overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів, стверджуючи, що 11 травня 2010 року вона позичила відповідачам [PERSON] та [PERSON] 20000 грн., що підтверджується розпискою написаною відповідачами власноручно. По теперішній день відповідачі борг не повернули. Просить суд стягнути з відповідачів заборгованість в сумі 20000 грн. та понесені судові витрати, а всього 20171 грн. Відповідачка [PERSON] позов визнала, підтвердила той факт, що 11 травня 2010 року вона з [PERSON] взяли в борг у позивачки 20000 грн., що підтверджується розпискою написаною ними власноруч, пояснила несплату заборгованості важким матеріальним становищем. Відповідачка [PERSON] позов визнала, підтвердила той факт, що 11 травня 2010 року вона з [PERSON] взяли в борг у позивачки 20000 грн., що підтверджується розпискою написаною ними власноруч, пояснила несплату заборгованості важким матеріальним становищем. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 28 квітня 2010 року позивачка позичила відповідачам [PERSON] , та [PERSON] 20000 грн., що підтверджується розпискою написаною відповідачами власноруч. По теперішній день відповідачі борг не повернули. Згідно вимог ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Факт укладання правочину сторони підтвердили в судовому засіданні. Згідно вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, отже з відповідачів слід стягнути на користь позивачки заборгованість за договором позики в сумі 20000 грн. Також підлягають стягненню з відповідачів на користь позивачки судовий збір в сумі 51 грн. та 120 грн. за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, а всього 20171 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачки, стверджуючи, що 28 квітня 2010 року вона позичила відповідачці [PERSON] , 10000 грн., що підтверджується розпискою написаною відповідачкою власноруч. Згідно умов їх домовленості відповідачка зобов`язалась повернути грошові кошти не пізніше 28 травня 2010 року, однак в зазначений термін [PERSON] грошей не повернула, просила суд стягнути зазначену заборгованість з відповідачки та понесені судові витрати, а всього 10171 грн. Відповідачка позов визнала, підтвердила той факт, що 28 квітня 2010 року взяла в борг у позивачки 10000 грн., про що написала розписку, пояснила несплату заборгованості важким матеріальним становищем. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 28 квітня 2010 року позивачка позичила відповідачці [PERSON] , 10000 грн., що підтверджується розпискою написаною відповідачкою власноруч. Згідно умов їх домовленості відповідачка зобов`язалась повернути грошові кошти не пізніше 28 травня 2010 року, однак в зазначений термін [PERSON] грошей не повернула. Згідно вимог ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Факт укладання правочину обидві сторони підтвердили в судовому засіданні. Згідно вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, відповідачка зобов`язувалась повернути позику 12.05.2010 року, однак це зроблено не було. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, отже з відповідачки слід стягнути на користь позивачки заборгованість за договором позики в сумі 10000 грн. Також підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки судовий збір в сумі 51 грн. та 120 грн. за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, а всього 10171 грн. А

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-15 00:00:00

10.11.2010 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом в якому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку, площею 3,39 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Малокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акту на право приватної власності на землю, як за спадкоємцем за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] та визнати за ним право власності на легковий автомобіль марки ВАЗ- 2103 як за спадкоємцем за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] . Свої вимоги звернення до суду мотивував тим, що оформити спадщину в Новосанжарській державній нотаріальній конторі не має можливості так, як оригінал державного акту на земельну ділянку згорів. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, позов визнає повністю і просить розглянути справу у його відсутність про, що свідчить заява № 151 від 16.11.2010 року голови Малокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області. Суд, давши оцінку матеріалам справи, приходить до наступних висновків. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 13.01.2010 року Малокобелячківською сільською радою Новосанжарського району (а.с. 7). Згідно свідоцтва про народження, , серії [NUMBER] , виданого 22.02.1975 року, батьком позивача є [PERSON] . Згідно свідоцтва про реєстрацію серії [NUMBER] [PERSON] належав автомобіль марки ВАЗ-2103 (а.с. 23). Як вбачається з довідки Новосанжарської державної нотаріальної контори № 802 від 16.11.2010 року після смерті [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа, спадкоємцем згідно поданої заяви є [PERSON] . Аналізуючи наведене суд приходить до висновку про повне задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача та просить розірвати шлюб. В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилається на те, що вона з відповідачем зареєструвала шлюб 12.04.1991 року. Від шлюбу мають двох дітей, повнолітню доньку та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини з відповідачем припинилися у зв`язку з втратою почуттів, взаєморозуміння та любові, спільне господарство не ведуть з 2006 року. В судове засідання, позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, свої позовні вимоги підтримує, посилаючись на обставини, які викладено в позові та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 12.04.1991 року сторони по справі зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Жовтневого району м. Дніпропетровська, актовий запис №396, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] /а.с.7/. Від шлюбу мають двох дітей, повнолітню доньку та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] /а.с.8/. З 2006 року сторони припинили шлюбні відносини та ведення сумісного господарства, були спроби відновити стосунки та жити разом, але ні до чого це не призвело. Спору майнового характеру не мають. Відповідно ч.І ст. 110, ст. 111, ч. 2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що сім`я сторін розпалась остаточно та відновлювати її сторони не мають наміру, подружжя втратили почуття любові та поваги один до одного, проживають окремо, сумісне господарство не ведуть, подальше сумісне проживання та збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін та інтересам дітей, суд вважає за можливе розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-16 00:00:00

позивачка просить стягнути аліменти з відповідача в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітніх дітей сина [PERSON] [INFO] та доньки [PERSON] [INFO], які після розірвання шлюбу проживають з нею, у розмірі 1000 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та пояснила, що більше року відповідач з сімєю не проживає, в добровільному порядку допомоги на дітей не надає, з ними не спілкується. Він не зареєстрований як приватний підприємець, але займається такою діяльністю, має великі доходи. Відповідач визнав позов частково. Не заперечуючи того факту, що він матеріальної допомоги на дітей дійсно не надає і з ними не спілкується, пояснив, що в даний час не працює, сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі не має можливості. Згоден сплачувати по 200 гривень на кожну дитину. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх наданими суду доказами у межах заявлених позовних вимог, суд визнає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх [PERSON] та [PERSON]. Шлюб між батьками дітей розірваний і діти проживають з матір'ю і знаходяться на її утриманні. В силу ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено підстави визначення аліментів у твердій грошовій сумі, зокрема, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до розяснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 05.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач надав витяг з трудової книжки, згідно запису в якій він з 3 листопада 2010 року перебуває на обліку в центрі зайнятості, тобто офіційно не працює. Разом з тим він не надав доказів про розмір призначеної йому допомоги по безробіттю та не заперечує того факту, що оголошення про виготовлення кованих виробів були розповсюджені ним, що свідчить про отримання необлікованих доходів. З урахуванням наведених обставин суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, в твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень щомісячно на кожну дитину. Суд також покладає на відповідача оплату витрат інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 120 гривень відповідно до ч.3 ст.81 ЦПК України. Віл сплати судового збору він звільнений як потерпілий від аварії на ЧАЕС.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-16 00:00:00

11 жовтня 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON], мотивуючи тим, що 17 липня 2004 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у них народилися дитина [PERSON], [INFO]. Рішенням Брусилівського районного суду від 20 жовтня 2009 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Дитину [PERSON] залишено проживати з нею. На підставі ст.. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач не надає. Просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої диітини [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячними платежами до досягнення ним повноліття. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимони змінила, просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячними платежами до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні відповідач позов визнав, не заперечує щодо його задаволення. Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, вивчивши матеріали справи і дослідивши докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Враховуючи те, що відповідач має постійний заробіток, аліменти підлягають стягненню в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячними платежами до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.1 ч.І ст.367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Судовий збір та витрати з інформаційно-технічного забезпечення відповідно до ст. 79.81,88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в розмірі 51 грн.00 коп. в якості судового збору на користь держави та 120 грн.00 коп. витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи. З урахуванням викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути борг за спожитий газ в сумі 2023 грн. 72 коп. та судові витрати. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про наявність поважних причин неявки до суду не сповістив, заяви про відкладення розгляду справи не надавав. За таких обставин суд вважає можливим ухвалення заочного рішення по справі, враховуючи, що представник позивача надав в судове засідання заяву де зазначив, що не заперечує проти такого вирішення справи. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд находить позов який підлягає задоволенню. Встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] та мешкає за вказаною адресою та отримує послуги з постачання природного газу для побутового споживання. Своєчасно оплата за природний газ не була внесена відповідачем і тому виникла заборгованість за період з вересня 2008 року по вересень 2009 року в сумі 2023 грн. 72 коп., що підтверджується витягом з особового рахунку. Оскільки відповідач взяті на себе зобовязання згідно ст.525, 526 ЦК України та ст. 68, 156 ЖК України не виконує, суд стягує борг та відповідно до ст.88 ЦПК України суд розподіляє судові витрати між сторонами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, в заяві вказала що рішенням Бердичівського міськрайсуду від 23.06.2006року з відповідача на її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO], стягнуті аліменти в сумі 150 грн. щомісячно до її повноліття. Просить збільшити розмір аліментів до 300 грн. щомісячно, мотивуючи тим, що сума аліментів, яку сплачує відповідач, не відповідає мінімальному розміру аліментів, вона є матір'ю-одиначкою, доглядає молодшу дитину до досягнення трьох років, не спроможна утримувати двох дітей на свої доходи. Сторони в судове засідання не з 'явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивачка позов підтримала, відповідач позов визнав повністю. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.10.1998 року, шлюб розірваний 18.05.2007'року, (а.с.6) Від шлюбу є дочка [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою, на її утримання відповідач сплачує аліменти в сумі 150 грн. щомісячно згідно з рішенням Бердичівського міськрайсуду від 23.06.2006 року. (а.с. 3,4,7) Правовідносини по справі регулюються ст.ст. 180, 182, 184, 192 Сімейного Кодексу України. Відповідно до cm.. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров 'я когось з них. Відповідач не заперечив проти збільшення розміру аліментів, згідний сплачувати аліменти на дочку в сумі 300 грн. щомісячно. Вказаний розмір аліментів не суперечить вимогам закону, тому визнання позову відповідачем може бути прийняте судом. Суд вважає можливим ухвалити рішення в порядку cm.. 174 ЦПК України про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-16 00:00:00

Кредитна спілка „Оберіг звернулась в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] в якому просить: · стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Кредитної спілки «Оберіг» заборгованість за кредитом в розмірі 7098 гривень 62 копійки; · розірвати кредитний договір № 1626 від 27 листопада 2007 року, укладений між Кредитною спілкою «Оберіг» та [PERSON]. В судове засідання представник позивача не зявився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі та про підтримання позову. Відповідачі в судове засідання також не зявились, хоча належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. У звязку з цим справа, за згодою представника позивача, розглядається за правилами ст. ст. 224-233 Цивільного процесуального кодексу України. Розглянувши справу в межах позовних вимог та дослідивши надані докази, суд вважає, що позов Кредитної спілки „Оберіг підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.11.2007 року між Кредитною спілкою „Оберіг та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1626 від (а.с. 9-10), відповідно до якого кредитна спілка зобовязувалась надати [PERSON] кредит в розмірі 2500 гривень із сплатою 0,1350% за кожен день користування кредитом. Кредит надавався на 18 місяців з 27.11.2007 року по 27.05.2009 року. Вищевказані кошти [PERSON] отримала на підставі видаткового касового ордеру № 5557 (а.с. 12). Вищевказаний договір свідчать про те, що між сторонами склались договірні відносини з надання кредиту, які регулюються § 1 та §2 глави 71 Цивільного кодексу України. Згідно частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Також в частині 1 статті 1049 зазначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем.) у строк та в порядку, що встановлені договором. [PERSON] вимоги кредитного договору у встановлений договором строк не виконала. Згідно розрахунку (а.с. 6) вона допустила заборгованість у розмірі 7098 гривень 62 копійки. Ця сума боргу, відповідно до ст. 554 ЦК України, підлягає стягненню солідарно з [PERSON] та [PERSON] оскільки остання на підставі договору поруки (а.с. 11) поручилась перед Кредитною спілкою «Оберіг» солідарно відповідати в повному обсязі за невиконання [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором. Також суд на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України розриває кредитний договір № 1626 від 27.11.2007 року, укладений між Кредитною спілкою «Оберіг» та [PERSON], оскільки відповідач істотно порушила цей договір, не сплативши позивачу суму кредиту та відсотки. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується ст. 88 ЦПК України і стягує з відповідачів на користь позивача понесені ним судові витрати. Враховуючи вищевказане,

Outcome: approved