Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом до суду посилаючись на те, що 06.2008 року позичила за договором позики відповідачці [PERSON] 14000 доларів США, строком на 6 місяців з 08.06. по 09.12.2008 року зі сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 30 %, що підтверджується договором позики. Крім цього, того ж дня [PERSON] передала відповідачці ще 14000 доларів США зі сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 30% річних, що підтверджується розпискою. В рахунок повернення вказаних коштів [PERSON] повернула позивачці 12.02.2009 року 1000,00 доларів США, 14.03.2009 року 500 доларів США, 25.04.2009 року 4000,00 гривень, 25.04.2009 року 4000,00 гривень. Просила суд стягнути з відповідачки на її користь 287003 гривні 21 копійку, з яких 195187 гривень 80 копійок сума основного боргу, 31870 гривень 48 копійок сума відсотків за договором та борговою розпискою, 2028 гривень 77 копійок сума пені за договором , 11749 гривень 82 копійки сума компенсації за користування коштами 3% річних, 46166 гривень 35 копійок інфляційні нарахування, моральну шкоду в сумі 3000,00 В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали просили задовольнити. Представник відповідачки, під час розгляду справи, позов визнав частково в сумі доларів США та пояснив, що договір позики та розписка були видані в один день, а тому відповідачка отримала лише 14000 доларів США, з яких майже 2000 доларів США повернула позивачці. Крім того, на укладання договору позики потрібна була письмова згода чоловіка відповідачки [PERSON], отже згаданий правочин є нікчемним. Також, надані розрахунки є необгрунтовані, виконані з порушенням передбаченим законодавством порядку. Суд,вислухавши пояснення позивачки, її представника, представника відповідачки, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 08.06.2008 року позичила за договором позики відповідачці [PERSON] 14000 США, строком на 6 місяців з 08.06. по 09.12.2008 року зі сплатою відсотків за я коштами в розмірі 30 %, що підтверджується договором позики (а.с. 7). Крім цього, того ж дня [PERSON] передала відповідачці ще 14000 доларів США зі сплатою за користування коштами в розмірі 30% річних, що підтверджується розпискою (а.с.8) В рахунок повернення вказаних коштів [PERSON] повернула позивачці 12.02.2009 року 1000,00 доларів США, 14.03.2009 року 500 доларів США, 25.04.2009 року 4000, 00 гривень,25.04.2009 року 4000,00 гривень. Згідно ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона позикодавець передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш ніж у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова а або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання. Частино 2 ст. 625 ЦК України установлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три центи річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про те, що відповідачка порушила умови договорів позики від 08.06.2008 року та не повернула позичені кошти з урахуванням 30 процентів за їх користування в повному обсязі, тому позовні вимоги про стягнення [PERSON] основного боргу в сумі 195187,80 гривень, 870,48 гривень відсотків за договором позики та борговою розпискою, суми пені за договором в розмірі 2028 гривень 77 копійок підлягають задоволенню. Що стосується заявлених вимог про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, то вони є необгрунтованими, оскільки договором встановлений інший розмір процентів. Посилання представника позивача, на те, що договір позики є нікчемним правочином у зв»язку з відсутністю письмової згоди чоловіка відповідачки [PERSON] спростовується положенням ч. 2 ст. 65 СК України , де вказано, що при укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Відтак, дійсність спірних договорів законом не встановлена. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування моральних збитків в сумі 3000,00 гривень, то суд вважає їх недоведеними, оскільки в порушення вимог 131 ЦПК України стороною не надано письмових доказів на підтвердження заявлених вимог. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України сторони, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог. Так, сплачені витрати за інформаційно-технічне забезпечення в сумі 30 грн., судовий в сумі 1700 гривень повинні бути стягнуті із [PERSON] на користь [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: partial