Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-23 00:00:00

У липні 2010 року позивач звернувся до районного суду з названим позовом. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 11 грудня 2007 року між ним та [PERSON] було укладено договір про надання останній строком до 11 грудня 2009 року кредиту в розмірі 16667 грн. За умовами даного договору [PERSON] мала регулярно сплачувати частину кредиту та відсотки за користування кредитом. Проте відповідач перестав вносити необхідні платежі. Неодноразові звернення працівників банку результатів не дали. В даний час за [PERSON] рахується заборгованість по сплаті кредиту 15 560,73 грн., заборгованість по сплаті відсотків за користуванням кредиту в розмірі 9158,25 грн. Через несвоєчасне повернення коштів банк нарахував плату за пропуск платежів в розмірі 2006,91грн. Також вказав, що у якості забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та [PERSON] був укладений договір поруки. За даним договором поручитель несе солідарну відповідальність перед банком за виконання умов кредитного договору. Просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму заборгованості за кредитним договором в сумі 26 725,89 грн.; покласти на відповідачів судові витрати. При розгляді справи відповідачі подали зустрічний позов. Свої вимоги мотивував тим, що між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір, який є недійсним з тих підстав, що в момент укладення він су печив вимогам закону, зокрема закону «Про захист прав споживачів». їм, як споживачам не була надана в належній та зрозумілій формі вся необхідна інформація по кредиту . Якби їх попередили про всі умови в належній формі, вони б ні за що не погодились на укладення договору на таких невигідних для себе умовах. Через недобросовісність банку, недобросовісну конкуренцію їх було введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення для правочину. Оскільки недійсним є основне зобов'язання - кредитний договір, тому договір поруки є також недійсним. Просили суд визнати кредитний договір № 177\\20 від 11 грудня 2007 року, укладеного між ВАТ «[PERSON] банк» та [PERSON] недійсним з моменту укладення; визнати недійсним договір поруки від 11 грудня 2007 року, укладеного між ВАТ [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з моменту укладення. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, проти доводів зустрічного позову заперечував. Просив позов задоволити позов в повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. У судове засіданні відповідачі та їх представник не з'явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що 28 квітня 2010 року за рішення загальних зборів акціонерів відкритого акціонерного товариства „ВіЕйБі Банк" було перейменовано в Публічне акціонерне товариство „ВіЕйБі Банк". 11 грудня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] був укладений кр^дші.™,. договір про надання кредиту на придбання майна №177/20. За цим договором [PERSON] отримала кредит в розмірі 16 667 грн., яка була перерахована та отримана позичальником. 11 грудня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк», [PERSON], [PERSON] був укладений договір поруки, за яким [PERSON] виступила поручителем за належне виконання [PERSON] умов кредитного договору №177\\20 від 11 грудня 2007 року. У п.2.1 договору передбачено, що поручитель зобов'язується в разі невиконання та\\або порушення боржником своїх зобов'язань перед кредитором погасити заборгованість по кредитному договору, а саме суму заборгованості, суму процентів, суми штрафів, пені, комісій, збитків, та інші платежі, передбачені кредитним договором. У п.3.1 передбачено, що у випадку невиконання зобов'язань по кредитному договору та даному договору боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. 4.1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 11 грудня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір про надання кредиту на придбання майна №177/20 на умовах цільового використання, забезпеченості, строковості, платності, зворотності, строком з 11 грудня 2007 року по 11 грудня 2009 року. Погашення кредиту здійснюється щомісячними платежами. Процентна ставка за користування кредитом становить 24% річних (а.с.5-11). Відповідно до ст.627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 4.1 ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Суд вважає, що при укладенні умов договору про надання кредиту від 11 грудня 2007 року №177\\20 [PERSON] діяла вільно, виходячи з власних інтересів, прийняла рішення про вибір контрагента та про вступ з ним в договірні відносини, на власний розсуд з контрагентом визначив характер договору, який вони уклали, його умови (зміст). Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе лише у тому разі, якщо предметом і підставою позову є наданні інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього цей закон не може бути застосований, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається та, які підтверджували їх вимоги та заперечення. Відповідачами не подано суду доказів того, що позивач ввів їх в оману при підписанні кредитного договору та договору поруки. Враховуючи наведене вище, суд вважає, що підстави для визнання кредитного договору недійсним відсутні. Оскільки суд відмовляє у визнанні кредитного договору недійсним, тому не підлягають задоволенню вимоги за зустрічним позовом про визнання договору поруки недійсним. За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. За п. 2.4, 3.3 кредитного договору [PERSON] мала вчасно сплачувати відсотки, нараховані за користування кредитом і частку кредиту у визначений договором строк. Відповідальність сторін за порушення договірних зобов'язань передбачена п.4 договору №177\\20 від 11 грудня 2007 року. Відповідно до умов договору кредитор має право вимагати достроково здійснити повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що визначені цим договором, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору. З наданих суду пояснень, досліджених в судовому засіданні документів, встановлено, що ^ [PERSON] порушила строки погашення заборгованості та сплати відсотків за користування кредитом, після закінчення дії кредитного договору кредит не повернула. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається та, які підтверджували їх вимоги та заперечення. Позивачем надано суду достатньо доказів на підтвердження порушення відповідачем строків, умов повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Тому позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню. Перевіривши подані суду розрахунки по кредиту, суд вважає, що з [PERSON] та [PERSON] слід стягнути солідарно суму заборгованості по кредитному договору в розмірі 26 725,89 грн. Дана сума заборгованості включає заборгованість по сплаті кредиту 15 560,73 грн., заборгованість по сплаті відсотків за користуванням кредиту в розмірі 9158,25 грн., плату за пропуск платежів в розмірі 2006,91грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підтвердження своїх витрат представник позивача надав платіжні документи. При поданні позову було сплачено судовий збір та витрати на ІТЗ, що підтверджується відповідними квитанціями у розмірі 387,26 грн.. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідачів понесених судових витрат підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed