Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-23 00:00:00

До Ірпінського міського суду надійшов зазначений вище позов. Свій позов позивач мотивував тим, що з 10.11.2008 р. по 10.05.2010 р. він працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю "УкрОпт "Мастер-енерго" на посаді юрисконсульта 1-ї категорії і за власним бажанням був звільнений з роботи на підставі ст. 36 КЗпП України. Відповідно до укладеного між ним та відповідачем трудового договору він виконував роботу, визначену цією угодою, а відповідач зобовязувався виплачувати йому заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Між ним та відповідачем було досягнуто згоди про розмір заробітної плати за виконувану роботу, а саме: 3 000,00 грн. на місяць з покладенням всіх відрахувань та сплати податків і зборів на відповідача та 5% винагороди за стягнення дебіторської заборгованості населення перед відповідачем від суми, що надійде на банківські рахунки відповідача. Зважаючи на те, що день його звільнення припав на вихідний день, то виплата всіх належних йому від відповідача сум, мала бути виплачена йому не пізніше наступного дня після пред'явлення ним вимоги про розрахунок. 21.05.2010 р. ним було направлено вимогу про проведення розрахунку, зокрема: виплати належної йому заробітної плати, грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки; винагороди, належної йому згідно Трудового договору від 10.11.08 № 1, включно з актом виконаних робіт від 07.05.10 № 9. Вимога була отримана відповідачем 25.05.2010 р., про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, однак всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України відповідач не повідомив його письмово про належні йому до виплати суми і 31.05.2010 р. перерахував на його зарплатний рахунок грошові кошти в сумі 1 761,76 грн. Не погоджується з розміром виплаченої йому заробітної плати, оскільки йому не була виплачена винагорода за стягнення дебіторської заборгованості на користь відповідача за період з 05.03.2010 р. по 07.05.2010 р. в розмірі 2 417,97 грн. відповідно Акту виконаних робіт від 07.05.10 № 9. Просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрОпт "Мастер-енерго" заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 2 417,97 грн. В подальшому позивач надіслав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій зазначав, що йому нарахована зарплата за три відпрацьовані дні у травні 2010 року в розмірі 563,63 грн., в той час як зарплата за даний період повинна була становити 646,11 грн. Заборгованість відповідача перед ним по винагороді за стягнення дебіторської заборгованості станом на 07.05.2010 р. становить 4 622,46 грн. Окрім того, відповідачем не здійснено нарахування та виплату лікарняних за листами непрацездатності № 277519 за період з 17.02.2010р. по 21.02.2010р. та № 040650 за період з 20.04.2010р. по 23.04.2010p. на суму 292,40грн. та 258,67грн. відповідно, на загальну суму 690,35грн. Компенсація за невикористану Позивачем відпустку Відповідачем нарахована не в повному розмірі та склала 1 603,08 грн., в той час як розмір компенсації повинен становити 2 404,65грн. Відповідно до статті 116 КЗпП України, в тому разі, якщо працівник в день звільнення не працював, то суми, належні працівнику до виплати, повинна бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Позивач також вказував, що компенсація за затримку виплати йому заробітної плати становить 17 290,03грн. В подальшому позивач збільшив свої вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, просив стягнути з ТОВ "УкрОпт "Мастер-енерго" заборгованість по невиплаченій заробітній платі в сумі 4 704,94 грн., заборгованість по оплаті тимчасової непрацездатності в розмірі 690,35 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 801,57 грн. та компенсацію за час затримки виплати заробітної плати в сумі 24 003,19 грн., а всього стягнути 30 200,05 грн. В судовому засіданні позивач підтримав свій позов, просив задовольнити його. Представники відповідача позов в судовому засіданні не визнали, вказували, що розрахунок при звільненні з позивачем проведено в повному обсязі, оскільки товариство не повинно виплачувати позивачу винагороду за стягнення дебіторської заборгованості із споживачів, тому що дія договору за яким проводились виплати позивачу, вже закінчилась, а позивач виконував таку роботу в межах своїх трудових обовязків. Зазначали, що при звільненні в повній мірі також була виплачена позивачу компенсація за невикористану відпустку, а в дні, коли, за словами позивача, він перебував на лікарняному, позивач знаходився на роботі. Вважали, що в звязку з відсутністю перед позивачем заборгованості з розрахунку при звільненні, відсутні також підстави для сплати компенсації за час затримки виплати заробітної плати. Суд, заслухавши доводи та заперечення сторін, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що позивача [PERSON] з 10.11.2008 р. було прийнято на роботу до ТОВ «УкрОпт «Мастер-енерго» на посаду юрисконсульта 1-ї категорії (наказ від 10.11.08 № 34 (а с. 51). За заявою позивача згідно наказу від 07.05.10 № 26-к його було звільнено з посади за власним бажанням з 10.05.2010 р. (а.с. 4). Оскільки день звільнення був неробочим днем, розрахунок при звільненні з позивачем в цей день не було проведено, тому ним до відповідача було надіслано вимогу про розрахунок від 20.05.2010 р., яка надійшла до відповідача 25.05.2010 р. (а.с. 6-7). Відповідачем 31.05.2010 р. були виплачені належні позивачу кошти при звільненні, однак в них не увійшли виплати за час тимчасової непрацездатності з 17.02.2010р. по 21.02.2010р. і з 20.04.2010р. по 23.04.2010р. та неповністю виплачена компенсація за невикористану відпустку. Судом встановлено, що, позивачем не була використана відпустка за період його роботи в товаристві з 10.11.2009 р. по 10.05.2010 р. Розмір відпустки позивача відповідно до ст. 47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» становить 30 календарних днів. Дані обставини визнали сторони в судовому засіданні, а тому вони не підлягають доказуванню. Таким чином, за кожний відпрацьований місяць позивачу повинно бути надано 2,5 календарних дні відпустки (30 днів : 12 місяців = 2,5 дні/міс), відповідно на 6 місяців з 10.11.2009 р. по 10.05.2010 р. припадає 15 календарних днів відпустки. Як визнали в судовому засіданні сторони, середньоденна заробітна плата для нарахування компенсації за невикористану відпустку становить 160,30 грн., а тому компенсація за невикористану позивачем відпустку становить 2 404,50 грн. (160,30 грн. х 15 днів = 2 404,50 грн.) замість виплачених йому відповідачем 1 603,06 грн. Отже, суд дійшов висновку, що відповідачем залишилась невиплаченою позивачу при звільненні компенсація за невикористану відпустку в розмірі 801,44 грн. (2 404,50 - 1 603,06=801,44 грн.) і задовольняє в цій частині позов, стягуючи з відповідача на користь позивача зазначену суму. Судом також встановлено, що позивач хворів з 17.02.2010р. по 21.02.2010р. та з 20.04.2010р. по 23.04.2010р. в звязку з чим йому було видано листи непрацездатності № 277519 і № 040650 відповідно, про що свідчить виписка із медичної картки хворого (а.с. 90). Зазначені лікарняні листи не були оплачені відповідачем, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по оплаті тимчасової непрацездатності в розмірі 690,35 грн., виходячи з розрахунку середньої заробітної плати за останні шість місяців перед хворобою та строку лікування з вирахуванням фактично виплачених сум за вказаний період. При цьому суд не бере до уваги посилання представників відповідача на табель обліку використання робочого часу (а.с. 148-152) як на підтвердження того, що у вказані вище дні позивач перебував на роботі, оскільки представники відповідача не надали суду документи (книгу виходу на роботу, тощо) на підставі яких такий табель було складено, а позивач заперечує, що у вказані дні він перебував на роботі. Відповідно до ст. 116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно з ст. 117 КЗпПУ в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Оскільки судом встановлено, що позивачу в день звільнення не було виплачено всі суми, що належать йому від товариства, суд стягує з відповідача на користь позивача його середній заробіток за весь час затримки розрахунку в розмірі 24 003,19 грн. При визначенні даної суми суд виходить з того, що середня заробітна плата позивача за 1 останні два місяці роботи (березень - квітень 2010 р.) становить 210,71 грн., а кількість днів прострочення виплати позивачу належних сум станом на день винесення рішення - 177 днів, тому розмір середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні становить 37 295,67 грн. Однак, суд зменшує дану суму до розміру, заявленого позивачем в звязку з тим, що вимоги позивача по стягненню заборгованості по заробітній платі задовольняються судом частково. Суд відмовляє в позові в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, виходячи з наступного. Так, позивач вказує, що йому не була виплачена повністю заробітна плата, а саме не виплачено винагороду за проведену ним роботу по стягненню з населення на користь відповідача заборгованості за надані послуги з теплопостачання на підставі трудової угоди від 07.0.42008 р., трудового договору від 10.11.08 № 1 та актів виконаних робіт № 5-9 до цього договору. Однак, позивачем не було надано суду трудовий договір від 10.11.08 № 1, а відповідач наполягає на його відсутності взагалі, до того ж, акт № 9 не підписано сторонами, тому суд не бере до уваги акти виконаних робіт на виконання такого договору. Судом встановлено, що згідно довідки відповідача (а.с. 188-189) позивачу відповідачем виплачувалась заробітна плата, яка складається з окладу, додаткової заробітної плати за рахунок власних коштів, надбавки за напруженість в роботі, що відповідає умовам колективного договору (а с. 23-43). Крім того, судом встановлено, що до посадових обовязків позивача (а с. 113-114) відноситься, в тому числі обовязок складати позовні заяви, захищати інтереси підприємства в суді, тому посилання позивача на те, що йому повинні були окремо виплачувати винагороду за проведену ним роботу по стягненню із боржників коштів на користь відповідача є безпідставними. Суд також не бере до уваги трудову угоду від 07.04.2008 р., укладену між сторонами, оскільки, як визнали сторони в судовому засіданні, дану угоду було укладено в період коли позивач не працював в ТОВ «УкрОпт «Мастер-енерго». Зазначена трудова угода, виходячи із її змісту, є по суті цивільно-правовою угодою і вона не може врегульовувати трудові відносини, що склалися між сторонами після прийняття позивача на роботу. Крім того, роботи, які повинен був виконувати за угодою позивач, відносяться до його трудових обовязків як юрисконсульта. До того ж, термін дії вказаної угоди відповідно до п.7.1 закінчився 06.04.2009р., доказів продовження дії угоди суду не надано. Отже, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості по заробітній платі. В звязку із частковим задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати по справі пропорційно задоволеним вимогам. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial