Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-11 00:00:00

17 січня 2011 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за межі території України. В обґрунтування вимог зазначила, що в період з 01.03.1996 року по 30.01.2001 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від шлюбу мають двох неповнолітніх синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають спільно із позивачем та знаходяться на її утриманні. Просить надати їй дозвіл виїжджати за межі території України та повертатися на територію України з її неповнолітніми синами без отримання згоди та супроводу їх батька [PERSON]. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність. Зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та в разі не прибуття відповідача не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON], будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибув з невідомих суду причин. Таким чином, за наявної письмової згоди позивача, суд вважає за можливе постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що з 01.03.1996 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, та з 30.01.2001 року шлюб між ними розірвано згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим відділом РАЦС Приморського РУЮ м. Маріуполя від 30.08.2001 року, актовий запис № 23. Відповідно до свідоцтва про народження І-НО № 048680, виданого Відділом РАГС Приморської райадміністрації м. Маріуполя від 30.07.1998 року, [PERSON] народився 05 червня 1998 року, про що вчинено актовий запис № 203. Батьками зазначені: батьком [PERSON], матірю [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження І-НО № 238540, виданого Відділом РАГС Приморського РУЮ м. Маріуполя від 19.07.2001 року, [PERSON] народився 27 червня 2001 року, про що вчинено актовий запис № 219. Батьками зазначені: батьком [PERSON], матірю [PERSON]. Згідно із ч. 2 ст. 154 Сімейного кодексу України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Відповідно до ч. 1 ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Разом із тим, у відповідності до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. За таких обставин, суд вважає за можливе задовольнити позов [PERSON], надавши їй дозвіл виїжджати за межі території України та повертатися на територію України з її неповнолітніми синами [PERSON] та [PERSON] без отримання згоди та супроводу їх батька [PERSON]. Відповідач [PERSON], не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і тим самим його не оспорює. На підставі ст. 154 Сімейного кодексу України, ст. 133 ЦК України, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»,

Outcome: approved