSON] була обов'язковою, а оскільки така згода була відсутня, то правочин купівлі-продажу автомобіля, який оспорюється позивачем та який було укладено між [PERSON] та [PERSON] укладений з порушенням прав позивача, з порушенням вимог закону, а тому підлягає визнанню недійсним. Оскільки згідно вимог ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, то відповідач [PERSON] зобов'язана повернути [PERSON] автомобіль, а останній зобов'язаний прийняти цей автомобіль.

Outcome: approved