Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-20 00:00:00

У червні 2010 року позивач звернувся в суд із позовом про стягнення в солідарному порядку з відповідачів заборгованості у загальній сумі 50 395 грн. 34 коп. станом на 25 травня 2010 року(а.с.4-5). Свої вимоги обґрунтовував тим, що 05 травня 2008 року з [PERSON] був укладений кредитний договір за умовами якого йому було надано кредит в розмірі 15 000 грн. строком до 04 листопада 2009 року під 26 процентів річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору з [PERSON] укладений договір поруки. [PERSON] належно не виконав умов кредитного договору. У листопаді 2010 року позивач збільшив розмір позовних вимог. Просить стягнути з відповідачів заборгованість у сумі 73 670 грн. 85 коп. станом на 22 листопада 2010 року, яка складається із заборгованості по тілу кредиту у сумі 9 814 грн. 59 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 4 413 грн. 13 коп., пені за несвоєчасне повернення тіла кредиту та сплату процентів у сумі 59 443 грн. 13 коп.(а.с.64). У судовому засіданні представник позивача уточнив, що просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість станом на 22.11.2010 року у сумі 73 670 грн. 85 коп. (представник позивача не обмежений у повноваженнях, а.с. 53,54,67). Представник позивача збільшений розмір позовних вимог підтримав у повному обсязі. Пояснив, що у погашення боргу з 08 травня 2009 року більше не надійшло жодної гривні. Доказом отримання відповідачем [PERSON] коштів від банку є часткове повернення ним кредиту та часткова сплата процентів і пені, тобто хто буде щось повертати, якщо б не одержував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з?явився. Як вбачається із змісту довідки СГІРФО від 22.09.10 №12595 зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] невідоме. На виконання вимог ч.9 ст.74 ЦПК України відповідач [PERSON] викликався в суд через оголошення у пресі ( примірники газет : «Урядовий Курєр»від 01 березня 2011року №38 та «Житомирщини»від 11 березня 2011 року №26 приєднані до матеріалів справи). З опублікуванням оголошення про виклик відповідач [PERSON] вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] про причину неявки суд не сповістив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не спрямовував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно належним чином, про що свідчать матеріали справи (повідомлення про вручення поштового відправлення приєднано до матеріалів справи). Відповідач про причину неявки не сповістила, клопотань про відкладення судового засідання до суду не спрямовувала. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], повноваження якої підтверджені чинною довіреністю а.с.56, позовні вимоги не визнала у повному обсязі. Свої заперечення обґрунтувала тим, що строк позовної давності по пені 1 рік, а тому позовні вимоги про стягнення пені понад рік, з моменту предявлення позову, є незаконним; оспорила правонаступництво позивача, повноваження особи, яка підписала позов до суду; наполягає на тому, що кредитний договір та договір поруки є недійсними, тобто нікчемними, оскільки працівники банку належно не перевірили майновий та фінансовий стан відповідачів (відсутні акти перевірок), поручитель була і є неплатоспроможною (у неї не було та не має ніякого майна), надаючи [PERSON] кредитні банківські кошти працівники банку заздалегідь знали про неможливість повернення їх і свідомо пішли на спричинення збитку банку; позивачем не дотриманий досудовий порядок розгляду; на час звернення банку у позовом до суду порука припинилася, оскільки кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя. Заслухавши пояснення представників, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" є правонаступником відкритого акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", яке у свою чергу перебрало на себе усі права та обов'язки (правонаступник) товариства з обмеженою відповідальністю "Банк "Фінанси та Кредит" (до матеріалів справи долучається витяг із статуту публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" пункти 1.2,1.3; свідоцтво про державну реєстрацію публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", а.с.18,23,39,55). Як вбачається зі змісту частини 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З [PERSON] 05 травня 2008 року письмово був укладений кредитний договір №31-33-05/08МФ (а.с.7-8). Згідно підпункту 2.1 пункту 2, підпункту 3.2 пункту 3 договору банк зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 15 000 грн. по процентній ставці 26 процентів річних, а [PERSON] зобов'язався до 04 листопада 2009 року повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобовязався згідно графіку щомісячно до «10»числа кожного місяця частинами повертати тіло кредиту та сплачувати проценти за користування кредитом (підпункти 3.2, 4.3 відповідно пунктів 3,4 кредитного договору). Позивач взяті на себе зобов'язання виконав у повному обсязі, тобто надав кредит у розмірі 15 000 грн. [PERSON], що доводить заява на отримання кредиту (а.с.6) та розрахунок суми боргу із якого вбачається, що позичальником здійснено сім платежів в погашення заборгованості за основним боргом на загальну суму 5 185 грн. 41 коп.(а.с.66). Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] кошти одержав від позивача у повному обсязі, це надало йому можливість розпорядитися одержаними коштами на власний розсуд. [PERSON] має повну цивільну дієздатність, своїми діями створив для себе цивільні обов'язки, тому повинен виконувати обов'язки та нести відповідальність у разі їх невиконання. Вищезазначене свідчить, що позивач свої зобов'язання за договором виконав, проте [PERSON] не виконав взяті на себе зобов'язання належним чином, а зобов'язання мають виконуватися згідно ст.ст. 526,527,530 ЦК України належним чином відповідно до умов договору. Згідно п.6.1 кредитного договору за прострочення повернення тіла та/або сплати процентів [PERSON] зобов'язався сплачувати позивачу пеню із розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Заборгованість підтверджується розрахунком згідно з якими станом на 22 листопада 2010 року загальна сума заборгованості [PERSON] становить 73 670 грн. 85 коп., яка складається із основного боргу (тіла) 9 814 грн. 59 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 4 413 грн. 13 коп., пені за несвоєчасне повернення кредиту та сплату процентів 59 443 грн. 13 коп. (а.с.66). Згідно ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до підпункту 7.3 пункту 7 кредитного договору даний договір діє до повного виконання зобовязань. За заявою представника відповідача [PERSON] [PERSON] до вимоги про стягнення пені суд застосовує спеціальну позовну давність в один рік (п.1 ч.2 ст.258, ч.3 ст.267 ЦК України). Так, згідно ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Як ствердив представник позивача та підтверджено розрахунком станом на 22.11.2010 року позичальник з 08 травня 2009 року не здійснив жодного внеску, позовна заява надійшла до суду 10 червня 2010 року, тому з 10 червня 2009 року станом на 22 листопада 2010 року пеня за прострочення повернення тіла складає 44 619 грн. 61 грн., а пеня за прострочення сплати процентів 10 554 грн. 40 коп., що разом складає 55 174 грн. 01 коп. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Так, позивач просить станом на 22.11.2010 року стягнути пеню у сумі 59 443 грн. 13 коп. У межах позовної давності пеня у сумі 55 174 грн. 01 коп. Таким чином, суд відмовляє у стягненні пені у сумі 4 269 грн. 12 коп. ( 59 443,13 55 174,01 = 4 269,12 грн.), оскільки спливла позовна давність. З метою забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору 05 травня 2008 року з [PERSON] був укладений договір поруки №31-33-05/08МФ-111 (а.с.9,57). Згідно умов договору [PERSON] поручилася за виконання [PERSON] свого обов'язку. Порукою забезпечено виконання зобов'язання у повному обсязі (п.п.1.1 п.1 договору поруки). Відповідно до змісту ст.ст.553,554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Такий вид відповідальності поручителя передбачений підпунктом 2.1 пункту 2 договору поруки. Проте, відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Згідно підпункту 5.1 пункту 5 договору поруки порука припиняється із припиненням зобовязання, що забезпечується нею. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя. Так, строк виконання основного зобовязання визначений кредитним договором як 04 листопада 2009 року ( п.п. 3.2 п.3 договору). Шість місяців від дня настання строку виконання зобовязання 04 травня 2010 року. Проте, банк предявив позов, тобто заявив вимоги до поручителя, лише 10 червня 2010 року, тобто коли порука припинилася. У звязку із припиненням поруки вимоги до відповідача [PERSON] є безпідставними, а відтак не можуть бути задоволені. На письмові повідомлення відповідач [PERSON] належним чином не відреагував (а.с.16,17). Докази про вручення [PERSON] 28.03.2009 року, 25 травня 2009 року повідомлень долучені до матеріалів справи. Умовами кредитного договору не передбачено обовязкового досудового порядку врегулювання спору із позичальником. Проте, такий порядок передбачений для поручителя (п.п.3.1 п.3 договору поруки), але як зазначалося вище порука припинилася, тому не має сенсу обговорювати це питання у рамках даної цивільної справи, оскільки ніяких правих наслідків після припинення поруки врегулювання чи не врегулювання у досудовому порядку спору з поручителем не має значення. Повноваження особи, яка підписала позов, [PERSON] підтверджені нотаріально посвідченою довіреністю від 01.04.2010 року, чинною на час звернення банку в суд (а.с.63,24). Згідно статуту Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит»скорочене офіційне найменування банку - АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Суду не надано доказів, що кредитний договір та договір поруки є недійними. Суд не ґрунтує своїх висновків на припущеннях. Судові витрати, згідно ст.88 ЦПК України, присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (а.с.1-2,65, до матеріалів справи приєднані платіжні доручення за публікацію у пресі оголошень про виклик відповідача [PERSON] : від 15 грудня 2010 року №11938 на суму 420 грн., від 15 грудня 2010 року № 11939 на суму 360 грн., від 15 березня 2011 року №2096 на суму 480 грн., від 25 лютого 2011 №1241 на суму 420 грн.).

Outcome: partial