Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-08 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення, в якому вказало, що відповідно до укладеного договору №КТНЗАN91000117 від 27.04.2007р. [PERSON] отримав 27 квітня 2007року кредит у розмірі 58501,36грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.04.2014р. Згідно норм Цивільного кодексу України зобовязання виконуються належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором, відповідач станом на 19.08.2010року має заборгованість 43820,30грн, яка складається з наступного: 39038,46грн заборгованість за кредитом; 2110,25грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 62,44грн заборгованість по комісії за користування кредитом; 46,28грн пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 500грн фіксована частина, 2062,87грн процентна складова. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між Приватбанком і відповідачем був укладений 27 квітня 2007року договір застави рухомого майна, згідно якому останній надав в заставу автомобіль DAEWOO, модель: Matiz, 2007року випуску, тип ТЗ: легковий комбі, № кузова/шасі XWB4A11BD7A102808, реєстраційний номер: АН1364СА, що належить на праві власності [PERSON] Договором застави передбачено, що у випадку порушення Заставодавцем /позичальником зобовязань за кредитним договором, або договором застави. Заставодавець зобовязаний передати предмет застави Заставодержателю в заклад. Відповідач зобовязання за кредитним договором не виконує; предмет застави в заклад банку не передав. Згідно з договором застави, звернення стягнення та реалізація предмета застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та цього договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі продажу предмету застави від імені Заставодавця. Одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобовязання в натурі. З огляду на те, що законом та умовами договору передбачено обовязок відповідача передати предмет застави в заклад Заставодержателю (Приватбанку), вважають вимогу Позивача стосовно зобовязання відповідача виконати зобовязання в натурі законною і обґрунтованою. Просять суд: вилучити предмет застави та передати його в заклад Приватбанку, а саме автомобіль DAEWOO, модель: Matiz, 2007року випуску, тип ТЗ: легковий комбі, № кузова/шасі XWB4A11BD7A102808, реєстраційний номер: АН1364СА, що належить на праві власності відповідачу; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № КТНЗАN91000117 від 27.04.2007року в сумі 43820,30грн звернути стягнення на автомобіль DAEWOO, модель: Matiz, 2007року випуску, тип ТЗ: легковий комбі, № кузова/шасі XWB4A11BD7A102808, реєстраційний номер: АН1364СА, що належить на праві власності відповідача, шляхом продажу вказаного автомобіля Банком, з укладанням від імені відповідача договору купівлі продажу будь яким способом з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням Приватбанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; стягнути з відповідача судові витрати. Під час розгляду справи позивач неодноразово уточнював позовні вимоги (а.с.28,84). В судовому засіданні представник позивача підтримала останні уточнені вимоги (а.с.84) з підстав викладених в позові та пояснила, що штрафні санкції зазначені в позові помилково, оскільки договором не передбачено нарахування таких санкцій, тому сума заборгованості станом на 19 серпня 2010року складає 41257,43грн. Просила зобовязати [PERSON] передати в заклад автомобіль; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором станом на 19 серпня 2010року в сумі 41 257,43грн звернути стягнення на предмет застави: автомобіль DAEWOO, модель: Matiz, 2007року випуску, тип ТЗ: легковий комбі, № кузова/шасі XWB4A11BD7A102808, реєстраційний номер: АН1364СА, що належить на праві власності відповідачу. Відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги Банку не визнали. Пояснив, що фактично заборгованості за кредитним договором у [PERSON] немає. Про підвищення % ставки за кредитним договором, йому не було відомо. Вважає, що банк не мав права в односторонньому порядку збільшувати % ставку по кредиту, оскільки розмір ставки є суттєвою умовою договору, яке потребує згоду обох сторін по договору. Подав зустрічний позов до Банку (а.с. 104), в якому просив визнати дії відповідача по підвищенню з 01.02.2009року відсоткової ставки по кредиту до 27,48% на рік згідно кредитного договору № КТНЗАN91000117 від 27.04.2007року неправомірними, та визнати недійсним п. 2.3.1 кредитного договору з моменту укладення договору, стягнути з відповідача судові витрати. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги позивача ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню в повному обсязі, зустрічні позовні вимоги [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» задоволенню не підлягають. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разу прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] укладений кредитний договір №КТНЗАN 91000117 від 27.04.2007р.,(а.с.5-6, 87) згідно п.7.1 якого банк надав останньому на строк з 27 квітня 2007року по 25 квітня 2014року включно кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 58 501,36грн, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості,винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісячно в період сплати у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту. Період сплати вважається з 15 по 20число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється щомісячно в період сплати в сумі 968,04грн, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Згідно п.п. 2.2.2, 2.2.3, 2.2.4 кредитного договору позичальник зобовязується сплачувати відсотки за користування кредитом,винагороду,погашати кредит в порядку, сумах і в терміни, передбачені договором. Згідно п. 4.1 кредитного договору у разі порушення позичальником будь якого з зобовязань, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 договору, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобовязується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу за кожний день прострочки. Згідно з п. 7.4 кредитного договору при порушенні Позичальником зобовязань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1,2.2.4,2.3.3 договору, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Суд встановив, що банк виконав свої зобовязання за кредитним договором, а відповідач [PERSON] не виконував належним чином умови кредитного договору щодо погашення кредиту, відсотків, комісії за ним, у звязку з чим станом на 19 серпня 2010р. виникла заборгованість у загальній сумі 41 257,43грн. (а.с.38-79,118-119), включаючи заборгованість за кредитом 39 038,46грн., проценти за користування кредитом 2 110,25грн, комісія 62,44грн, пеня 46,28грн. В судовому засіданні перевірений розрахунок заборгованості, суд вважає його правильним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] укладений договір застави автотранспорту від 27.04.2007р. (далі ДЗ) (а.с. 6-7), згідно якому забезпечується виконання зобовязань відповідача [PERSON] за кредитним договором № КТНЗАN91000117 від 27.04.2007р. Згідно п. 34.4 ДЗ в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором відповідач надав в заставу автомобіль DAEWOO, модель: Matiz, 2007року випуску, тип ТЗ: легковий комбі, № кузова/шасі XWB4A11BD7A102808, реєстраційний номер: АН1364СА, заставною вартістю 42260грн Предмет застави належить відповідачу на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортних засобів (а.с.30). Згідно п. 15.7.1 ДЗ та відповідно до ст. 20 Закону України „Про заставу Банк має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконання заставодавцем якого - небудь із зобовязань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконанні. Згідно п. 15.9 ДЗ у разі звернення стягнення на предмет застави згідно п.15.7.1, 15.7.2, 15.7.3, 15.8цього договору Банк має право задовольнити за рахунок предмету застави свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи кредит, проценти, винагороди та інші платежі. Згідно п.23 ДЗ звернення стягнення на предмет застави здійснюється у випадках, передбачених п.п. 15.7.1, 15.7.2, 15.7.3 цього договору, відповідно до вимог чинного законодавства України та цього договору. Відповідно до п. 17.10 ДЗ у випадку порушення Позичальником зобовязань за кредитним договором та заставодавцем зобовязань за ДЗ, заставодавець зобовязується передати предмет застави заставодержателю в заклад за актом прийому передачі, що підписується сторонами. Згідно ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. П. 24 ДЗ передбачено звернення стягнення на предмет застави за вибором Заставодержателя будь яким із способів, в тому числі шляхом продажу Заставодержателем предмета застави договору купівлі продажу Предмету застави від імені Заставодавця. Оскільки відповідачем порушені умови кредитного договору щодо своєчасного погашення суми кредиту, відсотків за його користування, винагороди, пені у загальній сумі 41 257,43грн, та умови ДЗ щодо передачі заставленого майна в заклад, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо передачі в заклад та звернення стягнення на заставлене майно підлягають задоволенню. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 412,57 грн., по сплаті за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120,00грн. (а.с.3). Суд не може погодитися з доводами відповідача, що Банк безпідставно, всупереч вимогам ЦК України , договору підняв з 01.02.2009року відсоткову ставку до 27,48% на рік, чим зробив безпідставне, навмисне нарахування неіснуючої заборгованості. Пунктом 2.3.1. вказаного кредитного договору передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні курсу долара США до гривні більш ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладання даного договору; зміни облікової ставки НБУ; зміни розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміни середньозваженої ставки за кредитами банків України у відповідній валюті (за статистикою НБУ). При цьому Банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну відсоткової ставки протягом 7 календарних днів з дати, коли змінена відсоткова ставка набирає чинності. Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та пункту 3.5. Постанови Правління Національного банку України від 10 травня 2005року № 168 «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках, які і були визначені сторонами договору при укладені кредитного договору 27 квітня 2007року. Згідно з пунктом 2.3.1. кредитного договору відповідач у звязку з умовами, які передбачені цим пунктом, домовився з позивачем про можливість підвищити розмір процентної ставки ще під час укладання договору. У відповідності до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, тому підписавши вищевказаний кредитний договір відповідач погодився з такими умовами та отримав кредит. Виконуючи умови п. 2.3.1. договору, 07 січня 2009року у звязку зі зміною середньозваженої ставки за кредитами, позивач надіслав відповідачу лист повідомлення про підвищення процентної ставки до 30% рекомендованою поштою, яке відповідач [PERSON] не забажав отримувати (а.с.109,115-117). За таких обставин позивач виконав умови договору та ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про можливість підвищення в односторонньому порядку відсоткової ставки та обовязкове повідомлення про це споживача. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. На час укладання кредитного договору законодавство дозволяло банкам в односторонньому порядку змінювати відсоткову ставку за кредитом. Таким чином суд вважає, що підстав для визнання дій відповідача щодо підвищення процентної ставки неправомірними та визнання недійсним пункту 2.3.1. кредитного договору немає, тому зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Outcome: approved