Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-21 00:00:00

У жовтні 2010 року [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON], про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим. що з і 996 року по 2009 рік з відповідачем перебувала у шлюбі. Від подружнього життя має двох неповнолітніх дітей, які проживають з нею та повністю знаходяться на її утриманні. За час спільного життя за взаємною згодою та домовленістю, за рахунок спільного сімейного бюджету було набуте рухоме майно - пральна машинка, холодильник, фотоапарат, диван, два компютери, чотири шафи, два дитячих столи, кухонні меблі, телевізор, ДВД програвач, два стільця, печатну машинку, комп'ютерний стіл, штори, килим на загальну суму 16 320 грн. та набули у власність квартиру №[ADDRESS], яке відповідач у добровільному порядку ділити не бажає. Посилаючись на викладене просила провести поділ рухомого майна, виділивши їй у користування пральну машинку, фотоапарат, диван, дві шафи, штори, килим на загальну суму 6 700грн., відповідачу виділити у користування - холодильник, компютери, два шафи, два дитячих столи, кухонні меблі, телевізор, ДВД програвач, два стільця, печатну машинку на загальну суму 9 620грн. та крім гою, визнавши право власності за нею на 2/3 частини, а за відповідачем на 1/3 частину квартири №[ADDRESS]. У судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги та просила визнати право власності за нею на 2/3 частини, а за відповідачем на 1/3 частини квартири |[ADDRESS], при цьому пояснила, що у теперішній час вона сама виховує двох доньок, аліментів відповідач не сплачує, ніяким чином не допомагає. Відповідач та його представник у судовому засіданні уточнені позовні вимови не визнали, проти їх задоволення заперечували. Судом в якості третьої особи залучено до участі у справі - орган опіки та піклування. Представник третьої особи - органу опіки та піклування - [PERSON] у судовому засіданні вимоги позову підтримала та просила про їх задоволення в інтересах неповнолітніх дітей. Вислухавши пояснення сторін їх представників, представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1996 року до 2009 року. Від подружнього життя народилися доньки: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про народження. За час спільного житія за взаємною згодою та домовленістю, за рахунок спільного сімейного бюджету було набуте нерухоме майно, а саме квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованому Бїржею нерухомістю «Едвайс-Конеульт» від 02.03.1998р. Договір купівлі-продажу спірної квартири рішенням Ленінського районного суду Миколаєва від 12.01.2005 року було визнано дійсним. При цьому Договір купівлі-продажу квартири як ї право власності на квартиру, оформлені, згідно домовленості між подружжям, на ім'я відповідача. Згідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Як вбачається з довідки № Ф-3, виданій ЖКП ММР «Південь» від 22.09.2009р.; за № 4580 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивачка з дітьми та відповідач. Оскільки відповідач перешкоджає проживанню позивачки з дітьми в спірній квартирі, у теперішній час вона разом з дітьми проживає в [ADDRESS], ці обставини встановлені рішенням суду Ленінського району м. Миколаєва від 26.05.2010року. На підставі рішення суду Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08.12.2009 року з [PERSON] на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму. Згідно довідки Ленінського відділу державної виконавчої служби ММУЮ від 26.10.2010 року за №4177 на підставі виконавчого листа №2-4397 від 21.01.2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягується аліменти, у звязку з їх несплатою, станом на 01.13,2010 року заборгованість складає 8 787,86грн.. Доказів про поважність причин несплати аліментів на утримання дітей, відповідач під час розгляду справи не надав. У розясненнях, що містяться в п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ спільного майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч. 2,3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних понов літніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч.1 ст. 60 СК України). Отже враховуючи, те що з позивачкою проживають двоє неповнолітніх дітей, які повністю знаходяться на її утримані, а відповідач жодного разу не сплатив аліментів та ніяким іншим чином не допомагає їх утримувати, суд вважає за можливе збільшити частку позивачки у спільному майні подружжя. Таким чином, дослідивши та оцінивши докази у сукупності, суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судовий збір у розмірі 244 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення справи у розмірі 120 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved