Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-20 00:00:00

27.10.2010 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача, в якому просять усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою за її цільовим призначенням. В своїх доводах посилаються на те, що власником земельної ділянки розташованої за адресою вул.Смолиста, 20 у смт. Брюховичі [PERSON], згідно Державного акту на право власності на землю серії І - ЛВ № 009042 виданого 25.10.2000р. На даній земельній ділянці вони побудували будинок, який належить їм на праві власності. Земельна ділянка, що є сусідньою по відношенню до їх земельної ділянки, належать відповідачу (згідно Державного акту на право приватної власності на землю за №01:07:438:00475 КН01-7 виданого 20.03.2007 року). Зазначають, що влітку 2010 року відповідач розпочала та на даний час проводить будівництво огорожі по периметру своєї земельної ділянки з порушенням нормативів, тому існує очевидна небезпека заподіяння шкоди їхнім правам, свободам та інтересам. В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали в повному обсязі. [PERSON] пояснила, що на день звернення до суду будівництво не проводиться. Зі сторони їх земельної ділянки поставлені тільки два металевих стовпці. Даний позов ними заявлений на майбутнє, оскільки відповідач буде зобовязана знести паркан, який збудує з порушенням будівельно- технічних норм. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] проти позову заперечували в повному обсязі та підтримали письмові заперечення, які долучені до матеріалів справи. Вважають, що на час розгляду справи відсутній предмет спору, оскільки паркан зі сторони будинковолодіння позивачів не збудований. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,0810, яка розташована за адресою смт. Брюховичі на вул. Смолистій, 20 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку виданого відповідно до договору купівлі-продажу від 23.06.2000 року АВМ № 317251 належить [PERSON] Цільовим призначенням земельної ділянки є будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.6). Земельна ділянка площею 0,0810, яка розташована за адресою смт. Брюховичі на вул. Смолистій, 22 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку виданого відповідно до договору дарування земельної ділянки від 21.08.2006 року серії ВЕА№ 600991 належить [PERSON] Цільовим призначенням земельної ділянки є будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.7). Згідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.? Статтею 90 Земельного кодексу України прямо передбачено право власника земельної ділянки самостійно господарювати на землі, споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди тобто самостійно використовувати одержану в установленому порядку земельну ділянку за умови збереження її цільового призначенням. Стаття 24 Закону України «Про планування і забудову територій» прямо передбачає що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Як зясовано в судовому засіданні [PERSON] на земельній ділянці яка є її власністю, власними силами та за власні кошти розпочала будівництво цегляного паркану. На день звернення до суду відповідачем збудовано глуху огорожу висотою більше двох метрів з двох сторін земельної ділянки: сусіда на вул. Смолистій,22 та вул. Коновальця, а також розпочато будівництво огорожі з фасаду будинку. Позивачі не подали доказів того, що відповідачем огорожа будується зі сторони їх будинку. Вказана огорожа була зведена в межах, які визначені вищевказаним державним актом на право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення. Згідно ч. 1 ст. 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Позивачем не надано підтвердження того, що відповідач розпочала будівництво паркану зі сторони їх будинку з порушенням технічних вимог. Згідно до ст. 16 ч. 1 Цивільного кодексу України кожна особа право звернутися до суду7 за захисту свого особистого немайного або майнового права та інтересу. Відповідно ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на наведене у суду відсутні будь-які правові підстави зобов»язати відповідача облаштувати огорожу земельної ділянки, оскільки це право, а не обовязок відповідача. В судовому засіданні позивачами не доведено факту порушення відповідачем їх прав. Також не доведено, що зведення огорожі відповідачем [PERSON] будь-яким чином вплинуло на порушення позивачами їх прав користуванням земельною ділянкою та є перешкодою у користуванні їх власністю. Отже, судом встановлено, що на момент звернення до суду відповідач не встановила паркану на межі з земельною ділянкою, що належить позивачам, відсутня бетонна основа під таке будівництво. А припущення позивачів не можуть бути предметом даного спору. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed