Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-12 00:00:00

16.08.2010 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя та стягнення суми. На підтвердження позовних вимог позивач зазначив, що з 22.03.1997 року уклав шлюб з відповідачем, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 111. Шлюб між позивачем та Відповідачем розірваний рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 05.03.2010р., що набуло чинності 16.03.2010р. Від шлюбу мають доньку [PERSON] [INFO], яка мешкає разом з ним позивачем по справі, а з відповідачки рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 25.08.2010р. стягнуті аліменти на його користь на утримання доньки ? частину заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішення набуло чинності 07.09.2010р. Під час перебування у шлюбі Позивач та Відповідачка, у січні 2002р., набули майно, яке є їхньою спільною власністю, а саме будинок, розташований за адресою: м.Красноармійськ, вул. Товстого, будинок 66, що підтверджується договором купівлі-продажу від 18.01.2002р. Також, під час шлюбу, ними з відповідачкою були зроблені поліпшення до будинку. А саме: проведений газопровід вартістю 12000,00 грн., водопровід вартістю 1000,00 грн., ворота вартістю 1500,00 грн., забір 1500,00 грн., душ та туалет во дворі будинку 1000,00 грн., парадні двері 1000,00 грн., пластикові вікна 6 штук загальною вартістю 7000,00 грн., ремонт у ванній кімнаті та коридорі 10000,00 грн. Загальна вартість поліпшень склала 35000,00 грн. На теперішній час відповідачка у добровільному порядку відмовляється поділити майно, у зв»язку із чим він просить суд поділити майно, що є їх з відповідачкою спільною сумісною власністю, виділивши йому ? частину житлового будинку з усіма будівлями та спорудами та визнати право власності на них, стягнути з відповідачки ? частину вартості поліпшень у сумі 17500,00 грн., а також відшкодувати понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач підтвердив заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. А також позивач зазначив, що дійсно гроші на купівлю спірного будинку дала мати відповідачки [PERSON], які вона отримала від продажу свого власного будинку, але він позивач половину його вартості їй з часом віддав, тому вважає будинок їх з відповідачкою спільною сумісною власністю. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у заявленому обсягу. Відповідачка у судовому засіданні та її представник з позовними вимогами не погодились, подавши при цьому зустрічний позов до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Красноармійського міськвиконкому, Красноармійське відділення №1 Донецької обласної дирекції Відкритого акціонерного товариства «[PERSON] [PERSON]» про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності та стягнення сум. На підтвердження позовних вимог пояснила, що дійсно з відповідачем [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 22.03.1997 року по16.03.2010р. Вважає вимоги [PERSON] щодо визнання за ним права власності на ? частину житлового будинку з усіма будівлями та спорудами, а також стягнення з неї половини розміру вартості поліпшень необґрунтованими за тих підстав, що відповідач не мав відношення до купівлі цього майна, матеріально, оскільки на той момент не мав достатнього заробітку для його придбання, оскільки сплачував кошти банківським установам у рахунок погашення кредитів. Будинок купувала за свої особисті кошти її мати [PERSON], гроші у неї були від продажу будинку за адресою: м.Красноармійськ, вул.Павлова, буд.1а. Також зазначає, що окрім спірного будинку та поліпшень, за час шлюбу ними був придбаний автомобіль «Шевроле-Авео 5481», вартістю 82000,00 грн. у кредит, оформлений у ВАТ «РайффайзенБанк Аваль» на ім»я відповідача, який до теперішнього часу знаходиться у власності відповідача, за час шлюбу вони разом сплатили у рахунок погашення кредиту 43000,00 грн. Також, за час шлюбу ними було придбано наступне майно, яке вона просить залишити у власності відповідача, а саме: програвач ДВД «Панасонік» вартістю 1000,00 грн., пилосос «Самсунг» вартістю 935,00 грн., кахель у кількості 23 кв.м вартістю 2300,00 грн., пральна машинка «Самсунг» вартістю 2950,00 грн., телевізор «Самсунг» вартістю 1300,00 грн., автомобільна магнітола «Піонер» вартістю 1000,00 грн., сигналізація автомобільна вартістю 1200,00 грн., тоніровка вікон вартістю 600,00 грн., велосипед спортивний вартістю 1000,00 грн., шлакоблок 150 шт. вартістю 900,00 грн., ноутбук «Тошиба» вартістю 5764,00 грн., м»які меблі вартістю 2500,00 грн., кухонний гарнітур вартістю 1700,00 грн. А загалом вартість майна складає 71649,00 грн. Враховуючи наведене, просить відмовити у задоволенні первісного позову [PERSON], визнати за нею право власності на спірний будинок № 66 з поліпшеннями та прибудинковою територією по вул.. Товстого м. Красноармійська Донецької області, зобов»язати відповідача сплатити на її користь різницю між вартістю майна, яке залишається у його власності та витратами на поліпшення будинку у розмірі 18324,50 грн. А також стягнути понесені судові витрати. Представник третьої особи ВАТ «РайффайзенБанк Аваль» у судовому засіданні підтвердила наявність договірних відносин між ним та [PERSON] по кредитним зобов»язанням у зв»язку з придбанням автомобілю «Шевроле Авео» та повідомила про суму залишку та вчинені внески. Просить суд вирішити справу на свій розсуд. Представник третьої особи Орган опіки та піклування Красноармійського міськвиконкому в судовому засіданні висловила думку про задоволення первісних вимог позивача [PERSON], відмовивши у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON], оскільки таке рішення буде відповідати інтересам їх дитини. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] не підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третіх осіб ВАТ «РайффайзенБанк Аваль», Орган опіки та піклування Красноармійської міської Ради підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між Позивачем та Відповідачем з 22.03.1997 року укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 111. Шлюб між позивачем та Відповідачем розірваний рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 05.03.2010р., що набуло чинності 16.03.2010р. Таким чином, будинок за адресою: м.Красноармійськ, вул. Товстого, 66, автомобіль «Шевроле Авео» та інше майно було придбано у період шлюбу сторін. За проясненнями свідка [PERSON], вона є матір»ю відповідачки [PERSON] та у січні 2002р. нею був проданий власний будинок за адресою: м.Красноармійськ, вул.Павлова, буд.1а. Гроші від продажу вона хранила деякій час у своїх друзів подружжя [PERSON], яким казала, що бажає на виручені кошти купити будинок для дочки [PERSON], що нею й було зроблено. Будинок купувала саме вона у [PERSON], під час передачі коштів були присутні подружжя [PERSON], та сторін по справі, а також нотаріуса. Після покупки будинку, останній ніяких коштів їй не віддавав, тому вважає спірний будинок особистою власністю її дочки. За поясненнями свідка [PERSON], його знайома [PERSON], у січні 2002 року продавала свій будинок, гроші деякій час хранила у них вдома, а потім вона купила будинок для своїй дочки [PERSON], й на оформлення угоди до нотаріуса вони їздили разом на їх автомобілі. Аналогічні пояснення надала свідок [PERSON] За поясненнями свідка [PERSON], у січні 2002 року він продавав свій будинок, розташований за адресою: м.Красноармійськ, вул. Товстого, 66. Його придбала у нього [PERSON], передавала гроші йому саме вона, але у договорі купівлі-продажу покупцем зазначена [PERSON] лише за проханням [PERSON] За поясненнями свідка [PERSON], вона є матір»ю позивача [PERSON] та їй відомо з його слів, що він сплачував своїй тещі на той час [PERSON] гроші за придбаний нею будинок. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 213 ч.3 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Також, як роз»ясніє Пленум Верховного Суду України, п.п. 23,24 постанови № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг майна, наявність його на час ведення спільного господарства, з»ясовувати джерела та час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у 3-х осіб. Згідно до статті 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Стаття 62 Сімейного кодексу України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності Враховуючи викладене, суд вважає доведеним факт придбання [PERSON] на користь своєї доньки [PERSON], за власні кошти спірного будинку за адресою: м.Красноармійськ, вул. Товстого, 66. Дана обставина підтверджується як поясненнями самої [PERSON], відповідачкою [PERSON] та самим позивачем [PERSON] , так і свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Посилання позивача по первісному позову та відповідача по зустрічному [PERSON], як на доказ своєї грошової участі у придбанні будинку, на свої пояснення у судовому засіданні щодо подальшої виплати частини вартості будинку [PERSON] та пояснення свідка [PERSON] - не знайшли підтвердження у судовому засіданні та спростовуються зібраними по справі доказами. Як було встановлено в судовому засіданні, ноутбук «Тошиба», м»які меблі, кухонний гарнітур, софа, велосипед спортивний, шлакоблок, зазначені у переліку майна, що підлягає поділу, сторонами, вже не було в наявності, а тому підлягає виключенню з загального переліку майна та поділу не підлягає. Відповідно до ст. 61 ч. 1 ЦПК України обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Так, в судовому засіданні сторони дійшли згоди щодо залишення за позивачем за первісним позовом [PERSON] автомобіля «Шевроле Авео 5481», програвача ДВД «Панасонік», пилососу «Самсунг», кахель у кількості 23 кв.м, пральної машинки «Самсунг», телевізора «Самсунг», автомобільної магнітоли «Піонер», сигналізації автомобільної. А також сторонами не оспорюється перелік вчинених поліпшень до будинку та їх вартість. Таким чином, зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] щодо визнання за нею права власності на будинок № 66 по вул.. Товстого м. Красноармійська та стягнення суми вартості поліпшень та судових витрат є законними та такими, що підлягають частковому задоволенню. А саме у частині визнання права власності на спірний будинок та стягнення суми вартості майна, що залишилось у власності [PERSON], з урахуванням майна, що є у наявності на час розгляду справи у судовому засіданні у сумі 17500,00 грн. Основні ж позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та виділ йому ? частини житлового будинку та визнання права власності на них, а також відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають. Стосовно відшкодування позивачці за зустрічним позовом [PERSON] понесених судових витрат, які складаються з оплати правової допомоги адвоката, та витрат по сплаті державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, суд визнає їх такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.84 ЦПК України, витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката несуть сторони. Будь-яка матеріальна вимога щодо оплати праці адвоката має бути аргументованою та виходити з обґрунтованості вартості послуг правового характеру, наданих адвокатом. Також, розмір вартості послуг адвоката підтверджений наявними у матеріалах справи угодами та довідками про сплату позивачкою на користь адвоката внесків. У даному випадку в матеріалах справи є договір порука про надання юридичної допомоги та смета про внесення [PERSON]В на користь представника [PERSON] 2000,00 грн. Враховуючи частковість задоволення позовних вимог [PERSON], суд вважає можливим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1000.00 грн. Також, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають частковому стягненню понесені судові витрати відповідно до частини задоволених позовних вимог, а саме витрати на сплату державного мита у розмірі 500,00 грн. та витрати на сплату інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial