Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-28 00:00:00

У квітні 2009 року Закрите акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (у подальшому перейменовано у Публічне акціонерне товариство "ПАТ") звернулося до Ржищівського міського суду Київської області з позовом до [PERSON] та з врахуванням уточнень від 13 жовтня 2010 року просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № КІQ0GІ0000000107 від 03.10.2007 року, в розмірі 273380 грн. 88 коп., звернути стягнення на будинок та земельну ділянку загальною площею 0,1 га, який розташований за адресою: Київська обл. м. Ржищів, вул. Постишева, 24, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № КІQ0GІ0000000107 від 03.10.2007 р.) Закритим акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням Приватбанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; виселити відповідача, який зареєстрований і проживає у будинку, розташованому за адресою: Київська обл., м. Ржищів вул. Постишева, буд. 24, зі зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Ржищів та стягнути з відповідача на користь Закритого акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" витрати по сплаті державного мита у розмірі 1612 (одна тисяча шістсот дванадцять) гривень 28 копійок та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судового процесу у розмірі 30 (тридцять) гривень. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 03 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк" та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір №КІQ0GІ0000000107 за умовами якого позивач надав, а відповідачка отримала кредит в сумі 150\~000,00 грн. з кінцевим терміном повернення 03.10.2023 року під 15% річних. Позивач вказував, що він свої зобов'язання виконав в повному обсязі, виплативши зазначену суму відповідачці, а остання взяті на себе зобов'язання не виконує, кредит та відсотки за користування кредитом у розмірі визначеному у графіку погашення не сплачує, тому позивач просив у судовому порядку вирішити вказаний спір, в рахунок заборгованості за кредитом звернути стягнення на предмет іпотеки, відповідно до укладеного іпотечного договору від 03 жовтня 2007 року. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні подала зустрічний позов до Закритого акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про визнання неправомірним одностороннього збільшення процентної ставки за кредитним договором та визнання недійсним договору іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № КІQ0GІ0000000107 від 03.10.2007 року вона 03.10.2007 року отримала кредит у розмірі 150000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.10.2023 року. Також відповідачка просила визнати недійсним іпотечний кредит № КІQ0GІ0000000107 від 03.10.2007 року. [PERSON] обґрунтовувала свій позов тим, що за кілька днів до підписання договору тобто, до 03.10.2007 року звернулась до позивача з заявою про надання споживчого кредиту, де фахівцями банку їй було рекомендовано зробити деякі дії, як її запевнили, чисто формального характеру, як-то, надати довідку про матеріальний стан (про спроможність і повернення кредиту, про наявність у власності житла і т. ін,). Відповідачка також попросила дати на руки для вивчення проект договору кредиту, під час підготовки необхідних документів, але їй в цьому було відмовлено з посиланням на конфіденційність та банківську таємницю, заспокоївши тим, що в банку працюють висококваліфіковані спеціалісти і в договорах закладені умови, які відповідають інтересам клієнтів та нормам законодавства і не порушують їх прав та обов'язків і тому немає необхідності недовіряти банку, який є провідним банком в Україні. Таким чином, не будучи фахівцем у галузі права та банківської справи, відповідачка прийняла інформацію працівників банку за чисту правду і не сумнівалась в тому, що договір може не відповідати принципам добросовісності, розумності та справедливості встановленими цивільним законодавством. 03.10.2007 року відповідачка підписала договір про іпотечний кредит № КІQ0GІ0000000107 на суму 150000,00 грн. під 15% річних. Підписуючи даний договір, відповідачка була впевнена в його законності та відповідності її інтересам тому не вчитувалась у його умови, хоч вчитатись практично було неможливо у зв'язку з тусклим освітленням приміщення та ще й надто малого шрифту в його тексті. Після того, як відповідачка дізналась, що їй було підвищено відсоткову ставку з 15 % на 25 %, вона звернулась до банку з заявою про скасування умов договору, але її звернення банком нехтувались і з часом вона дізналась, що процентна ставка вже становитиме не 25 % а 30 % річних. Такі умови договору відповідачка виконати не змогла, оскільки і без того її прибутки значно зменшились. Реструктуризувати договір позивач категорично відмовився, і зважати на її матеріальне становище не став. Вважаючи оспорюваний договір таким, що суперечить ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203, ст. 215 ЦК України, і не відповідає принципам добросовісності, розумності та справедливості встановленими цивільним законодавством, просила задовольнити її позовні вимоги. Збільшуючи процентну ставку, банк порушив її право на достойне життя, не врахував вимог законодавства, за яким відрахування на погашення позики, боргу не можуть перевищувати 50 % доходів громадян чим ускладнив ситуацію щодо повернення кредиту, яке для неї стало неможливим. Крім того, не маючи підстав в односторонньому порядку збільшувати кредитну ставку у разі зміни кредитної політики банку, або з інших намірів, є нічим іншим як порушенням прав та законних інтересів відповідачки. Ознайомивши її лише з нормами статей 37, 38 ЗУ „Про іпотеку", банк проігнорував право відповідачки на інформацію, не ознайомивши з нормами статей 8, 10, 11, 15, 23 «Про захист прав споживачів» тим самим вдався до порушень вимог п. 4 ч. 1 ст. 4 та ст. 19 цього Закону, що є підставою згідно зі ст. ст. 203 та 215 ЦК визнати договір недійсним, оскільки такий укладений з порушенням законодавства і внаслідок обману, тому просила задовольнити її позов та відмовити в задоволені позовних вимог банку як таких, що суперечать ст. 35 Закону України "Про іпотеку". В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги банку підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені вище, проти зустрічних позовних вимог заперечила та просила суд відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просила суд відмовити в їх задоволенні, а зустрічні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені вище. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача та дослідивши матеріали справ приходить до висновку, що позовні вимоги ЗАТ КБ "Приватбанк" не підлягають до задоволення в повному обсязі, а зустрічний позов [PERSON] таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно договору про іпотечний кредит № КІQ0GІ0000000107 від 03.10.2007 року, [PERSON] отримала грошові кошти в сумі 150000,00 (сто п'ятдесят тисяч) гривень, з оплатою процентів за користування кредитом в розмірі 15 % річних, з терміном повернення отриманих грошових коштів 03.10.2023 року. Згідно з п. 5.2.4 договору про іпотечний кредит, кредитор має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в частині або в цілому, сплати відсотків за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов'язань за цим договором або за іпотечним договором. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 35 ЗУ "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Таким чином, зважаючи на умови договору та вимоги законодавства, позивач мав право вимагати від відповідача дострокового повернення суми кредиту, а не звернення стягнення на майно передане в іпотеку. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, обґрунтовуючи своє рішення нижчезазначеними доказами. Згідно з п. 8.9 договору про іпотечний кредит передбачається право кредитора збільшити розмір відсоткової ставки при дотриманні певного порядку, а саме: кредитор не пізніше 14 календарних днів до дня зміни розміру відсоткової ставки в сторону збільшення повідомляє позичальника про встановлення нової відсоткової ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа за адресою позичальника; такий новий розмір відсоткової ставки буде застосовуватись з дати, що буде вказана у листі, без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього договору, а позичальник, в разі незгоди, повинен направити кредитору не пізніше ніж за 7 днів до початку дії нової ставки письмове повідомлення. Так, вимоги відповідачки щодо визнання незаконним з 03.08.2008 року збільшення банком процентної ставки з 15 % до 25 % річних за користування кредитом за договором про іпотечний кредит № КІQ0GІ0000000107 від 03.10.2007 року є безпідставними та задоволенню не підлягають, оскільки таке право було погоджене сторонами (п. 8.9 договору про іпотечний кредит) при підписанні договору. Щодо збільшення процентної ставки з 01 лютого 2009 року в односторонньому грядку з 25% до 30 % річних то вимоги відповідачки в цій частині є законними та обгрунтованими а дії банку неправомірними виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Представником позивача не було надано суду доказів на підтвердження того факту, що відповідачку належним чином, згідно з вимогами договору, було повідомлено про збільшення відсоткової ставки по договору до 01 лютого 2009 року в той час коли ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку (вказана норма набрала чинності 09 січня 2009 року). Відповідно до ч. 4 ст. 55 Закону України „Про банки та банківську діяльність" банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розміри процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 58 Конституції України та ч. 2 ст. 5 ЦК України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Внаслідок дій кредитора, вчинених всупереч вищезазначеної норми Конституції України та вимог договору, збільшилась заборгованість відповідача по договору про іпотечний кредит, оскільки після збільшення відсоткової ставки відповідачка шляхом сплати заборгваності по кредиту не могла позбавити себе та членів своєї сім'ї права на достатній життєвий рівень. Згідно з ч. 4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни; без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Таким чином, дії позивача у справі Закритого акціонерного товариства комерційного банк "Приватбанк" по збільшенню в односторонньому порядку з 01 лютого 2009 року процентної ставки з 25 % до 30 % річних за користування кредитом за договором про іпотечний кредит № КІQ0GІ0000000107 від 03.10.2007 року, суд визнає неправомірним. Що стосується зустрічних позовних вимог про розірвання договору про іпотечний кредит № КІQ0GІ0000000107 від 03.10.2007 року та одночасно з ним іпотечного Договору від 03.10.2007 року, то вони не підлягають до задоволення, обґрунтовуючи своє рішення нижчезазначеними доказами. Згідно з ч. 1 ст. 651 та ч. 1 ст. 652 ЦК України питання щодо зміни або розірвання договору може вирішуватись лише за згодою сторін. Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно умов договору банк мав право збільшити відсоткову ставку, але дотримуючись певного порядку щодо повідомлення про такі дії відповідача, неповідомлення належним чином відповідача про збільшення відсоткової ставки суд не розцінює як істотне порушення умов договору іншою стороною, а тому договір не підлягає розірванню. Враховуючи вищевикладене, та

Outcome: partial