Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-20 00:00:00

В провадженні вказаного складу суду наразі знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ЖБК «Політехник». Обґрунтовуючи заявлені вимоги сторона позивачів вказувала, що на підставі відповідних правовстановлюючих документів, власником квартири [ADDRESS], а також певної ідеальної частки садиби (житлового будинку індивідуального житлового фонду) під №9 по вулиці Зеленій у місті Одесі є [PERSON]. Однак, 04 липня 2010 року [PERSON] помер, після чого відкрилась спадщина у вигляді вказаного майна. Як мотивують позивачі, спадкоємцями за законом є діти померлого [PERSON], [PERSON], та дружина померлого [PERSON] Позивачі пояснювали, що реалізуючи власні цивільні права та законні інтереси, з метою належного оформлення спадкових прав, вони звертались до компетентної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, але питання щодо спадкування даної квартири та ідеальної частки садиби залишилось невирішеним та заявникам було вмотивовано відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину оскільки нотаріусу, зокрема, не були надані належним чином оформлені правовстановлюючі документи на вказану квартиру та садибу, у звязку з чим [PERSON] та [PERSON] звернулись в суд. Разом тим, як свідчили позивачі, відповідач по справі [PERSON] також є спадкоємцем померлого першої черги та зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але ж на спадщину в теперішній час не претендує та відмовляється від тієї частки у спадщині, що б могла їй належати за законом, на користь дітей. У звязку з викладеним, [PERSON] та [PERSON], неодноразово уточнивши заявлені вимоги, остаточно просили суд визнати за ними право власності на квартиру [ADDRESS] в рівних частках, а також по 1/3 ідеальній частці садиби під №9 по вулиці Зеленій у місті Одесі в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON], залишивши при цьому у власності відповідача [PERSON] 1/3 ідеальну частку спірного домоволодіння. У відкритому судовому засіданні повноважні представники [PERSON] та [PERSON] від імені та в інтересах осіб заявлені позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] разом із повноважним представником у відкрите судове засідання зявилась, заявлені вимоги визнала у повному обсязі, не заперечувала проти задоволення позову, про що склала письмові заяви, які були долучені до матеріалів справи. Повноважний представник ЖБК «Політехник» у відкрите судове засідання не зявився, кооператив повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки представника суду не відомі. На підставі ст. 174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, у звязку з тим, що позивачі від позову не відмовились, а відповідач вимоги визнала у повному обсязі, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення цього позову. Під час розгляду справи й на підставі наявних в останній доказів судом встановлено, що згідно довідки №83 від 20 грудня 1994 року, виданої повноважними особами Житлово-будівельного кооперативу «Політехнік», [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], пайовий внесок сплачений особою у повному обсязі. У звязку з тим фактом, що інших документів, що б свідчили про наявність майнових прав [PERSON] на вказане нерухоме майно, не існує, суд звернув увагу на наступне. Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. З огляду на ті обставини, що правовідношення стосовно майнових прав особи щодо відповідної квартири дійсно виникли до набрання чинності діючим Цивільним кодексом України, але вже після набрання ним чинності не припинились, суд переконаний в обґрунтованості керуватись положеннями діючого на даний момент Цивільного кодексу України. Як передбачає ст. 384 ЦК України, будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність безперечних майнових прав [PERSON] на спірну квартиру з моменту повного внесення належного до сплати пайового внеску на користь даного кооперативу та вважає особу власником даного нерухомого майна. Після набуття майнових прав на вказану квартиру, з метою поліпшення житлово-побутових умов проживання та забезпечення перебування нерухомості в належному технічному стані, [PERSON] власними силами й за власний рахунок було виконано певних ремонтних робіт по обєкту, наслідком здійснення яких явилось збільшення загальної площі квартири на 4,7кв.м. Технічна характеристика нерухомості після виконання згадуваних робіт наводиться в технічному паспорті, складеному повноважними особами КП «ОМБТІ та РОН» від 28 січня 2011 року. Згідно документу, дана квартира на теперішній час характеризується загальною площею 67,0кв.м., в тому числі житловою площею 47,4кв.м., та підсобною площею 19,6кв.м. та складається з: 1 коридору, площею 4,7кв.м.; 2 вбудованої шафи, площею 0,9кв.м.; 3 житлової кімнати, площею 18,9кв.м.; 4 житлової кімнати, площею 10,9кв.м.; 5 житлової кімнати, площею 9,1кв.м.; 6 житлової кімнати, площею 8,5кв.м.; 7 кухні, площею 5,7кв.м.; 8 ванної кімнати, площею 2,3кв.м.; 9 туалету, площею 1,3кв.м.; 10 веранди, площею 4,7кв.м. Згідно ст. 317 ч.ч.1,2 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В той же час, відповідно до ст. 319 ч.ч.1,2 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Враховуючи викладене, судом не вбачається неправомірності в набутті [PERSON] майнових прав на квартиру під №2 в будинку №1 по вулиці Малиновського у місті Одесі. Як регламентує ст. 382 ч.1 ЦК України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. У відповідності до положень ст. 383 ч.2 ЦК України, власник квартири може за своїм розсудом здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданої йому для використання як єдине ціле, за умови, що ці зміни не приведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку й не порушує санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Спираючись на вказану норму закону, судом не встановлено порушень базового цивільного закону в діях власника стосовно виконання згаданих ремонтно-реконструкційних робіт й визнається право останнього на їх здійснення. В той же час, ураховуючи фактичні обставини справи, сутність спору та склад осіб, що приймають участь в її розгляді, суд звернув увагу на той факт, що на момент виплати пайового внеску у повному обсязі, [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON], про що свідчить Свідоцтво про одруження серії VІІ-УР №540107, видане Приморським районним бюро ЗАГС міста Одеси від 29 квітня 1964 року, про що установою було зроблено актовий запис №568 від 29 квітня 1964 року. Як передбачала ст. 22 ч.ч.1,2 КпШС УРСР (в редакції від 20 червня 1969 року), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Тобто, як випливає з даної норми закону, відповідач [PERSON] має право на 1/2 ідеальну частку даної квартири як на майно, нажите подружжям за час шлюбу. Втім, судом було встановлене чітке волевиявлення [PERSON] щодо непретендування на це майно як на обєкт права спільної власності подружжя, незаперечення проти включення цього майна до загальної спадкової маси та подальшої відмови від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців за законом першої черги позивачів по справі. При цьому, відповідно до Свідоцтва про право власності від 26 вересня 2007 року серії ЯЯЯ №968113, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі Розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №404/01-06 від 19 липня 2007 року, замість договору дарування, посвідченого Пятою одеською держнотконторою від 27 травня 1981 року №3-С-782, двох свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих Сьомою одеською держнотконторою від 24 грудня 1997 року №1-2788 та №1-2791, власником домоволодіння під №9 по вулиці Зеленій у місті Одесі є [PERSON]. Перевіряючи підстави для можливості прийняття визнання відповідачем позову та обґрунтованості розгляду цього майна у якості спадщини, суд встановив, що первісно садиба під №9 по вулиці Зеленій у місті Одесі на підставі згаданих договору дарування та свідоцтв про право на спадщину за законом належала [PERSON] Однак, на момент набуття майнових прав на дану нерухомість відповідачем, це домоволодіння складалось з літ.«А»,«А1» житлового будинку, загальною площею 92,6кв.м., в тому числі житловою площею 69,2кв.м., підсобною площею 23,7кв.м., та надвірних споруд. Технічна характеристика садиби на момент набуття її власність [PERSON] наводилась в технічному паспорті, складеному повноважними особами Одеського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості під інвентарним №3291, реєстровим №551-кн.162-72 від 12 вересня 1997 року. Пізніше, в період користування цим майном та з метою поліпшення житлово-побутових умов проживання, [PERSON] власними силами й за власний рахунок було виконано певних будівельних та ремонтно-відновлювальних робіт по обєкту, наслідком здійснення яких явилось, зокрема, збільшення загальної площі житлового будинку до 345,4кв.м. Технічна характеристика садиби на момент розгляду справи наводиться в технічному паспорті, складеному повноважними особами КП «ОМБТІ та РОН» під інвентарним №3291, реєстровим №162-73-р.689 від 17 травня 2007 року. Згідно документу, обєкт нерухомості в теперішній час характеризується як житловий будинок індивідуального житлового фонду під №9 по вулиці Зеленій у місті Одесі, який складається з: літ.«А» житлового будинку, загальною площею 345,4кв.м., в тому числі житловою площею 188,2кв.м. та підсобною площею 157,2кв.м., що містить по І поверху: 1-1 прихожу, площею 32,0кв.м.; 1-2 хол, площею 31,4кв.м.; 1-3 жилу, площею 27,3кв.м.; 1-4 гардероб, площею 7,5кв.м.; 1-5 жилу, площею 14,1кв.м.; 1-6 кабінет, площею 21,3кв.м.; 1-7 топочну, площею 4,4кв.м.; 1-8 ванну, площею 5,8кв.м.; 1-9 душ, площею 4,0кв.м.; 1-10 кухню-столову, площею 18,5кв.м; по ІІ поверху: 1-11 хол, площею 47,2кв.м.; 1-12 жилу, площею 28,0кв.м.; 1-13 жилу, площею 25,9кв.м.; 1-14 кухню, площею 18,1кв.м.; 1-15 ванну, площею 6,8кв.м.; 1-16 жилу, площею 26,1кв.м.; 1-17 жилу, площею 13,5кв.м.; 1-18 жилу, площею 13,5кв.м.; а також надвірних споруд: літ.«В» гаражу, площею 27,1кв.м.; літ.«Д» літньої кухні, площею 6,7кв.м; літ.«Е» льоху з шийкою, площею 21,8кв.м; літ.«Ж» альтанки, площею 10,5кв.м; літ.«З» сараю; №1-5 огорожі; І, ІІ мостінь, що загалом розташований на земельній ділянці площею 1336,0кв.м., яка знаходиться у власності на підставі державного акту від 20 квітня 1999 року. Після виконання реконструкції, житловий будинок був прийнятий до експлуатації у встановленому порядку та Виконавчим комітетом Одеської міської ради було видане свідоцтво про право власності на реконструйоване домоволодіння загалом на імя [PERSON] як первісного власника садиби. У звязку з тим фактом, що будівництво було завершено та реконструйоване домоволодіння було прийнято в експлуатацію в 2007 році, суд звернув увагу на наступне. Дійсно, згідно ст. 57 ч.1 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Але в силу ст. 62 ч.1 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому згідно ст. 70 ч.ч.1,2 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Так, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. З урахуванням викладеного, суд встановив чітке волевиявлення [PERSON] щодо визнання реконструйованого домоволодіння обєктом права спільної власності подружжя з підстав істотного збільшення вартості нерухомості внаслідок безпосередньої діяльності [PERSON] з відступом від засад рівності часток подружжя із визнанням за [PERSON] майнових прав відносно 2/3 ідеальної частки у спірній садибі. Разом з тим, [PERSON] не заперечувала проти включення цього майна до загальної спадкової маси та відмовилась від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців за законом першої черги позивачів по справі. Як зазначалось, 04 липня 2010 року [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД №226062, виданим першим Приморським відділом РАЦС Одеського міського управління юстиції Одеської області від 06 липня 2010 року, про що установою було зроблено актовий запис №2828 від 06 липня 2010 року. З урахуванням викладеного та у відповідності до фактичних обставин справи, суд приходить до обґрунтованого висновку, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до майна особи, зокрема у вигляді квартири [ADDRESS] та 2/3 ідеальної частки садиби №9 по вулиці Зеленій у місті Одесі. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як наводить ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Так, з огляду на ст. 1258 ч.ч.1,2 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. При цьому, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК України. Як закріплене в ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З викладеного випливає, що і позивачі [PERSON] та [PERSON], і відповідач [PERSON] є спадкоємцями першої черги до майна [PERSON], що підтверджується наданими суду документами, які зясовують родинні відносини, факт існування яких між вказаними особами у суду сумнівів не викликає та визнається доведеним. Зважаючи на визнання відповідачем [PERSON] даного позову, судом досліджено зміст ст. 1274 ч.2 ЦК України, за якою спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Разом з тим, відповідно до ст. 1268 ч.ч.1,3,5 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до інформаційного листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу №/02-14 від 21 квітня 2011 року та Витягу зі спадкового реєстру №25521154 від 03 грудня 2010 року, за заявами [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо майна померлого [PERSON] була заведена спадкова справа. Відомостей про наявність інших спадкоємців судом не встановлено. Таким чином, приймаючи до уваги матеріали справи і документи, надані суду сторонами, факти вступу та прийняття [PERSON] та [PERSON] спадщини до майна померлого батька визнаються доведеними суду. Згідно ст. 328 ч.ч.1,2 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням позовних вимог [PERSON] і [PERSON], ввесь обсяг наведених обставин свідчить про обґрунтованість вимог сторони позивачів й зумовлює наявність підстав для визнання за ними права власності на квартиру [ADDRESS] в рівних частках, а також по 1/3 ідеальній частці садиби №9 по вулиці Зеленій у місті Одесі в порядку спадкування за законом. При цьому, варто довести до відома учасників цивільного процесу, що право власності на 1/3 ідеальну частку садиби №9 по вулиці Зеленій у місті Одесі підлягає залишенню за [PERSON] Згідно ст. 182 ч.ч.1,2 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відповідно до п. 1.3 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07 лютого 2002 року (надалі за текстом Положення), державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ, створеними до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Проведення державної реєстрації прав у межах території однієї адміністративно-територіальної одиниці реєстраторами декількох БТІ не допускається. Відповідно до п. 10 Переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно (Додаток 2 до Положення), правовстановлюючими документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно є, зокрема, рішення суду про визнання права власності на обєкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на обєкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. Як чітко встановлює п. 3.8 Положення, державній реєстрації підлягають виключно заявлені права за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Реєстратору БТІ забороняється тлумачити права або самостійно вносити зміни до відомостей про заявлені права. За викладених обставин, задовольняючи даний позов, суд вбачає доцільним довести до відома заінтересованих осіб, що рішення суду про визнання права власності на обєкт нерухомого майна, яке у встановленому процесуальним законом порядку набрало законної сили, підлягає обовязковій державній реєстрації та є безпосередньою підставою для внесення відповідних відомостей до реєстру прав власності на нерухоме майно з боку повноважних осіб КП «ОМБТІ та РОН».

Outcome: approved