Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-17 00:00:00

24 квітня 1993 року [PERSON] і [PERSON] уклали між собою шлюб у відділі ЗАГС виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис за №49 та видано подружжю свідоцтво про укладення шлюбу серії І-ГЮ №498352. За час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: дочка - [PERSON], [INFO] та дочка - [PERSON], [INFO], які на теперішній час є неповнолітніми. Наведені обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії ІІІ-ГЮ №376502, виданим відділом ЗАГС виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області 30 вересня 1993 року, актовий запис №470, та свідоцтвом про народження серії І-ГЮ №272006, виданим відділом РАГС виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області 15 листопада 1994 року, актовий запис №491. [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що спільне життя із дружиною не склалося. Згідно доводів позивача подружжя немає взаєморозуміння, не підтримує сімейно-шлюбних відносин між собою понад двох років, та проживають окремо. [PERSON] вважає неможливим подальше спільне сімейне життя із відповідачкою, тому просить суд розірвати шлюб. У судове засідання сторони не з'явилися, надали суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність. У письмовій заяві від 18 листопада 2010 року позивач підтримав позовні вимоги та просив суд розірвати шлюб, залишивши неповнолітніх, дітей на виховання їх матері - [PERSON] Відповідачка повністю визнала позовні вимоги [PERSON], про що вказала у письмовій заяві від 18 листопада 2010 року. [PERSON]В просила суд розірвати шлюб, залишивши неповнолітніх дітей їй на виховання. Дослідивши і оцінивши в сукупності письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню в повному обсязі. Зі змісту позову [PERSON] та письмових заяв сторін від 18 листопада 2010 року слідує, що подружжя проживає окремо, сімейно-шлюбні відносини не підтримує більше двох років. Згідно доводів сторін між ними відсутнє взаєморозуміння і примирення є неможливим. Отже, судом встановлено, що сім'я [PERSON] і [PERSON] фактично не існує, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, так як це суперечить інтересам обох сторін, що має істотне значення. Згідно з вимогами, передбаченими ч.І ст.24 СК України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Ч.ч.І, 4 ст.55 СК України передбачають, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, а також зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Відповідно до ч.ч.З, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Отже, суд вважає, що в разі небажання, навіть, одного з подружжя проживати спільно у шлюбі - такий шлюб не може бути збереженим. Відповідно до ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З наведених підстав суд вирішив розірвати шлюб, укладений між [PERSON] і [PERSON], оскільки вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, так як суперечить інтересам обох сторін. Враховуючи наведене, на підставі ч. 1 ст.24, ч.ч. 1, 4 ст.55, ч.ч.З, 4 ст.56, ч.2 ст. 104, ч.З ст. 105, ч.І ст.110, ст. 112 СК України,

Outcome: approved