Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-22 00:00:00

В листопаді 2010 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк», [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на те, що 20 лютого 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №СL20184, за умовами якого останній отримав кредитні кошти в сумі 4300 доларів США, під 24 відсотка річних, із кінцевим терміном погашення кредиту 2 лютого 2013 року. Про те, позивач вважає, що даний договір має бути визнаний недійсним, оскільки відповідно до ст.65 Сімейного кодексу України, чоловік та дружина розпоряджаються майном, що обєктом права спільної сумісної власності, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя , вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Вважаючи, що кредитний договір виходить за межі дрібного, при цьому позивачем згоди на його укладення не надавалося, а повернення кредитних коштів здійснюється за рахунок заробітної плати, яка спільною сумісною власністю подружжя, тому відповідно до ст.215 ЦК України, просить визнати даний кредитний договір недійсним, та зобовязати повернути відповідачів один одному в натурі все, що вони одержали від виконання цього правочину. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в тому обсязі, що визначений в позовній заяві. Представник відповідача ПАТ «Універсал Банк» заперечив проти позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи без його участі не надсилав, про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як встановлено, в судовому засіданні 20 лютого 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №СL20184, за умова якого останній отримав кредитні кошти в сумі 4300 доларів США, під 24 відсотка річних, із кінцевим терміном погашення кредиту 2 лютого 2013 року. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 липня 2005 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Позивач посилаючись на те, що згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності, а тому відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України, вона має рівні права на володіння, користування і розпорядження майном. Крім цього відповідно до ст. 65 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою, при цьому вважається, що при укладенні договору один із подружжя він діє за згодою другого подружжя. Дружина, чоловік має право звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо договір виходить за межі дрібного побутового. Стверджуючи, що даний договір виходить за межі дрібно- побутового правочину, позивач, вважає його оспорюваним, а тому згідно ст.215 ЦК України, просить визнати недійсним. Відповідно до ст.510 ЦК України, сторонами у зобовязанні є боржник та кредитор, а згідно ст.511 ЦК України, зобовязання не створює обовязку для третьої особи. Судом також враховується, що положення ст. 65 Сімейного кодексу України щодо порядку розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються саме розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів (ч.1 ст.1046 ЦК України) і не створює обовязків для другого із подружжя, а лише для позичальника як сторони договору (ч. 1 ст. 1054 ЦК), а тому згоди на його укладення від іншого подружжя, не потрібно. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання кредитного договору №СL20184 від 20 лютого 2008 року недійсним не ґрунтуються на вимогах закону, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed