Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-22 00:00:00

04.10.2010 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Олександрівський гранітний кар'єр» (далі ВАТ «Олександрівський гранітний кар'єр») про стягнення 10 988 грн. 31 коп. заборгованості по заробітній платі, 16 290 грн. 12 коп. середнього заробітку за затримку розрахунку, 1 089 грн. 39 коп. компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем до 09.12.2009 року, звільнившись за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України. За період роботи на вказаному підприємстві перед позивачем утворилась заборгованість по заробітній платі в розмірі 10 988 грн. 31 коп., яка не була виплачена останньому і в день його звільнення. Посилаючись на порушення відповідачем строків виплати належних йому сум, позивач також просив стягнути середній заробіток за затримку розрахунку у вищевказаній сумі, що передбачено ст. 117 КЗпП України. Крім того, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», позивач просив стягнути з відповідача відповідну компенсацію в розмірі 1 089 грн. 39 коп. В судовому засіданні позивач позовні вимог підтримав у повному обсязі. Надав пояснення, аналогічні, викладеним у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд прийшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах з відповідачем ВАТ «Олександрівський гранітний кар'єр» до 09.12.2009 року, що підтверджується трудовою книжкою, трудовими угодами, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с. 19, 23,24 ) : 08.12.2009 року був звільнений з роботи, згідно п.1.ч.1 ст.36 КЗпП України (наказ №251 від 08.12.2009 року) ( а.с. 6). При звільненні позивача з роботи, відповідач не виплатив всі суми, що належать позивачу від підприємства. Так, згідно довідки за № 352 від 22.07.2010 року, виданої ВАТ «Олександрівський гранітний кар'єр», у даного підприємства перед позивачем існує заборгованість по заробітній платі, яка станом на 08.12.2009 року становить 10\~ 001 грн. 83 коп. ( а.с.5), за вирахуванням 986 грн. 48 коп., нарахованих за червень 2010 року, оскільки факт перебування позивача в трудових відносинах з відповідачем протягом даного місяця не знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Інших належних та допустимих доказів на спростування вищевказаної інформації сторонами не надано. Ст.116 КЗпП України, передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. З врахуванням викладених обставин та на підставі ст.ст. 116, 233 КЗпП України, ст. 34 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року (з наступними змінами та доповненнями), суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] в цій частині обґрунтуванні, але підлягають частковому задоволенню , враховуючи вищевикладене. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» за №13 від 24.12.1999 року середній заробіток стягується за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи\~ по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Як вбачається з «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою КМ України за № 100 від 1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. На підставі наявних в матеріалах справи даних, середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці, що передували місяцю його звільнення складала: 2\~ 327 грн. 07 коп. (сукупний заробіток за два останні місяці) / 43 (кількість відпрацьованих днів) = 54 грн. 12 коп. (належних доказів щодо визначення середньої заробітної плати в іншому розмірі в судовому засіданні не добуто). Тому, середній заробіток за період з 09.12.2009 року по 23.12.2010 року складає: 54 грн. 12 коп. (середньоденна заробітна плата) х 261 днів (кількість робочих днів, протягом якого затримувався розрахунок при звільненні) = 14\~ 125 грн. 32 грн. (без врахування податків та обовязкових внесків, платежів). Відповідно до ст. 34 КЗпП України, Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року ( з послідуючими змінами та доповненнями) та «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою КМ України від 21.02.2001 року №159 підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам (в тому числі заробітної плати) за період з місяця, наступного за місяцем в якому виникла заборгованість по заробітній платі до місяця в якому фактично була виплачена така заборгованість. Відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку, що вказує на наявність в позивача права на отримання відповідної компенсації за весь період затримки виплати заробітної плати. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). При обчисленні суми компенсації суд діє в межах вимог та періоду стягнення, зазначеного позивачем, однак не погоджується з розрахунком компенсації, зазначеним [PERSON], оскільки він був здійснений без врахування вимог вищевказаних нормативних актів. \~ Тому, виходячи з вказаних обставин, позов в цій частині підлягає частковому задоволенню на суму 1\~ 031 грн. 19 коп. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 251 грн. 58 коп. та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. 00 коп. Відповідно до вимог ч.2 ст.367 ЦПК України, суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення, у частині стягнення заборгованості по заробітній платі.

Outcome: partial