Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-04 00:00:00

[PERSON], мешканка м. Чернівці, Перший провулок Кармелюка, 2- а[ADDRESS]/100 звернулась в суд з позовом до [PERSON] з обмеженою відповідальністю " [PERSON] Проперті Менеджмент" м. Київ, вул.. І. Мазепи, 34, третя особа Держаний комітет України з питань, технічного регулювання та споживчої політики - про захист прав споживача та визнання частково недійсним договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Посилається в позовній заяві що, 1 вересня 2008 року між нею [PERSON] та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «[PERSON] Проперті Менеджмент» було укладено Договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території № 21/8 .Вважає, що даний договір не відповідає вимогам чинного законодавства і порушує її права як споживача. Обґрунтовує свої вимоги в позовній заяві тим, що вона підписуючи договір, керувалась необхідністю користування належною їй квартирою та відповідними комунальними послугами і тим, що представники відповідача запевнили її, що ій не потрібно з'ясовувати характеристику основних умов договору, так як ці умови є неостаточними і будуть ще додатково погоджуватись та переглядатись сторонами в подальшому. Ознайомившись з умовами договору після його підписання вона виявила, що його умови суттєво відрізняються від умов типового договору, затвердженого Постановою КМУ «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій і Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» та виразила незгоду з такими умовами, проте відповідач відмовився врегулювати наявні розбіжності та надати ій як споживачу відповідну обґрунтовану відповідь. Тим самим представники відповідача, не давши можливості ій як споживачу під час підписання договору належним чином ознайомитись з умовами договору , з'ясувати які права і обов'язки випливають з цього договору, ввели її в оману щодо правової природи договору та правових наслідків його підписання. П. 2 ч. 1, п. 7 ч. 3, ч, 6 ст. 19 Закону України „Про захист прав споживачів" вказують на те, що забороняється нечесна підприємницька практика, яка включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною. Посилається в позовній заяві позивачка на те, що пункт 1.2. Договору визначає, що предметом договору забезпечення виконавцем надання послуг, а так же послуг з комфортного проживання у житловому будинку з підземним паркінгом по вул.І.Франка, 4-6 у Шевченківському районі м. Києва, а Споживачем своєчасної оплати цих послуг у строки та на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до додатку № 1 до договору «Перелік послуг та тарифи» вона як споживач, окрім оплати опалення, гарячого та холодного водопостачання, зобов'язана сплачувати відповідачу 15,00 грн. за 1 кв. м. щомісячно, з яких 1,10 гри. за комунальні послуги та послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а 13,90 грн. - за кожний квадратний метр за «послуги з комфортного проживання». Вважає дані умови договору несправедливими, так як не має тлумачення або роз'яснення щодо того, що саме включають в себе послуги з комфортного проживання та відповідного розрахунку на даний вид послуг. Хоча у відповідності до статті 36 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», істотні умови договору між виконавцем та споживачем, серед іншого, повинні містити вичерпний перелік житлово - комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг; та відповідач самостійно, на власний розсуд має можливість і право визначати, які саме послуги він надає, як "послуги з комфортного проживання", а вона як споживач в свою чергу, зобов'язана ці послуги оплачувати в порядку та в розмірі, які чітко регламентуються умовами договору. У відповідності до п..3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими та такими, що підлягають визнанню недійсними, є умови договору, у яких встановлюються жорсткі обов'язки споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Пункт 3.1. договору закріплює, що «Тарифи на послуги, що надаються за цим Договором, установлені на дату укладення Договору і можуть бути змінені, в тому числі у зв'язку із зміною встановленого індексу інфляції або розміру прожиткового мінімуму: В пункті 3.1.1. договору зазначено, що у разі затвердження органом виконавчої влади або місцевого самоврядування нових тарифів - щодо послуг , тарифи на які формуються і затверджуються органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених законом; В пункті 3.1.2. договору за рішенням виконавця - щодо усіх інших послуг. Пункт 3.4. Договору зазначає, що : «Сторони домовились, що у випадку зміни тарифів на послуги відповідно до п. 3.1. цього Договору, укладення та підписання сторонами додатків, додаткових угод та будь-яких інших документів до цього Договору не є обов'язковим . Вважає позивачка в позовній заяві зазначені умови договору несправедливими відносно поняття договірного ціноутворення, в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки: а) в Договорі не передбачено виключних випадків, в яких ціна на послуги може бути змінена ( див. Пункт 3.1.2.); б) прямо зазначена можливість зі сторони лише Відповідача односторонньої зміни суттєвих умов договору - ціни; в) після підписання Договору Позивач - споживач послуг жодним чином не може впливати на ціну послуг, яка може змінитись з будь-яких підстав в будь-який час, вигідний лише Відповідачеві. Відповідно до п. 11 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливим є зокрема умови договору про надання продавцю, виконавцю, виробнику права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або підставах, не зазначених у договорі. Зазначає позивачка в позові, що пунктом 4.2.18. Договору встановлено, що «споживач зобов'язаний, у випадку наміру здійснити відчуження квартири, завчасно, але не пізніше як за 10 робочих днів до моменту вчинення відповідного правочину, письмово повідомити про це виконавця. У правочинні на відчуження квартири споживач зобов'язанин покласти на нового власника обов'язок укласти Договір про надання послуг на тих же умовах, що передбачені цим Договором.». п. 4.2.19 - неподільно пов'язаний з п. 4.2.18. Ст.. 319 ЦК України закріплює право власника володіти, користуватись, розпоряджатись своїм майном на власний розсуд та право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Вважає позивачка в позові що вказаною умовою договору порушується фундаментальні основні поняття та реалізації права власності, закріплені на законодавчому рівні. Пункт 5.3. Договору зазначає, що «Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необгрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як три споживачі». Але у відповідності до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необгрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. За такими обставинами відповідач по справі включив до умов договорів вказану вище умову, яка не лише є несправедливою та ускладнює процес оформлення претензій споживача до виконавця, але й суперечить вимогам закону. Посилається позивачка в позові і на те, що розділ 7 Договору містить в собі положення, які зобов'язують її як отримувати письмову попередню та письмову остаточну згоду у відповідача на здійснення реконструкції, капітального ремонту, переобладнання (перепланування)квартири, погоджувати з відповідачем та надавати останньому дозвільну тапогоджувальну документацію, видану компетентними державними органами, на реконструкцію, капітальний ремонт, переобладнання (перепланування) квартири. Також зазначений розділ містить в собі право відповідача, який є експлуатуючою організацією, відмовити позивачу у наданні такої письмової попередньої та остаточної згоди на здійснення ремонту в квартирі. Згідно до ч. 2 статті 383 ЦК України - „власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку ". Тобто, вона як власник квартири, має право у встановленому законом порядку здійснювати реконструкцію, капітальний ремонт, переобладнання (перепланування) квартири, Жодним нормативним актом України не передбачено право експлуатуючої організації погоджувати дозвільну та погоджувальну документацію, видану компетентними державними органами, на реконструкцію, капітальний ремонт, переобладнання (перепланування) квартири, також не передбачено право експлуатуючої організації на надання або відмови в наданні згоди власнику квартири у здійсненні ним реконструкції, капітатьного ремонту, переобладнання (перепланування) квартири. Вважає позивачка, що за таких обставин, умови розділу 7 оскаржуваних договорів порушують ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319 ЦК України та є несправедливими відносно позивача як споживача та як власника квартири. Розділ 8 містить в собі положення, що обмежують права споживача щодо передачі належної йому квартири в наїм. Пункт 8.2. Договору, передбачає: "Про намір передати квартиру в наїм (оренду) Споживач повинен завчасно, але не пізніше ніж за 10 (десять) календарних днів до запланованої дати передачі квартири у найм (оренду), повідомити Виконавця про особу, якій квартира буде передана у найм (оренду), її контактні дані або контактні дані уповноваженої особи наймача (орендаря); строк, на який квартира передається у найм (оренду); кількість осіб, що будуть мати право користування квартирою; а також: мету, з якою квартира передається у найм (оренду)". Вказаний розділ Договору обмежує її позивачки по справі у здійсненні права власності, а саме позбавляє її права користуватися та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Розділ 9 договору передбачає відповідальність сторін, при штрафи та відповідальність покладена виключно на споживача при цьому жодна відповідачьність відповідача відсутня, крім того, наявна невідповідність вагомості порушення розміру відповідальності за нього. Тобто наявний істотний дисбаланс відповідальності споживача та відповідача. Пункт 9.2.2. Договору встановлює, що «За несплату заборгованості за спожиті послуги протягом розрахункового періоду виконавець, додатково до санкцій, встановлених п. 9.1. Договору, має право обмежити право доступу споживача до місць загального користування». Ч. 2 статті 382 ЦК України передбачає що „власникам квартири у дво - або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також: споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Тобто вона [PERSON] має статус співвласника місць загального користування в будинку 4-6 по вул. І.Франка в м. Києві, і має право володіти, користуватись зазначеним майном. Відповідач, який є по суті лише обслуговуючою організацією, закріпивши в пункті 9.2.2. Договору, право обмежити позивача в доступі до місць загального користування, не врахував того, що згідно з чинним законодавством він не має права обмежувати власника у здійсненні його права власності, і тому дана умова договору є незаконною та несправедливою, оскільки може призвести до порушення права власності позивача. Зазначає в позовній заяві позивачка, що не відповідає вимогам закону і передбачене п. 9.2.2. договору право відповідача обмежити доступ споживача до місць загального користування за несплату заборгованості за спожиті послуги та передбачене п.п.9.5. договору право виконавця в такому випадку призупинити видачу споживачу будь-яких офіційних довідок , листів та інших документів, оскільки така відповідальність за порушення грошових зобов'язань не передбачена цивільним законодавством України. Покладена на споживача відповідальність в цілому не відповідає принципам добросовісності та її не можна вважати законною. У відповідно до ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язком для неї. Відповідно до п. 7 Постанови пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1996 року N5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», умови договору, що обмежують права споживача порівняно з положеннями, передбаченими законодавством, визнаються недійсними. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу; Відповідно до ч 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину де може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; Частиною 6 статті 19 Закону України „Про захист прав споживачів" визначається, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними. 7 вересня 2010 року нею позивачкою по справі [PERSON] спільно з іншими співвласників квартир у будинку - була подана скарга на дії [PERSON] з обмеженою відповідальністю «[PERSON] Проперті Менеджмент» щодо порушення прав споживача до Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики. Державний комітет України з питань технічного регулювання та споживчої політики в листі від 10.09.2010р. № 8994-7-7/8 щодо проведення позапланової перевірки щодо дотримання законодавства про захист прав споживачів зазначено на виявлені чисельні порушення чинного законодавства прав споживачів та складеного відповідний акт. В позовній заяві позивачка [PERSON] просить суд визнати частково недійсним Договір про надання послуг з утримання будинку та при будинкових територій №21/8 укладеного 1 вересня 2008 року між нею, [PERSON] та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «[PERSON] Проперті Менеджмент», а саме визнати недійсними пункти: п.1.2.-у частині надання послуг з комфортного проживання; Розділ 3 - повністю; п.п., 4.2.18., 4.2.19., 4.3.5., - повністю; Розділ 7- повністю; Розділ 8- повністю; Розділ 9. - повністю; п. ІІІ Додатку №. 1 до Договору про надання послуг з утримання будинку та при будинкових територій №21/8 - повністю. В судовому засіданні представник позивачки який діє за дорученням [PERSON] не з'явилась подала до суду письмове клопотання про розгляд справи у її відсутності, та заявила про те, що позовні вимоги підтримує та просить іх задовольнити повністю. Представник третьої особи Держаного комітету України з питань, технічного регулювання та споживчої політики в судовому засіданні не з'явився будучі належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, та суд ухвалив розглянути справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів. Представник відповідача ТОВ « [PERSON] Проперті Менеджмент» [PERSON] яка діє за дорученням в судовому засіданні не з'явилась а подала до суду письмове заперечення на позов і письмове клопотання про розгляд справи у її від сутності та в позові відмовити. В письмових запереченнях представник відповідача по справі ТОВ « [PERSON] Проперті Менеджмент» вважаємо доводи позивача щодо порушення її прав та незаконності умов договору необгрутованими, а сам позов таким, що пред'явлений з метою ухилитися від сплати заборгованості, що має позивачка перед відповідачем за користування послугами. Щодо неналежного ознайомлення позивача з умовами договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території № 21/8 від 01.09.2008 року вважає безпідставними так як на договорі підпис [PERSON] Зазначає представник відповідача в заперечення позов, що згідно з п.п. 1 п. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 21 вищевказаного Закону, виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Крім того, ст. 649 ЦК України передбачено, що розбіжності, які виникли між сторонами при укладенні договору, можуть бути вирішені судом та позивачка мала можливості звернутися з цього приводу до суду. Згідно ч.2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Жодного дисбалансу між правами та обов'язками сторін у з договорі не немає так як виконавець зобов'язаний надавати послуги, а споживач їх оплачувати. Тарифів на послуги з «комфортного проживання» в спірному договорі е обгрунтованими і у відповідності до п. 3.1. Договору із встановленням індексу інфляції або розміру прожиткового мінімуму та залежності від рішень місцевого самоврядування щодо нових тарифів. Не погоджується відповідач з позовними вимогами щодо несправедливості п.п. 3.1.2. Договору, що надає відповідачеві право в односторонньому порядку змінювати ціни на послуги з «комфортного проживання», так це стосується послуг які входять до переліку послуг з «комфортного проживання», яких ТОВ «[PERSON] Проперті Менеджмент» замовляє у третіх осіб на підставі відповідних договорів Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння зміна умов правочину не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Вважає відповідач що в договорі обґрунтовано зазначено на обов'язок повідомлення власника про відчуження квартири та при цьому не порушено ст. 319 Цивільного кодексу України. Безпідставним е твердження позивачки в позовній заяві на щодо несправедливості умови щодо порядку підписання акту-претензії. Вважає обґрунтованими умови договору щодо одержання згоди власника на реконструкцію, капітальний ремонт, переобладнання (перепланування) квартири. Обґрунтованим вважає відповідач умови договору щодо повідомлення відповідача про намір передати квартири в найм / оренду не пізніше ніж за 10 днів . Обґрунтованими вважає представник відповідача п 9.6.3. пункту 9.6. Договору яким передбачено , що у разі вчинення Споживачем будь-яких дій, наслідком яких є зміна фізичних параметрів квартири, в тому числі, реконструкції, капітального ремонту, перепланування (переобладнання) квартири без одержання письмового дозволу Виконавця (попереднього та остаточного) Споживач зобов'язаний, зокрема, сплатити на користь Виконавця штраф у сумі 200 000,00 грн, (двісті тисяч гривень 00 копійок) протягом 10 (десяти) робочих днів з дати пред'явлення Виконавцем відповідної письмової вимоги, та П. 9.8 Договору яким передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання Споживачем зобов'язання, передбаченого пп. 4.2.18. Договору, Споживач сплачує штраф Виконавцю в розмірі 50 000,00 грн. (п'ятдесят тисяч гривень 00 копійок). Також відповідач вважає обґрунтованим і законним П. 9.5. Договору який передбачає, що у випадку, якщо Споживач допустив порушення, вказані в пп. 9.1, 9.4. Договору, Виконавець має право призупинити видачу Споживачу будь-яких офіційних довідок, листів та інших документів відповідно до п..п. 4.3.7. Договору, до моменту припинення Споживачем вказаних порушень та усунення їх наслідків. Таким чином, положення Договору про призупинення видачі офіційних довідок є лише санкцією за порушення Споживачем вищевказаних норм Закону, яка повністю відповідає вимогам чинного законодавства. Суд дослідивши матеріали цивільної справи вважає що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] з обмеженою відповідальністю " [PERSON] Проперті Менеджмент" - про захист прав споживача та визнання частково недійсним договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території № 21/8 від 1 вересня 2008 року підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 1 вересня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «[PERSON] Проперті Менеджмент» було укладено Договір № 21/8 про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території . Предметом даного договору є надання житлово комунальних послуг а також послуг з комфортного проживання у житловому будинку з підземним паркінгом по вул.. Івана Франка, 4-6 у Шевченківському районі м. Києва. Ст, 18 Закону України « Про захист споживачів « передбачає визнання недійсними умови договорів , що обмежують права споживача. Відповідно до п.