Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-02 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вказаним позовом до Русько- Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкоємства згідно із законом. В позовній заяві позивачі просили визнати за кожним із них право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: с. Черкаські Тишки, вул. Маяковського, 30-А та надвірні будівлі в порядку спадкоємства за законом після смерті діда [PERSON] та батька [PERSON] В обґрунтування позову зазначили, що їхньому дідусю [PERSON], рішенням виконкому Руско-Тишківської сільської ради була виділена земельна ділянка площею 0,05 га під забудову будинку. На зазначеній земельній ділянці [PERSON] звів будинок загальною площею 123,9 кв. м., житловою 63,70 кв. м. Рішенням виконкому Харківської районної ради народних депутатів Харківської області. [PERSON] надано дозвіл на оформлення та прийняття в експлуатацію самочинно збудованого житлового будинку, але свідоцтво на право власності на його імя не видавалося. [PERSON] склав заповіт на користь свого сина [PERSON] та 14.02.2001 року помер. [PERSON] прийняв спадок після смерті батька фактично, так як постійно користувався житловим будинком, земельною ділянкою і т.д. Батько позивачів помер 05.10.2005 року, за життя право власності на зазначений будинок не оформив. На думку позивачів вони є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] та [PERSON]. проте неможливість отримання правовстановлюючих документів на будинок спонукала їх звернутися до суду. В подальшому позивачі уточнили позовні вимоги та просили визнати за кожним із них право власності лише на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: с. Черкаські Тишки, вул. Маяковського, 30-А без урахування надвірних будівель. Позивачі в судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги та просили задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву, згідно якої Русько- Тишківська сільська рада Харківського району Харківської області просить винести рішення згідно вимог чинного законодавства та розглядати справу без участі представника (а.с.71). Суд, вислухавши пояснення позивачів, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до рішення виконавчого комітету Русько-Тишківської сільської Ради Харківської області від 10.06.1986 року, затверджено наказ № 229 від 30.05.1986 року радгоспу ім. Карла Маркса об'єднання Харківплодовощхоз про виділення [PERSON] земельної ділянки у розмірі 0,05 га під забудівлю будинку у с. Черкаські Тишки по вул. Маяковського (а.с.23). Зазначене рішення ухвалено відповідно до вимог ст.ст.77,78 ЗК УРСР (в редакції 1970 року), який був чинним на час винесення рішення. У 1988 році виконком Харківської райради народних депутатів Харківської області прийняв рішення № 947 від 20.12.1988 року, яким дозволив [PERSON] оформити та прийняти в експлуатацію самовільно збудований житловий будинок А-1 житловою площею 63,7 кв.м. по вул.Маяковського № 30-А у с.Черкаські Тишки Харківського району Харківської області (а.с.21). На виконання зазначеного рішення актом про закінчення будівництва і прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння, вказаний жилий будинок прийнято в експлуатацію та затверджено виконкомом Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області від 21.08.1988 року (а.с.57). Виходячи із змісту ч.1 ст.105 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), яка була чинною на час ухвалення рішенням виконкому Харківської райради народних депутатів Харківської області від 20.12.1988 року, [PERSON] отримав дозвіл на оформлення та прийняття в експлуатацію житлового будинку, відповідно акт про прийняття в експлуатацію свідчить про те, що вказаний житловий будинок зведено з дотриманням будівельних правил та норм, тому він не може вважатися самовільним будівництвом. На час смерті [PERSON] житловий будинок по вул. Маяковського № 30-А у с. Черкаські Тишки Харківського району Харківської області було належним чином, відповідно до вимог ст.101 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), оформлено та він увійшов до спадкової маси. Відповідно до ст.534 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), кожен громадянин може залишити за заповітом усе своє майно одній або кільком особам. [PERSON] залишив своє майно сину [PERSON], тому той правомірно вважався спадкоємцем за заповітом від 13.07.1993 року (а.с.46). На час відкриття спадщини, 14.02.2001 року, після смерті [PERSON] за п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) вважалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] набув права власності на житловий будинок по вул. Маяковського № 30-А у с. Черкаські Тишки Харківського району Харківської області в порядку спадкування за заповітом. [PERSON] не зареєстрував права власності на житловий будинок за собою, однак на час прийняття ним спадщини виникнення права власності не повязувалося з державною реєстрацією нерухомого майна. Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] помер 05.10.2005 року (а.с.5), однак [PERSON] та [PERSON] не змогли реалізувати своє право на спадщину відповідно до вимог ст.ст.1296, 1297 ЦК України (в редакції 2003 року), так як право власності на житловий будинок за [PERSON] не було зареєстровано. На час смерті [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відповідно до вимог ст.1261 ЦК України є спадкоємцями першої черги, як діти спадкодавця, що підтверджується свідоцтвами про народження позивачів (а.с.8,9). У встановлений законом строк вони звернулись із заявами відповідно до ст.1269 ЦК України про прийняття спадщини (а.с.76). Тобто [PERSON] та [PERSON] дотримались вимог чинного законодавства про прийняття спадщини та їх позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Тому [PERSON] та [PERSON] належить право власності по 1/2 частині житлового будинку по вул. Маяковського № 30-А у с. Черкаські Тишки Харківського району Харківської області кожному. Суд не вбачає підстав для застосування ст.376 ЦК України, так як спірний житловий будинок був належним чином введений в експлуатацію відповідно до вимог ЦК, які діяли на час його введення в експлуатацію. Судові витрати суд залишає за рахунок позивачів.

Outcome: partial