Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-23 00:00:00

У вересні 2010 року позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та моральної шкоди. В обгрунтування пред*явлених позовних вимог позивач вказав, що з 14 липня 2008 року працював у відповідача електрогазозварником. 04 серпня 2009 року він з роботи звільнився за згодою сторін. Окрім того, у відповідача з 16 листопада 2009 року по 09 лютого 2010 року він працював за трудовим договором. При звільненні йому відповідачем не була виплачена заробітна плата у загальній сумі 5.844 гривень 80 копійок. У зв*язку з невиплатою заробітної плати просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток у сумі 63.771 гривні 18 копійок за затримку розрахунку при звільненні та спричинену йому у зв*язку з цим моральну шкоду у сумі 12.000 гривень. Відповідач у судове засідання не з*явився. Подав суду заяву, у якій просив суд розглянути справу у його відсутність. Пред*явлений позов визнає частково. У поданих суду запереченнях проти позову відповідач пояснив, що заробітна плата позивачу не виплачувалась у зв*язку з відсутністю у підприємства коштів та дебіторською заборгованістю. Ухвалою Господарського суду м. Києва від 29 жовтня 2010 року стосовно підприємства порушено провадження про банкрутство. Арбітражним керуючим вже представлений Реєстр вимог кредиторів, у якому заробітна плата за період до 29 липня 2010 року має другу чергу. Реєстр буде затверджений. Справу просить залишити без розгляду з тих підстав, що позивач вже внесений до Реєстру кредиторів підприємства. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.115 КЗпП України «Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів». У судовому засіданні було встановлено, що позивачу заробітна плата вчасно не виплачувалась та заборгованість, згідно наданої відповідачем довідки, складає 5.844 гривні 80 копійок. Відповідно до ст.117 КЗпП України: у разі невиплати з вини власника чи уповноваженого ним органу звільненому працівнику належних йому сум у строки, вказані у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинна виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Разом з тим, у судовому засіданні було встановено, що ухвалою Господарського суду м. Києва 29 жовтня 2010 року року була порушена справа № 43/372 про банкрутство відповідача. Відповідно до Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів та не нараховуються неустойка /штраф,пеня/ та не застосовуються інші штрафні санкції за невиконання грошових зобов*язань. Тому суд вважає, що позивачу, при таких обставинах, у задоволенні позову стосовно стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час зитримки виплати заробітної плати при звільненні з 09 грудня 2009 року по 09 лютого 2010 року та з 10 лютого 2010 року по 09 лютого 2011 року у сумі 63.771 гривні 18 копійок необхідно відмовити. Разом з тим, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5.844 гривні 80 копійок заборгованості по виплаті заробітної плати та 2.500 гривень в рахунок спричиненої моральної шкоди тому, що причина не виплати позивачу заробітної плати при звільненні у зв*язку з відсутність коштів не є поважною. При таких обставинах суд, враховуючи всі докази зібрані по справі в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Одночасно суд вважає, що з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати: 51 гривня судового збору та 30 гривень за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: partial