Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду 23.02.2008 року (уточнення до позову від 13.05.2010 року) з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], з участю третіх осіб: Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, ЛКП „Варшавське-407 , управління Держкомзему у м. Львові, Львівської міської ради про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою площею 8,4 кв.м., розташованою за адресою у м. Львів , вул. В.Мови, 14, зобовязання [PERSON], [PERSON], [PERSON] знести самовільну добудову до житлового приміщення квартири [ADDRESS], демонтувати труби та поновити паркан, зобовязання не чинити перешкод позивачці [PERSON] в користуванні підвалом площею 4,0 кв.м. в будинку №14 по вул. В.Мови у м. Львові та стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] в користь [PERSON] матеріальної шкоди в сумі 37 258 грн. 95 коп. та моральної шкоди в сумі 15 000 грн. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду із зустрічним позовом 13 травня 2008 року (уточнення до позову від 23.04.09 р., 08.07.09 р.,04.12.09 р.) до [PERSON], Львівської міської ради, управління Держкомзему у м. Львові про поновлення терміну позовної давності, визнання частково недійсною ухвали 5-ої сесії 3-го скликання Львівської міської ради № 250 від 10 червня 1999 року в частині передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,0195 га за адресою м.Львів, вул.В.Мови,14 для обслуговування 1/2 частини житлового будинку, визнання недійсним і скасування Державного акту на право власності [PERSON] на земельну ділянку від 21 вересня 1999 року.? В судовому засіданні позивачка по первісному позову та відповідачка по зустрічному позову- Коберська В.О. підтримала свої позовні вимоги та уточнення до позову, надавши суду аналогічні пояснення, зазначені в позові, та уточненні до нього. Просить її позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову родини [PERSON] відмовити. Представник позивачки [PERSON]- [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав. Просить позов [PERSON] задовольнити, у задоволенні зустрічного позову родини [PERSON] відмовити. Відповідачка по первісному позову та позивачка по зустрічному позову - [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, позов [PERSON] не визнала, надавши суду аналогічні пояснення, зазначені у зустрічному позові та письмових запереченнях, долучених до справи. Відповідачі по первісному позову та позивачі по зустрічному позову - [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, скерували суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Представник відповідача по зустрічному позову [PERSON] та одночасно представник третьої особи по первісному позову [PERSON]- Львівської міської ради - [PERSON] в судовому засіданні стосовно позовних вимог [PERSON]- поклалась на думку суду, у задоволенні позовних вимог родини [PERSON] про визнання недійсною ухвали Львівської міської ради просить відмовити. Представник відповідача по зустрічному позову Управління Держкомзему у м. Львові в судове засідання не зявився, хоча належним чином про час та місце розгляду справи повідомлявся. Представник третьої особи Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради [PERSON] в судовому засіданні поклався на думку суду, однак зазначив, що відповідно до вимог ст.376 ч.7 ЦПК України [PERSON] не вправі звертатись до суду з позовом про знесення самовільної добудови. Представник третьої особи Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області в судове засідання не зявився , хоча належним чином про час та місце розгляду справи повідомлявся. 23.03.2010 року скеровано до суду заяву від представника інспекції [PERSON] про розгляд справи у відсутності представника інспекції. Представник третьої особи ЛКП „Варшавське-407 в судове засідання 26.11.2010 року не зявився , хоча належним чином про час та місце розгляду справи повідомлявся. В судовому засіданні 02.12.2009 року представник третьої особи при вирішенні спору поклався на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, представників третіх осіб, свідків, дослідивши обєктивні докази по справі, суд вважає, що у задоволенні первісного позову [PERSON] слід відмовити, а зустрічний позов родини [PERSON] підлягає до задоволення . З свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.43 т.1,а.с.61 т.2) вбачається, що зазначена вище квартира належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Загальна площа квартири становить 60,60 кв.м.,комора в підвалі площею 4,0 кв.м. , дане свідоцтво видане згідно з розпорядженням Шевченківської районної адміністрації від 09 вересня 2003 року № 1027. З долученого до свідоцтва технічного паспорту на квартиру № 1 вбачається, що квартира складається з двох кімнат, загальною площею 28,0 кв.м., кухні-7,0 кв.м., коридору 12,9 та 4,5 кв.м., веранди 3,4 кв.м..підвалу 4,0 кв.м. (а.с.45 т.1) Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.10.2003 року зазначена вище квартира перебуває у спільній сумісній власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] ( а.с.44 т.1,т.2 а.с.60). З свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.З т.1) вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить зазначена вище квартира. Загальна площа квартири становить 26,70 кв.