Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-25 00:00:00

Позивачка звернулась в суд до відповідачів із позовом про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним. На підставу своїх вимог посилається на те, що 19 березня 2004 року Тальнівською державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за законом на імя [PERSON]. Спадкове майно на яке видано свідоцтво складається з 11/20 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що розташований в м. Тальному по вул. Радянській, 47 на земельній ділянці 232 кв.м. В 1997 році позивачка разом із її чоловіком придбала житловий будинок, розташований в м. Тальному по вул. радянській,47. Так як будинок був старої забудови були проведені значні ремонтні роботи в даному будинку та добудована частина будинку. 4 лютого 1998 року чоловік позивачки [PERSON] помер. На час відкриття спадщини позивачці на праві спільної сумісної власності належало ? частина житлового будинку розташованого по вул. Радянській,47 м. Тального така ж частина будинку належала і [PERSON], на яку і відкрилась спадщина після його смерті. Спадкоємцями після смерті [PERSON] були позивачка та син позивачки [PERSON] Від своєї частки спадкового майна позивачка відмовилась на користь сина [PERSON] і була впевнена, що залишилась співвласником ? частини житлового будинку по вул. Радянська,47 м. Тального. Із текстом свідоцтва про право на спадщину за законом, яке отримав її син [PERSON] вона не була ознайомлена. Про факт порушення її права на ? житлового будинку вона дізналась лише в жовтні 2008 року під час розгляду позову про визнання права спільної сумісної власності на добудовану частину будинку, який було подано бувшою дружиною сина [PERSON], що і змусило позивачку звернутись з вказаним позовом. В судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю та просила суд його задовольнити. Представник позивачки також просила суд позов задовольнити та доповнила, що позивачка не була ознайомлена із тим, що свідоцтво про право на спадщину було видано на імя її сина. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та просив суд його задовольнити посилаючись на те, що він не знав про те, що свідоцтво про право на спадщину яке було видано на його імя було видано на весь будинок. При оформлені свідоцтва він не звернув на це увагу посилаючись на те, що він вважав що 11/20 частин будинку це половина від спадщина яка залишилась після смерті його батька. Державний нотаріус заперечив в задоволенні позову посилаючись на те, що згідно заяви [PERSON] від 10 лютого 1998 року вона відмовилась від належної їй частки спадкового майна яке залишилась після смерті спадкодавця на користь сина [PERSON] Крім того в заяві було вказано що спадкове майно було особистою власністю померлого і [PERSON] на видачу свідоцтва про право власності в порядку статті 22 КШтаС України не претендує. Відповідно до поданої заяви, так як [PERSON] відмовилась від своєї частки спадщина, було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на імя [PERSON]. Крім того в судовому засіданні державний нотаріус заявив клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності так, як позивачці було відомо про те, що свідоцтво про право на спадщину було видано на її сина ще в 2004 році та відповідно відмовити в задоволення позову. Третя особа [PERSON] також заперечила в задоволення позову посилаючись на те, що позивачці було достовірно відомо про те, що свідоцтво про право на спадщину за законом, яке було видано на імя її сина було видано на весь будинок а саме на 11/20 частину житлового будинку, що розташований по вул. Радянській,47 в м. Тальному. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] також просив суд в задоволенні позову відмовити так, як позивачкою було пропущено строк звернення до суду. Представник органу опіки та піклування просив суд в задоволенні позову відмовити так як підстави для його задоволення відсутні. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали даної справи, суд вважає за доцільне в задоволенні позову відмовити виходячи з наступного: Відповідно до свідоцтва про смерть від 5 лютого 1998 року [PERSON] іванович помер 4 лютого 1998 року. Згідно свідоцтва про одруження від 5 жовтня 1999 року [PERSON] та [PERSON] одружились 5.10.1999 року. Прізвища після одруження чоловіка та дружини [PERSON]. В судовому засіданні встановлено, що згідно заяви [PERSON] від 10 лютого 1998 року вона відмовляється від належної їй частки спадкового майна після смерті спадкодавця на користь її сина [PERSON]. В звязку з тим, що спадкове майно було особистою власністю померлого на видачу свідоцтва про право власності в порядку статті 22 КпШС України не претендує. Відповідно до статті 22 КпШС України „Майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Тим самим позивачка відмовилась від своєї частки спадкового майна на користь її сина і їй було достовірно відомо про те, що право власності за законом на її частину спадкового майна перейшла до її сина. В судовому засіданні позивачка повідомила, що заяву було подано та підписано власноручно. Крім того згідно технічного паспорта на житловий будинок по вул. Радянській,47 власником 11/20 частини домоволодіння після смерті [PERSON] є [PERSON]. Паспорт виданий 20 лютого 2004 року. В судовому засіданні відповідач повідомив суд, що він вважав, що 11/20 частина домоволодіння по вул.Радянській,47 в м. Тальному це половина від спадщина яка перейшла після смерті його батька. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 березня 2004 року, спадкоємцем майна гр. [PERSON], померлого 4 лютого 1998 року є його син [PERSON]. Спадкове майно на яке видане це свідоцтво складається з 11/20 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що розташований в м. Тальному. Черкаської області по вул. Радянській,47, що належали померлому на підставі договору купівлі-продажу. В судовому засіданні відповідачем та представником третьої особи було заявлено клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності. В звязку із чим вони просили суд відмовити в задоволенні позову. Згідно статті 267 ЦК України Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Виходячи з вищевказаного та того, що позивачка добровільно відмовилась від частини спадкового майна відповідно знала про наслідки такої відмови ще з лютого 1998 року та в звязку із тим що в судовому засіданні відповідачем та представником третьої особи було заявлено клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності, суд вважає за доцільне відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні представником третьої особи було заявлено клопотання про стягнення з позивача [PERSON] судових витрат на користь третьої особи [PERSON], але доказів сплати витрат на правову допомогу до суду не було надано, тому суд вважає за доцільне відмовити в заявленому клопотанні. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed