Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-15 00:00:00

В жовтні 2010 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], що діє в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], з вимогою про припинення права власності малолітнього [PERSON] на 1/18 частку у спільному майні [ADDRESS], що знаходиться у спільній частковій власності сторін. Позовні вимоги мотивує тим, що частка відповідача є незначною, спільне володіння майном є неможливим, а припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника. Через відсутність згоди відповідача, [PERSON], перерахувавши вартість належної відповідачеві вартості спірної частки на депозитний рахунок суду, просить постановити рішення, яким припинити його право на частку у спільному майні, збільшивши відповідно її частку, і визнати за нею право власності на 14/18 частки спірної квартири. Відповідач [PERSON] позов не визнала, звернувшись до суду із зустрічною позовною заявою про визнання заповіту недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину на імя [PERSON], мотивуючи заперечення проти позову тим, що спадкодавець [PERSON] за життя мала намір залишити все належне їй майно онукам двоюрідним братам її сину [PERSON] та його двоюрідному брату [PERSON]. Крім того, за посиланням відповідача покійна була неграмотною і не могла писати та рахувати, що тягне за собою недійсність посвідченого нею заповіту. В судовому засіданні кожна із сторін наполягала на задоволенні власних вимог з підстав, наведених у позові. Залучені до участі в справі в якості третіх осіб: [PERSON] третій співвласник спірної квартири, проти задоволення позову [PERSON] не заперчує. Представник Комсомольської державної нотаріальної контори [PERSON] зазначила, що заповіт, який на разі оспорюється в суді одним із спадкоємців, був посвідчений нею відповідно до положень ст.1253 ЦК України, що виключає задоволення позову [PERSON] щодо недійсності заповіту з підстави неспроможності спадкодавця підписати заповіт. Представник органу опіки та піклування виконкому Комсомольської міської ради в судове засідання не зявився, направивши до суду письмові пояснення та заяву про розгляд справи у відсутність представника виконкому (а.с. 76-77). Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення з таких підстав: 22 травня 2009 року померла [PERSON] (а.с. 22), після смерті якої відкрилась спадщина двокімнатна квартира [ADDRESS]. Спадщину прийняли три особи : позивач по справі - [PERSON] донька рідної сестри чоловіка померлої за заповітом (а.с. 24) та два онука померлої малолітній [PERSON] та його двоюрідний брат - [PERSON] /третя особа по справі/ - в порядку спадкування за законом. Згідно із отриманими свідоцтвами про право на спадщину [PERSON] успадкувала 13/18 часки квартири (а.с. 12), малолітній [PERSON] 1/18 частки, [PERSON] 4/18 частки (а.с. 10), з наступним проведенням в установленому законом порядку державної реєстрації права спільної часткової власності кожним із співвласників відповідно (а.с. 11,13,14). Як встановлено судом, і не заперечувалось сторонами, кожен із співвласників забезпечений житлом, має сімю, і жоден з них в спірному житловому приміщенні з часу відкриття спадщини не проживає. Після прийняття спадщини співвласники дійшли згоди щодо відчуження спадкового майна з отриманням грошової компенсації належної кожному із них частки у спільному майні, що не заперечувалось в судовому засіданні [PERSON], та підтверджене в матеріалах справи рішенням виконкому про надання дозволу [PERSON] на продаж належної її малолітньому синові 1/18 частки квартири (а.с. 79,80). Проте, в подальшому відповідач відмовилась відчужувати належну її синові частку, мотивуючи відмову тим, що припинення права власності на частку у спільному майні завдасть істотної шкоди інтересам її малолітньої дитини через відсутність у нього власного житла - аналогічну позицію відповідач зайняла в судовому засіданні. Разом з тим, намір відчужити спадкову квартиру обгрунтований позивачем її матеріальною неспроможністю самостійно утримувати спадкове майно через самоусунення інших співвласників від обовязку по його утриманню. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] має у приватній власності однокімнатну квартиру, де значиться зареєстрованим і проживає разом з нею її малолітній син [PERSON]. В згаданій квартирі значаться зареєстрованими також старший син відповідача [PERSON], який на даний час відбуває покарання в місцях позбавлення волі, та його батько [PERSON] Загальний борг по квартирі становить 17\~669 грн. 14 коп. (а.с. 112). Отже та обставина, що відповідач [PERSON] не утримує спадкове майно і не має матеріальної можливості компенсувати вартість належної [PERSON] частки у спільному майні нею не заперечувалась, і знайшла своє підтвердження в судовому засіданні Не наводячи суду будь - яких міркувань щодо подальшої перспективи стосовно використання та утримання спадкового майна, відповідач посилається лише на ту обставину, що припинення права власності на частку у спільному майні завдасть істотної шкоди інтересам її малолітньої дитини. Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, з огляду на законодавчо закріплений обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд, вирішуючи питання щодо можливості припинити право власності малолітнього [PERSON] на частку у спільному майні, з огляду на розяснення, що містяться в п. 6 Постанови ПВСУ «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» виходить з наступного: Підстави і порядок примусового припинення права особи на частку у спільному майні передбачені ст.365 ЦК України, згідно з якою право власності припиняється за рішенням суду за наявності певного кола умов, прямо передбачених в Законі. Отже, приймаючи до уваги що належна [PERSON] 1/18 частка квартири /що відповідно становить 2,6 кв.м. загальної площі/ є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном /в силу малолітнього віку співвласника та характеру взаємовідносин, що склались між сторонами/ є неможливим і таке припинення не завдасть істотної шкоди його інтересам / [PERSON] зареєстрований і проживає разом з матірю в її власній квартирі/, суд вважає за можливе припинити право [PERSON] на частку у спільному майні та стягнути з [PERSON] на його користь компенсацію вартості його частки у спільному майні в сумі 10\~600 грн., внесених [PERSON] на депозитний рахунок суду згідно квитанції № 2 від 25.01.2011 року (а.с.114). Оцінка вартості нерухомого майна проведена в установленому Законом порядку субєктом оціночної діяльності (а.с. 34-61,70-72) і ніким з учасників процесу не заперечується. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості зустрічних вимог [PERSON] про визнання заповіту недійсним, суд наголошує про наступне: Судом встановлено, що заповіт, на особисте прохання [PERSON] та за її дорученням, з дотриманням положень ст.1253 ЦК України був підписаний гр. [PERSON], що було підтверджене в судовому засіданні самою [PERSON], свідком [PERSON] та нотаріусом, що проводила посвідчення заповіту. Правила ст.225 ЦК України, відповідно до положень якої позивач просить постановити рішення, яким визнати заповіт недійсним, можуть застосовуватись за умов, що фізична особа є дієздатною, але у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, що не могла усвідомлювати значення своїх дій та/або керувати ними. Отже, йдеться про тимчасовий стан, при якому людина внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих станів не могла розуміти значення своїх дій або керувати ними. Разом з тим, характер наданих [PERSON] доказів, а саме, пояснення свідків - сусідів померлої, які показали суду, що за життя [PERSON] мала намір залишити квартиру онукам, в контексті вимог ст.ст. 58,59 ЦПК України не є тими доказами, які відповідно до положень ст.225 ЦК України можуть свідчити про те, що під час складання заповіту існували та/або діяли такі фактори, які викликали такий тимчасовий стан спадкодавця, що позбавив її можливості розуміти значення своїх дій та /або керувати ними, з огляду на що вимоги позивача щодо визнання заповіту недійчним є такими, що задоволенню не підлягають На підставі викладеного,

Outcome: approved