Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-20 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання частково недійсним договору дарування будинку від 24.08.2006 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] та частково недійсним договору купівлі-продажу будинку від 24.07.2010 року укладеного між [PERSON] та [PERSON]. У позовній заяві вказав, що з [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі, за час якого вони побудували житловий будинок №307/а, що по вул.Шевченка у м.Снятин. Однак, [PERSON]І, скориставшись його перебуванням за кордоном, у зв»язку з роботою, одержала свідоцтво про право власності на цілий будинок та незаконно 24.08.2006 року подарувала його [PERSON], яка у свою чергу 24.07.2010 року продала його [PERSON]. Зазначив, що рішенням Снятинського районного суду від 06.08.2007 року визнано недійсним в ? частині свідоцтво про право власності [PERSON] на спірний будинок та визнано за ним право власності на ? частину даного будинку. Посилався на те, що від нього були скриті факти вчинення оспорюваних ним правочинів, і про укладення спірних договорів йому стало відомо у 2010 році, після повернення на Україну. Представник [PERSON] у судовому засіданні заявлений позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві, просила його задоволити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити. [PERSON], в інтересах якої діє [PERSON], подала зустрічну позовну заяву про визнання права власності на майно. У позовні заяві посилалась на те, що [PERSON] на законних підставах відчужила [PERSON] спірний будинок. Крім того вказувала на те, що [PERSON] не скористався вчасно правом державної реєстрації майна, тому його вимоги є безпідставними. Також зазначила, що [PERSON] є добросовісним набувачем спірного майна. У судовому засіданні представник [PERSON], [PERSON], [PERSON] первісний позов не визнав, а зустрічний підтримав з підстав викладених у позовній заяві. Суд заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши докази по справі, встановивши дійсні обставини справи, приходить до висновку, що первісний позов слід задоволити частково, а у задоволенні зустрічного відмовити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] за час перебування у шлюбі побудували житловий будинок, що знаходиться у м.Снятині по вул.Шевченка, 307/а. Відповідно до ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Статтею 369 ЦК України визначено, що право спільної сумісної власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та(або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Рішенням Снятинського районного суду від 06.08.2007 року, яке набрало законної сили та має преюдиційне значення, визнано незаконним в частині ? майна свідоцтво про право власності [PERSON] на житловий будинок по вул.Шевченка,307/а в м.Снятині та визнано за [PERSON] право власності на ? частину будинковолодіння по вул.Шевченка,307/а в м. Снятині. Встановлено, що [PERSON], якому належить ? частини майна у спірному будинковолодінні, згоди [PERSON] на укладення договору дарування з [PERSON], щодо належної йому частки, не давав, тобто дане майно вибуло з його власності поза його волею. У відповідності до статті 203 ч.1 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що спірний договір дарування, від 24.08.2006 року, житлового будинку слід визнати недійсним в ? частині. Згідно п.2 ст.328 ЦК, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У судовому засіданні не здобуто доказів того, що на момент укладення спірного договору купівлі-продажу, від 24.07.2010 року, житлового будинку, [PERSON] було відомо, що [PERSON] має частку у даному будинку, а також те, що [PERSON] не мала права його відчужувати в цілому. Таким чином, відповідно до вимог ст.388 ЦК України, [PERSON] є добросовісним набувачем спірного будинку, і у неї не може бути витребуване дане майно. Слід зазначити, що згідно вимог ст.216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано. У відповідності до Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року норма ч.1 ст.216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів, щодо відчуження цього майна, які були вчиненні після недійсного правочину. У цьому разі майно чи його вартість може бути витребувано від особи, яка не є стороною правочину, шляхом подання віндикаційногопозову. Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимоги [PERSON] про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу від 24.07.2010 року житлового будинку слід відмовити та зазначити, що він має право на відшкодування вартості належного йому майна. Позов [PERSON], в інтересах якої діє [PERSON], не підлягає до задоволення, оскільки [PERSON] набула право власності на спірне майно та зареєструвала його у встановленому законом порядку, що підтверджується відповідними правовстановлюючими документами. Згідно вимог статтей 11, 57, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів, якими є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. На підставі викладеного,відповідно до ст.ст. 15,203,215,368,369,388 ЦК України, та

Outcome: dismissed