Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-09 00:00:00

11.10.2010р. ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого щодо вимог до [PERSON] є ТОВ «Кей-Колект», звернувся до суду з позовом до [PERSON] та з врахуванням уточнених під час розгляду справи позовних вимог просив стягнути з відповідачки заборгованість станом на 27.02.2013р. за договором споживчого кредиту №11302919000 від 22.02.2008р., а саме: 144 755 доларів США 48 центів, що за курсом НБУ станом на 27.02.2013р. складає 1 157 030 грн. 55 коп. заборгованості за простроченим кредитом, 76 878 доларів США 53 центи, що за курсом НБУ станом на 27.02.2013р. складає 614 490 грн. 09 коп. заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом, а всього заборгованості - 221 634 долари США 01 цент, що за курсом НБУ станом на 27.02.2013р. складає 1 771 520 грн. 64 коп.; заборгованість за договором споживчого кредиту №11302899000 від 22.02.2008р., а саме: 3 206,47 грн. заборгованості за простроченим кредитом, 3 580,96 грн. заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом, а всього: 6 787 грн. 43 коп., обґрунтовуючи позов тим, що 22.02.2008р. між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого щодо вимог до [PERSON], є ТОВ «Кей-Колект», і [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11302919000, згідно якого [PERSON] отримала кредит в сумі 150 000 доларів США, що дорівнює 757 500 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, зі сплатою 12,40% річних та кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 23.02.2032р. Крім цього, 22.02.2008р. між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого щодо вимог до [PERSON] є ТОВ «Кей-Колект», і [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11302899000, згідно якого [PERSON] отримала кредит в сумі 3 213 грн. 11 коп. зі сплатою 14,50% річних терміном кредитування до 23.02.2032р. Але, відповідачка договірні кредитні зобов*язання не виконує, кредити та відсотки за їх користування не повертає, у зв*язку із чим станом на 27.02.2013р. виникла заборгованість у вказаних вище сумах, які позивач просив стягнути з відповідачки на підставі ст.ст. 525, 526, 530, 1046, 1050 1054 ЦК України. Відповідачка [PERSON] звернулась до ТОВ «Кей-Колект» із зустрічним позовом та просила визнати недійсним договір факторингу №1, укладений 12.12.2011р. між ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кей-Колект», згідно якого ПАТ «УкрСиббанк» передав ТОВ «Кей-Колект» право вимоги до [PERSON] за договором споживчого кредиту №11302919000 від 22.02.2008р. та за договором споживчого кредиту №11302899000 від 22.02.2008р., обґрунтовуючи зустрічний позов тим, що договір факторингу №1 від 12.12.2011р. укладений без згоди [PERSON], позивач ТОВ «Кей-Колект» не має ліцензії на операції з іноземною валютою, у зв*язку із чим, на думку представника відповідачки, ТОВ «Кей-Колект» не має права вимагати стягнення грошових коштів в доларах США та нараховувати на суму заборгованості в іноземні валюті відсотки, а тому є неналежним позивачем за заявленим позовом, [PERSON] сплачувала кредит і визнавала заборгованість до відступлення права вимоги до неї від ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Кей-Колект», а тепер, оскільки договір факторингу №1 від 12.12.2011р. вона не визнає, тому заборгованість не сплачує. При цьому, представник відповідачки зазначив про те, що [PERSON] в грудні 2011р. отримала лист від ПАТ «УкрСиббанк» про передачу права вимоги останнім до неї за двома кредитними договорами: №11302899000 від 22.02.2008р. і №11302919000 від 22.02.2008р. на користь ТОВ «Кей-Колект». Просила задовольнити зустрічний позов на підставі ст.ст. 203, 509, 524, 533 ЦК України, ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в основній і уточненій основній позовній заяві, а також на не виконання відповідачкою договірних кредитних зобов*язань. Проти зустрічного позову заперечувала, посилаючись на його необгрунтованість і безпідставність. Представник відповідачки зустрічний позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в зустрічному позові, проти основного позову заперечував, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне основні позовні вимоги задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 22.02.2008р. між АКІБ «УкрСиббанк» і [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11302919000, згідно якого [PERSON] отримала кредит в сумі 150 000 доларів США, що дорівнює 757 500 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, зі сплатою 12,40% річних та кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 23.02.2032р. (а.с. 19-25 Том №1 - копія кредитного договору). Крім цього, 22.02.2008р. між АКІБ «УкрСиббанк» і [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11302899000, згідно якого [PERSON] отримала кредит в сумі 3 213 грн. 11 коп. зі сплатою 14,50% річних терміном кредитування до 23.02.2032р. (а.с. 9-16 Том №1 - копія кредитного договору). На підставі договору факторингу №1 від 12.12.2011р. ПАТ «УккСиббанк», який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», передав ТОВ «Кей-Клект» право вимоги до [PERSON] за кредитними договорами №11302899000 від 22.02.2008р. і №11302919000 від 22.02.2008р. (а.с. 125-128 Том №1 - копія витягу з договору факторингу, а.с. 122 Том №1 - довідка). Вирішуючи спір та враховуючи те, що основні і зустрічні позовні вимоги по суті є взаємно виключними, виходячи із суті цих вимог, суд вважає за необхідне першим мотивувати відмову в задоволенні зустрічного позову. Так, згідно частин 1, 2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до частини 1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В частині 2 цієї правової норми вказані загальні способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Звертаючись із даним зустрічним позовом до суду, [PERSON] не надала суду доказів про те, яке саме її цивільне право або інтерес порушено укладенням 12.12.2011р. ПАТ «УкрСиббанк» з однієї сторони та ТОВ «Кей-Колект» з іншої сторони договору факторингу №1, тобто, договору про відступлення права вимоги за кредитними зобов*язаннями [PERSON] згідно кредитних договорів №11302899000 від 22.02.2008р. і №11302919000 від 22.02.2008р. Тобто, навіть у разі задоволення зустрічного позову [PERSON] не вбачається, що в такий спосіб буде відновлено будь-яке конкретне порушене право або інтерес відповідачки. Крім цього, за оспорюваним відповідачкою договором факторингу №1 від 12.12.2011р., фактично відбулася заміна кредитора у зобов*язанні, що передбачено в пункту 1) частини 1 ст.512 ЦК України, яка вказує, що кредитор у зобов*язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). В частині 1 ст.516 ЦК України вказано, що заміна кредитора у зобов*язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. В спірному випадку, іншого договором або законом не встановлено. Відповідно до частини 2 цієї ж норми права, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов*язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов*язку первісному кредиторові є належним виконанням. Тобто, законодавець не пов*язує заміну кредитора в зобов*язанні зі згодою боржника, а повідомлення останнього про заміну кредитора у зобов*язанні має на меті виключно захист інтересів нового кредитора, який бере на себе ризики щодо несприятливих для себе наслідків у зв*язку із таким не повідомленням боржника про заміну кредитора у зобов*язанні, в тому числі і у випадку виконання зобов*язання боржником первісному кредитору. В спірному випадку, кредитор - ПАТ «УкрСиббанк» листом №12-22/26983 від 15.12.2011р. повідомив [PERSON] про відступлення права своєї вимоги до неї за кредитними договорами №11302899000 від 22.02.2008р. і №11302919000 від 22.02.2008р. ТОВ «Кей-Колект» (а.с. 31 Том №2 - копія листа, а.