п. 1,2 ст. 18 Закону України « Про захист споживачів « виконавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими е умови договору про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, та несправедливими являються умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у вигляді штрафів у разі невиконання ним зобов'язань за договором, про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору, надання виконавцю право в односторонньому прядку змінювати умови договору, та надання право виконавцю на збільшувати ціну без надання споживачеві право розірвати договір. Суд вбачає по справі наявність в договорі № 21/8 від 1 вересня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «[PERSON] Проперті Менеджмент» про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території умови що обмежують права споживача, та які згідно до ст.. 18 Закону України « Про захист споживачів « підлягають визнання недійсними . Так в порушення вимог ст.. 18 Закону України «Про захист споживачів» в п. 3.1. договору закріплює, що «Тарифи на послуги, що надаються за цим договором, установлені на дату укладення договору і можуть бути змінені, тому числі у зв'язку із зміною встановленого індексу інфляції або розміру прожиткового мінімуму: В пункті 3.1.1. договору зазначено, що у разі затвердження органом виконавчої влади або місцевого самоврядування нових тарифів - щодо послуг , тарифи на які формуються затверджуються органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених законом; В пункті 3.1.2. договору за рішенням виконавця - щодо усіх інших послуг. В пункт 3.4. договору зазначено, що : «Сторони домовились, що у випадку зміни тарифів на послуги відповідно до п. 3.1. цього договору, укладення та підписання сторонами додатків, додаткових угод та будь-яких інших документів до цього договору не є обов'язковим . Дані умови договору є несправедливими відносно поняття договірного ціноутворення, так як в договорі не передбачено випадків, в яких ціна на послуги може бути змінена з урахуванням захисту споживача, а зазначена можливість зі сторони лише виконавця послуг в односторонньому порядку змінити ціну за виконаних послуг, без надання споживачу будь яких прав. Споживач по даному договору позбавлений будь яким чином у межах своїх прав передбачених Законом України « Про захист споживачів» реалізовувати свої права. Також, згідно до п. 11 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливим є зокрема умови договору про надання продавцю, виконавцю, виробнику права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі. Так, пунктом 4.2.18. Договору встановлено, що «споживач зобов'язаний, у випадку наміру здійснити відчуження квартири, завчасно, але не пізніше як за 10 робочих днів до моменту вчинення відповідного правочину, письмово повідомити про це виконавця. У правочинні на відчуження квартири споживач зобов'язаний покласти на нового власника обов'язок укласти договір про надання послуг на тих же умовах, що передбачені цим Договором.». Таким чином порушені права позивачки по справі згідно до ст., 319 ЦК України закріплює право власника володіти, користуватись, розпоряджатись своїм майном на власний розсуд та право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Вказаною умовою договору в п.п. 4.2.18 і 4.2.19 порушуються права власника на володіння і розпорядження своєю власністю. Пункт 5.3. договору з приводу того , що акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необгрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як три споживачі - не відповідає вимогам ч. 3 ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та тим самим порушує право споживача. Несправедливими та такими що порушують право споживач є розділ 7 договору який містить в собі положення, які зобов'язують споживача отримувати письмову попередню та письмову остаточну згоду у виконавця по надання комунальних послуг на здійснення реконструкції, капітального ремонту, переобладнання (перепланування)квартири, погоджувати з ним та надавати останньому дозвільну погоджувальну документацію, видану компетентними державними органами, на реконструкцію, капітальний ремонт, переобладнання (перепланування) квартири. Також зазначений розділ договору містить в собі право виконавця, який є експлуатуючою організацією, відмовити позивачу у наданні такої письмової попередньої та остаточної згоди на здійснення ремонту в квартирі. Тим самим порушуються вимоги ч. 2 статті 383 ЦК України згідно до якої власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.. Власник квартири, має право у встановленому законом порядку здійснювати реконструкцію, капітальний ремонт, переобладнання (перепланування) квартири. Законом не передбачено право експлуатуючої організації погоджувати дозвільну та погоджувальну документацію, видану компетентними державними органами, на реконструкцію, капітальний ремонт, переобладнання (перепланування) квартири, також не передбачено право експлуатуючої організації на надання або відмови в наданні згоди власнику квартири у здійсненні ним реконструкції, капітального ремонту, переобладнання (перепланування) квартири. За такими обставинами умови розділу 7 договору порушують ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319 ЦК України та є несправедливими відносно позивача як споживача та як власника квартири. Суд вважає, що розділ 8 договору містить в собі положення, що обмежують права споживача щодо передачі належної йому квартири в наїм. Так, п 8.2. Договору, передбачає обставину згідно до якої - про намір передати квартиру в наїм (оренду) споживач повинен завчасно, але не пізніше ніж за 10 (десять) календарних днів до запланованої дати передачі квартири у найм (оренду), повідомити виконавця про особу, якій квартира буде передана у найм (оренду), її контактні дані або контактні дані уповноваженої особи наймача (орендаря); строк, на який квартира передається у найм (оренду); кількість осіб, що будуть мати право користування квартирою; а також: мету, з якою квартира передається у найм (оренду). Вказаний розділ договору обмежує її позивачки по справі у здійсненні права власності, а саме позбавляє її права користуватися та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. З порушенням вимог ст.. 18 Закону України « Про захист прав споживачів» в розділі 9 договору передбачено відповідальність сторін, при штрафи та відповідальність покладена виключно на споживача, при цьому жодна відповідальність відповідача відсутня, крім того, наявна невідповідність вагомості порушення розміру відповідальності за нього. Тобто наявний істотний дисбаланс відповідальності споживача та відповідача. Такими що обмежують права споживача е умови договору в п 9.2.2. згідно до якого за несплату заборгованості за спожиті послуги протягом розрахункового періоду виконавець, додатково до санкцій, встановлених п. 9.1. Договору, має право обмежити право доступу споживача до місць загального користування». Ч. 2 статті 382 ЦК України передбачає що власникам квартири у дво - або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також: споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Таким чином даними умовами договору [PERSON] позбавляється як співвласник місць загального користування в будинку 4-6 по вул. І.Франка в м. Києві, право володіти, користуватись зазначеним майном. Відповідач, як організація яка надає комунальні послуги , закріпивши в пункті 9.2.2. Договору, право обмежити позивача в доступі до місць загального користування, фактично обмежує цими умовами договору власника у здійсненні його права власності, і тому дана умова договору є незаконною та несправедливою. Обмежують права споживача умови договору зазначені в п. 9.2.2. які передбачають право виконавця обмежити доступ споживача до місць загального користування за несплату заборгованості за спожиті послуги та передбачене п.п. 9.5. договору право виконавця в такому випадку призупинити видачу споживачу будь-яких офіційних довідок, листів та інших документів, оскільки така відповідальність за порушення грошових зобов'язань не передбачена цивільним законодавством України. Покладена на споживача відповідальність в цілому не відповідає принципам добросовісності та порушує права споживача . У відповідно до ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язком для неї. Відповідно до п. 7 Постанови пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1996 року N5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», умови договору, що обмежують права споживача порівняно з положеннями, передбаченими законодавством, визнаються недійсними. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу; Відповідно до ч 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину де може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; Частиною 6 статті 19 Закону України „Про захист прав споживачів" визначається, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними. Факт наявності умов договору які обмежують права споживача доведено по справі і актом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 24.09.2010р. щодо проведення позапланової перевірки про дотримання законодавства про захист прав споживачів в якому зазначено на виявлені чисельні порушення чинного законодавства прав споживачів тому числі і порушення прав споживача на яких посилається позивачка в позовній заяві.. Таким чином посилання відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю " [PERSON] Проперті Менеджмент" на відповідність умови договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території вимогам ст.. 18 Закону України « Про захист прав споживачів» спростовано по справі обставинами викладеними обставинами яки випливають з договору, та вимогам Закону України « Про захист споживачів», нормами цивільного кодексу України які регулюють право власника розпоряджатися своєю власністю, ст.. 41 Конституції України. У відповідності до п. 7 ст.. 18 Закону України « Про захист споживачів» положення, що було визнане недійсним вважається таким що з моменту укладення договору На підставі ст. 41 Конституції України, ст. ст. 1, 18, 19, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст.14, 203, 215,216, 317,319,382, 638 ЦК України, ст. 26 Закону України Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Постанови пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року N 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», та

Outcome: approved