Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору поруки недійсним мотивуючи тим, що в квітні 2010 року він отримав вимоги про виконання грошових зобов'язань, яка надійшла поштою на ім'я його дружини на домашню адресу, з якої йому стало відомо, що між його дружиною - [PERSON] та відповідачем був укладений договір поруки № 16070 від 20.06.2007 р. Цей Договір поруки був укладений з метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед ВАТ «[PERSON] Аваль» за кредитним договором № 014-09.5-75029 від 20.06.2007 р., згідно якого [PERSON] отримав у відповідача кредит в розмірі 15225,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,5% річних. Вважає , що Договір поруки має бути визнаний недійсним в судовому порядку в зв'язку з тим , що при його укладанні була порушена в ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України, договір укладений другим із подружжя без його згоди, так як він виходить за рамки побутового. В судовому засідання позивач та співвідповідач підтримали свої позовні вимоги. Відповідач позов не визнав . Третя особа без самостійних вимог до суду неодноразово не з'явилася про час і місце слухання справи була повідомлена належним чином. Про причину неявки суду не повідомив. В судовому засіданні були встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини Статтею 31 ЦК України встановлено , що правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному , духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першого-третього, п'ятою, та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України , зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Очевидним є і те, що Договір поруки, укладений між дружиною позивача з відповідачем виходить, за межі дрібного побутового, оскільки за змістом цього договору дружина позивача , як поручитель несе відповідальність перед ВАТ «[PERSON] Б Аваль» у тому ж обсязі, що і [PERSON] по кредитному договору, а саме: сплата основного боргу в розмірі 15225,00 доларів США, відсотків за користування кредитом, неустойки та відшкодування збитків (п. 2.1 Договору поруки). А в разі невиконання [PERSON] боргових зобов'язань по кредитному договору дружина позивача несе відповідальність своїм майном (п.2.2 Договору поруки). Оскільки майно позивача та майно поручителя [PERSON] є спільною сумісною власністю подружжя (ст. 368 ЦК України), то укладення такого Договору поруки суперечить інтересам сім'ї, зачіпає майнові права та інтереси позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна, згода другого подружжя має бути подана письмово. Позивач при укладанні договору поруки такої згоди письмово не надавав. З врахування викладеного суд вважає, що позов має бути задоволеним, а з відповідача мають бути стягнуті у порядку ст ..88 ЦПК України судові витрати по справ.

Outcome: approved