м. Свідоцтво видано згідно розпорядження від 15 серпня 1996 року № 565 . З долученого до свідоцтва технічного паспорта на квартиру № 2 вбачається, що квартира складається з однієї кімнати площею 14,3 кв.м., кухні-10,2 кв.м..веранди 2,2 кв.м. (а.с.2 т.1).? Відповідно до листа Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 05.07.2007 р. (а.с.5 т.1) вбачається, що сторони, а саме [PERSON] та родина [PERSON] проживають в [INFO], який знаходиться у комунальній власності та складається з двох квартир. Дану обставину, що будинок № 14 по вул. В.Мови у м. Львові належить громаді міста (є у комунальній власності міста) та його на даний час не знято з балансу міста, не заперечили в судовому засіданні сторони та підтвердили представники відповідачів та третіх осіб. З архівного витягу від 19.12.2006 року вбачається, що відповідно до рішення № 1619 виконавчого комітету Львівської міської Ради народних депутатів від 31 жовтня 1953 року по кварталу № 391 залишено в користуванні земельні ділянки відповідно до існуючих норм за землекористувачами в таких розмірах: а) за будинкоуправлінням № 237 Шевченківського району по вул. Стахановців №14- 421,70 кв. м. (т.1 а.с.130) З плану присадибної земельної ділянки № 14 по вул. В.Мови у м. Львові вбачається, що за будинком № 14 по вул. В.Мови у м. Львові закріплена земельна ділянка площею 421,7 кв.м. (а.с.52 т.1) З Державного акту на право власності на землю серія 11-ЛВ№ 054686 виданого на імя [PERSON] 21 вересня 1999 року вбачається, що на підставі ухвали 5-ої сесії 3-го скликання Львівської міської Ради народних депутатів від 10 червня 1999 року № 250 передається позивачці у приватну власність земельна ділянка площею 0,0195 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Львівської міської ради, вул. В.Мови,14, яка передана для обслуговування !4 частини житлового будинку (а.с.13 т.1) Ухвалою 9-ї сесії 2-го скликання Львівської міської ради від 31 жовтня 1997 року № 910 „Про передачу в приватну власність [PERSON] земельної ділянки на вул. .[PERSON],14 у м. Львові вирішено передати безоплатно в приватну власність [PERSON] земельну ділянку пл.218 кв. м. для обслуговування частини будинку № 14 на вул. В.Мови у м. Львові,за рахунок земельної ділянки, яка є у фактичному користуванні (т.1 а.с.79) Ухвалою 5-ї сесії 3-го скликання Львівської міської ради від 10 червня 1999 року № 250 „Про внесення змін до ухвали Львівської міської ради від 31.10.1997 р. № 910 „Про передачу в приватну власність [PERSON] земельної ділянки на вул. В.Мови, 14 у м. Львові внесено зміни в ухвалу № 910 від 31.10.1997 р. - у пункті 1 замість „ 218 кв.м читати,, 195 кв.м. (т.1 а.с.78). Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та не підлягають до задоволення з наступних підстав. Будинок № 14 по вул. В.Мови у м. Львові та прибудинкова земельна ділянка знаходиться у комунальній власності міста, право розпорядження якими належить Львівській міській раді. Будинок № 14 по вул. В. Мови у м. Львові перебуває на балансі міської ради. У відповідності до ухвали Львівської міської ради № 2243 від 14 квітня 2005 року „Про затвердження Положення про порядок зняття з балансу міської ради житлового будинку, у якому приватизоване або викуплене житло, нежитлові приміщення, та передачу його у власність громадянам, юридичним особам передача житлового будинку власникам приватизованого або викупленого житла, нежитлового приміщення здійснюється за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї за заявою, яка завіряється у комунальному підприємстві, яке обслуговує житло за місцем розташування будинку. Тому оскільки будинок не знятий у встановленому законом порядку з балансу міської ради, передавати у приватну власність прибудинкову територію, а саме постановляти ухвалу при передачу у приватну власність частини земельної ділянки, закріпленої за будинком № 14 по вул. В.Мови у м. Львові Львівська міська рада була не вправі . Аналогічний порядок зняття з балансу місцевих рад діяв і у 1997-1999 роках. Отже, судом не приймаються до уваги покази позивачки [PERSON] та її представника в частині того, що родина [PERSON] незаконно чинить їй перешкоди в користуванні її земельною ділянкою, оскільки земельна ділянка загальною площею 421,7 кв.м. закріплена за будинком № 14 по вул. В.Мови у м. Львові та нею вправі користуватись всі мешканці зазначеного вище будинку. Позовні вимоги [PERSON] в частині зобовязання родини Копаевих не чинити їй перешкод в користуванні підвалом площею 4,0 кв. м. , залишивши його у спільному користуванні, не підлягають до задоволення, оскільки у власності [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] та технічного паспорта до даної квартири, не зазначено, що підвал розміром 4,0 кв.м. перебуває у спільному користуванні з квартирою № 2 даного будинку.(а.с.3,2 т.1) . Одночасно, відповідно до представлених [PERSON] письмових доказів - свідоцтва про право власності на квартиру № 1 вбачається, що зазначений вище підвал знаходиться у спільній сумісній власності родини [PERSON] (а.с.61 т.2). Відповідно до вимог ст.383 ч.2 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Позивачка [PERSON] просить стягнути з відповідачів кошти за нанесену шкоду, яка полягає у пошкодженні відповідачами її частини будинку у звязку з самовільною добудовою до квартири № 1 , однак така вимога до задоволення не підлягає з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.1166ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала. Позивачкою [PERSON] не доведено суду, не представлено переконливих доказів, що саме діями відповідачів її майну завдано матеріальної шкоди. Представлений позивачкою кошторис вартості ремонтних робіт, які необхідно провести у квартирі [PERSON]О.(№ 2) суд розцінює як доказ того, що зазначена квартира дійсно потребує ремонту та вкладення відповідних коштів. Крім того, сама по собі наявність згаданого кошторису на здійснення ремонтних робіт не свідчить про існування причинно-наслідкового звязку між тим, що квартира № 2 потребує ремонту внаслідок проведення добудови до квартири № 1 даного будинку. Згідно вимог ст. 1167 ЦП України моральна шкода також підлягає відшкодуванню особою, яка її завдала. Про те, що діями родини [PERSON] позивачці нанесено моральну шкоду [PERSON] суду не довела та її твердження є голослівними та не підтверджені жодними доказами . Статтею 376 п.7 ЦК України передбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобовязати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Отже, що стосується позовної вимоги [PERSON] про знесення самовільної добудови, то позивачка не є належним позивачем відповідно до вимог чинного законодавства. Що стосується зустрічного позову родини [PERSON] , то він є обґрунтованим та підлягає до задоволення з наступних підстав. Строк позовної давності суд вважає за доцільне визнати таким, що пропущений з поважних причин, тому що родина [PERSON] довідалась про існування Державного акту на право власності [PERSON]на земельну ділянку в лютому 2008 р., коли [PERSON] було подано позов до суду. Отже, відповідно до вимог ст.267 ЦК України такий строк слід поновити та вважати його пропущеним з поважних причин. В Державному акті на право приватної власності, який виданий 21 вересня 1999 року Департаментом землеустрою та планування забудови міста виконкому Львівської міської ради на підставі ухвали 5-ої сесії 3-го скликання Львівської міської ради № 250 від 10 червня 1999 року на імя [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0195 га, яка розташована за адресою м. Львів , вул. В.Мови,14, для обслуговування Уг частини житлового будинку по вул. В.Мови, 14 у м. Львові , який зареєстрований у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 3-4 № 575, зазначено, що землю передано „для обслуговування Уг частини будинку", що по суті не відповідає дійсності, оскільки будинок є багатоквартирним (двохквартирним); власниками квартир є різні особи ; квартири у будинку - різної площі. Квартира № 2, яка належить на праві власності [PERSON] , має загальну площу 26,7 кв.м., а квартири № 1, яка належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] - має 60,9 кв.м. Отже, призначення земельної ділянки «для обслуговування ЛЛ частини будинку» не відповідає дійсності. Крім того, слід зазначити, про неправомірність приватизації [PERSON] землі, самі такого розміру свідчить і той факт, що за Земельним кодексом УРСР в редакції 1992 р., який був чинним на момент проведення [PERSON] приватизації у 1999 році, приватизація даної земельної ділянки повинна була відбуватись з дотриманням вимог ст.42 ЗК УРСР ( ред.1992 р.), якою дозволялось проводити приватизацію земельної ділянки пропорційно розміру часток у власності на даний будинок. За рішенням № 1629 від 31.10.1953 року виконакому Львівської міської ради (архівна довідка) мешканцям будинку № 14 по вул. В.Мови (кол. Стахановців) в користуванні було надано 421,70 кв.м.,що підтверджується планом земельної ділянки, наданим БТІ. Отже, з врахуванням того, що квартира [PERSON] площею 26,7 кв.м. (30,48 % площі будинку),а квартира [PERSON] площею 60,9 кв.м.( відповідно 69,52 % площі будинку), то і земельна ділянка закріплена за будинком - площею у 421,7 кв.м. за законом повинна була ділитися між землекористувачами пропорційно, [PERSON] - 293,17 кв.м., а [PERSON] - 128 кв.м., але ніяк не 195 кв.м., як зазначено в ухвалі Львівської міської ради та відповідно Державному акті на землю. Крім того, існує ще ряд грубих порушень допущених при передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки, оскільки згоди всіх співвласників будинку № 14 по вул. В.Мови на приватизацію землі не отримувалось, межі не узгоджувались, будинок не був знятий з балансу та не був переданий у власність співвласників квартир даного будинку. Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 114 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування приймають рішення в межах повноважень, визначених законом. Частиною 3 ст.24 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим -також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Отже,як зазначено вище, Львівською міською радою при прийнятті ухвали було грубо порушені норми чинного на той час законодавства, а тому позов [PERSON] підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з [PERSON] стягнути в доход держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі в сумі 120 грн.

Outcome: approved