с. 32-33 Том №2 - копія списку відправлення рекомендованих відправлень). Обставину справи про те, що [PERSON] отримала вказаний вище лист-повідомлення ПАТ «УкрСиббанк», представник відповідачки підтвердив в судовому засіданні. Таким чином, ПАТ «УкрСиббанк» як кредитор виконав свій обов*язок щодо повідомлення [PERSON] як боржника стосовно заміни кредитора в зобов*язанні. Крім цього, відповідачка є боржником за основним зобов*язанням, тому, виходячи із правового змісту частини 1 ст.516 ЦК України, не має права оспорювати договір відступлення права вимоги щодо нього з будь-яких правових підстав. Також, відповідачка не є стороною договору, що нею оспорюється, але заявляє позовні вимоги про визнати його недійсним. Частина 1 ст.216 ЦК України передбачає правові наслідки визнання правочину недійсним, які наступають виключно для сторін даного правочину (реституція), тобто, правових наслідків для відповідачки у разі визнання договору факторингу №1 від 12.12.2011р. не настане, що свідчить про вибір відповідачкою неналежного цивільно-правового способу захисту. Крім зазначеного вище, заявляючи зустрічний позов про визнання договору недійсним, [PERSON] пред*явила даний позов до однієї із сторін оспорюваного нею договору, а саме: ТОВ «Кей-Колект», але не ставила будь-яких позовних вимог до іншої сторони цього договору - ПАТ «УкрСиббанк», хоча заявлений нею зустрічний позов безпосередньо стосується прав та інтересів первісного кредитора. Що стосується посилання представника відповідачки на те, що договір факторингу №1 від 12.12.2011р. є недійсним з тих підстав, що ТОВ «Кей-Колект» не має ліцензії на здійснення валютних операцій, суд вважає за необхідне вказати про наступне. По перше, виходячи з вищенаведених мотивів відмови у задоволенні зустрічного позову, ці обставини його недійсності, на думку представника відповідачки, взагалі юридичного значення не мають. Однак, суд вважає за необхідне щодо цієї підстави недійсності правочину висловити свою позицію про таке. Стаття 1077 ЦК України дає визначення поняття договору факторингу: за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов*язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов*язується відступити своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У відповідності до частини 3 ст.1079 ЦК України, фактором може бути банк або фінансова установа, а також фізична особа - суб*єкт підприємницької діяльності, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. З правового змісту вказаної вище норми матеріального закону вбачається, що законодавець не ставить умовою дійсності договору факторингу існування у фактора ліцензії на вчинення валютних операцій, оскільки фактором може бути банк або інша фінансова установа, а також фізична особа, у зв*язку із наведеним посилання на ці обставини в обґрунтування зустрічного позову є безпідставним. Оцінюючи зібрані по справі докази щодо зустрічного позову в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв*язку, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтовані на матеріальному законі та заявлені не у спосіб захисту цивільних прав або інтересів відповідачки. Задовольняючи основний позов, суд виходив до наступного. Як встановлено судом, між сторонами існують договірні правовідносини. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов*язковим для виконання сторонами. Як вказує в представник позивача, відповідачка кредити і відсотки за їх користування не повертає, у зв*язку з чим станом на 27.02.2013р. існує заборгованість за договором споживчого кредиту №11302919000 від 22.02.2008р., а саме: 144 755 доларів США 48 центів, що за курсом НБУ станом на 27.02.2013р. складає 1 157 030 грн. 55 коп. заборгованості за простроченим кредитом, 76 878 доларів США 53 центи, що за курсом НБУ станом на 27.02.2013р. складає 614 490 грн. 09 коп. заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом, а всього заборгованості - 221 634 долари США 01 цент, що за курсом НБУ станом на 27.02.2013р. складає 1 771 520 грн. 64 коп. і заборгованість за договором споживчого кредиту №11302899000 від 22.02.2008р., а саме: 3 206,47 грн. заборгованості за простроченим кредитом, 3 580,96 грн. заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом, а всього: 6 787 грн. 43 коп. (а.с. 181-192 Том №1 - розрахунок заборгованості). Доказів в спростування таких обставин справи, зокрема, існування кредитної заборгованості та її розмір, суду не надано. Враховуючи наведене, а також те, що судом достовірно встановлено не виконання відповідачкою договірних кредитних зобов*язань, а тому основні позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України, з відповідачки підлягають стягненню 1 700 грн. судового збору і 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи..

Outcome: approved