Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання недійсними договорів дарування житлового будинку та земельних ділянок. В судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала і, будучи допитаною в якості свідка відповідно до ст..62 ЦПК України суду пояснила, 26.03.2010 року вона подарувала відповідачці житловий будинок з господарськими будівлями та дві земельні ділянки, які розташовані в с. Кр.Горби Таращанського району Київської області по вул..Леніна, 22. Подарувала відповідачці, оскільки знає її як гарну людину і думала, що вона догляне її до смерті. Відповідачка позов визнала в повному обсязі і, будучи допитаною в якості свідка відповідно до ст..62 ЦПК України, пояснила, що не заперечує проти розірвання вказаних договорів. При цьому підтвердила, що при укладанні договорів державний нотаріус розяснила їм наслідки укладення договорів дарування, а також те, що вони можуть укласти договір довічного утримання. Проте ні позивачка, ні вона укладати договір довічного утримання не побажали, а за бажанням позивачки уклали договір дарування. Після укладення договорів дарування позивачка продовжувала проживати в подарованому будинку і користуватися земельними ділянками. Вона з чоловіком по можливості надавали матеріальну та фізичну допомогу позивачці. Проте, через деякий час, позивачка стала ставити їм вимоги щодо її неналежного догляду, запропонувала розірвати договори. У позивачки появилися якісь особи, яким вона хоче передарувати будинок та земельні ділянки. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Третя особа, державний нотаріус Таращанською державної нотаріальної контори позов не визнала і пояснила, що при укладанні договорів дарування вона сторонам розяснила наслідки укладання таких угод і розяснила право укласти договір довічного утримання. Проте позивачка наполягла укласти договори дарування. Судом встановлено, що 26.03.2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований в с. Кр.Горби Таращанського району Київської області по вул. Леніна, 22, посвідчений Таращанською державною нотаріальною конторою Київської області і зареєстрований за № 783. 26.03.2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,2500 га в межах згідно з планом, що належала [PERSON] на підставі Державного [PERSON] на право власності на земельну ділянку Серія ЯИ № 912893, виданого 18 листопада 2009 року Крутогорбівською сільською радою Таращанського району Київської області, на підставі рішення сесії Крутогорбівської сільської ради Таращанського району Київської області від 09 квітня за № 292-33-У та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на праві на землю за № 010995600786 , кадастровий номер земельної ділянки 3224482801:01:005:0040. 26.03.2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,2548 га в межах згідно з планом, що належала їй на підставі Державного [PERSON] на право власності на земельну ділянку Серія ЯИ № 912894, виданого 18 листопада 2009 року Крутогорбівською сільською радою Таращанського району Київської області, на підставі рішення сесії Крутогорбівської сільської ради Таращанського району Київської області від 09 квітня за № 292-33-У та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на праві на землю за № 010995600787 , кадастровий номер земельної ділянки 3224482801:01:005:0026. Укладаючи дані договори позивачка мала на меті, що відповідачка буде доглядати її до смерті. Розяснення державним нотаріусом правових наслідків укладених договорів: що її право власності припиняється після підписання договорів і що власником даного майна стає відповідачка, позивачка проігнорувала, вважаючи, що саме договори дарування будинку і земельних ділянок забезпечать її старість. Крім того, після укладання договорів позивачка продовжувала користуватися подарованим нею відповідачці майном: проживала в даному будинку, користувалася земельними ділянками. Стаття 229 ЦК України передбачає, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Отже, суд вважає, що проігнорувавши розяснення нотаріуса, щодо наслідків вчинення даних правочинів, відповідачка помилилася щодо обставин, які мають для неї істотне значення: що договір дарування не зобовязує відповідачку утримувати її до старості. Вчинення помилки позивачкою сприяла відсутність належної обачності, переоцінка свого досвіду та можливостей відповідачки. Дана помилка не є результатом навмисних дій відповідачки. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Таким чином, відповідачка повинна повернути позивачці отримані нею в дар житловий будинок з господарськими будівлями та земельні ділянки, що розташовані в с. Кр. Горби Таращанського району Київської області по вул.. Леніна, 22. Питання відшкодування збитків сторонами не ставилося. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Вказані обставини встановлено з пояснень сторін, допитаних в якості свідків, матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Судові витрати суд покладає на позивачку.

Outcome: approved