Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-13 00:00:00

У липні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПП «Таврія Плюс» про стягнення заборгованості за невикористану відпустку, заборгованості по виплаті листків непрацездатності, виплаті за порушення строків видачі трудової книжки, відшкодування витрат на лікування, правову допомогу та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 17.05.2007 року по 01.07.2010 року він працював в Миколаївському філіалі 1111 «Таврія Плюс» на посаді керуючого господарством. 01.07.2010 року він написав заяву про звільнення з займаної посади за власним бажанням в якій просив про виплату компенсації за невикористану відпустку за період з 2007-201 Ор.р., а також сплатити за два листки непрацездатності. Посилаючись на те, що в день звільнення відповідачем не була здійснена виплата зазначених вище сум та не була видана трудова книжка, просив стягнути з відповідача компенсацію за невикористану відпустку у сумі 2429,25грн., заборгованість по виплаті листків непрацездатності - 421,07 грн., 550,63 гри. - порушення строків видачі трудової книжки, 40,20грн. витрати па лікування, та витрати повязані з надання юридичної допомоги у розмірі 300 грн., та 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні позивач та його представник неодноразово уточнювали та доповнювали позовні вимоги, остаточно уточнивши, просили поновити [PERSON] на посаді завідуючого господарством Філія «Миколаївська» ПП «Таврія Плюс», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.07. 2010 року по 10.12. 2010 року в розмірі 4 722,12грн., 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та витрати на правову допомогу в сумі 1600 грн.. Вимоги про виплату заборгованості порушення строків видачі трудової книжки, компенсації за невикористані відпустки та оплату листків непрацездатності за заявою позивача ухвалою суду залишенні без розгляду. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та заперечувала проти його задоволення, при цьому пояснивши, що позивач особисто написав заяву про звільнення за власним бажанням та усі розрахункові кошти виплачені в день його звільнення, про що вій особисто підписався у видаткових касових ордерах від 30.06.2010 року. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно наказу №2к від 17.05.2007 року [PERSON] було прийнято на роботу Філія «Миколаївська» ПП «Таврія Плюс» завідуючим господарством. На підставі особистої заяви позивача від 01.07.2010 року наказом №15к по Філія «Миколаївська» ПП «Таврія Плюс» від 30.06.2010 року його було звільнено з займаної посаді з 30.06.2010 року за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України. У цей же день позивачеві були виплачені розрахункові кошти, що належать йому при звільненні, що стверджується видатковими касовими ордерами від 30.06.2010 року. Свідки [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні підтвердили, що саме 30.06.2010 року [PERSON] останній раз був на робочому місці і саме в той день написав заяву про звільнення за власним бажанням про що був ознайомлений з наказом. У відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним, або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках * коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган який розглядає трудовий спір, зобовязаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням па відповідну статтю (пункту) закону. Отже судом встановлено, що дата звільнення [PERSON] в наказі, виданого Філією «Миколаївська» ПП «Таврія Плюс» не відповідає даті вказаної в його заяві про звільнення за власним бажанням, що є підставою для зміни дати звільнення. У даному випадку формулювання причин звільнення позивача не тягне за собою поновлення його на займаній посаді, оскільки грунтується на заяві [PERSON] про звільнення за власним бажанням. Таким чином, суд вважає, вимоги позивача про поновлення на роботі необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Що стосується вимог про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу то вони підлягають задоволенню лише за період з 30.06.2010 року по 01.07.2010 року та згідно довідки про заробітну плату надану відповідачем складають 31.16грн.. Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди також підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або ^ уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки відповідачем звільнення проведене не у день в який було зазначено в заяві [PERSON], а на день пізніше, в порушення його законних прав чим завдало моральних страждань та душевних переживань. З урахуванням вказаного, суд вважає 200 грн. справедливою та розумною компенсацією цієї шкоди. Крім того, на підставі ст. 88 Ц11К України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 8,50грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 37 трн.. На підставі ст. 84 ЦПК України та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року №590 «Про граничний розмір компенсації повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ і порядок їх компенсації за рахунок держави» з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 902 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial