Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-04 00:00:00

У вересні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до КС „Перше кредитне товариство про стягнення внеску (вкладу) за Договором № ЗП-25/0253/08/054 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 16.09.2008 року в сумі 9\~700,00 грн., а також пені у розмірі 3% від суми простроченого грошового зобовязання за цим Договором за кожен день прострочення з 17.09.2009 року по 31.08.2010 року в сумі 101\~268,00 грн. на підставі ст.5 Закону України „Про захист прав споживачів, та про стягнення моральної шкоди в сумі 15\~000,00 грн. на підставі ст.22 цього Закону, мотивуючи свої вимоги невиконанням відповідачем своїх зобовязань перед ним за вказаним Договором щодо повернення внеску (вкладу) у визначений цим Договором термін. Позивач підтримав позов і просив розглянути справу за його відсутності, про що 14.10.2010 року подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідач не повідомив суду причину неявки свого представника, хоча про дату і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про одержання ним судової повістки. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Судом установлено, що згідно укладеного між КС „Перше кредитне товариство і [PERSON] Договору № ЗП-25/0253/08/054 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 16.09.2008 року, [PERSON] вніс внесок (вклад) на депозитний рахунок в КС „Перше кредитне товариство в сумі 9\~700,000 грн. на строк 12 місяців, а кредитна спілка зобовязалась щомісячно нараховувати та сплачувати [PERSON] проценти на внесок (вклад) за процентною ставкою у розмірі 20%, з датою остаточного повернення внеску (вкладу) і процентів по ньому 16.09.2009 року, тобто у строк, передбачений п.1.1. цього Договору в якості закінчення строку внеску (вкладу). [PERSON] повністю виконав свої зобовязання за цим Договором щодо внесення внеску (вкладу) на депозитний рахунок в КС „Перше кредитне товариство в термін та розмірі, що встановлені цим Договором, що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів № 11183 від 16.09.2008 року та № 11767 від 06.11.2008 року. Проте відповідач дотепер не виконав свої зобовязання перед позивачем за вищевказаним Договором щодо повернення внеску (вкладу) в сумі 9\~700,00 грн., незважаючи на неодноразові звернення позивача до нього з приводу повернення внеску (вкладу) у звязку з закінченням його строку, що визначений цим Договором. Таким чином, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь внеску (вкладу) за Договором № ЗП-25/0253/08/054 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 16.09.2008 року в сумі 9\~700,00 грн. підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь пені у розмірі 3% від суми простроченого грошового зобовязання за Договором № ЗП-25/0253/08/054 від 16.09.2008 року за кожен день прострочення з 17.09.2009 року по 31.08.2010 року в сумі 101\~268,00 грн. на підставі ст.5 Закону України „Про захист прав споживачів, суд вважає, що до спору щодо виконання Договору № ЗП-25/0253/08/054 від 16.09.2008 року цей Закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає ст.625 ЦК України, яка передбачає стягнення з боржника процентів від простроченої суми, що стягуються як фінансова санкція за порушення грошового зобовязання. Проте позивач не заявляв вимоги щодо стягнення з відповідача фінансових санкцій на підставі ст.625 ЦК України, а згідно ч.1 ст.10 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вирішуючи позовні вимоги позивача в частині стягнення на його користь з відповідача моральної шкоди в сумі 15 000,00 грн. на підставі ст.22 Закону України „Про захист прав споживачів, у звязку з невиконанням відповідачем свого грошового зобовязання за Договором № ЗП-25/0253/08/054 від 16.09.2008 року щодо повернення позивачу внеску (вкладу) у встановлений цим договором термін, суд виходить з наступного. Умовами Договору № ЗП-25/0253/08/054 від 16.09.2008 року не визначено моральну шкоду, як один із видів відповідальності, тому вона підлягає відшкодуванню лише у випадках, передбачених законом. Відповідно до ч.2 ст.22 Закону України „Про захист прав споживачів та п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 „Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів при задоволені вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Проте задоволення такої вимоги за умови її предявлення можливе з урахуванням положень п.5 ч.1 ст.4 Закону України „про захист прав споживачів, який передбачає право споживачів на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоровя людей продукцією (товар, робота чи послуга, що виготовляється, виконується чи надається для суспільних потреб), у випадках, передбачених законом. Більш того, позивач взагалі не навів будь-які доводів у обґрунтування своїх вимог в частині відшкодування моральної шкоди. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення на його користь з відповідача пені у розмірі 3% від суми простроченого грошового зобовязання за Договором № ЗП-25/0253/08/054 від 16.09.2008 року за кожен день прострочення з 17.09.2009 року по 31.08.2010 року в сумі 101\~268,00 грн. на підставі ст.ст.5 Закону України „Про захист прав споживачів та моральної шкоди на підставі ст.22 цього Закону не підлягають задоволенню. Частково задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, повязані з оплатою витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 120,00 грн., а також стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 97,00 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial