Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати незаконною вимогу №486/06 від 26 травня 2010 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вказаною вимогою відповідач поставив їй у провину порушення ДБН В.2.5-20-2001 та запропонував виготовити технічну документацію, погодивши її у встановленому законом порядку, про перенесення газової колонки на кухню. Вказану вимогу вважає незаконною, оскільки газова колонка у її квартирі розташована згідно дозволу газового господарства м. Дрогобич, ні ремонту, ні перепланіровки, ні втручання у даний газовий прилад вона не проводила, а тому вважає, що відповідач не вправі спонукати її до дій, що не є потрібними. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав позовні вимоги і доповнив, що [PERSON] проживає у квартирі №6 в будинку №23, що на м-ні [PERSON] в м. Дрогобичі. Газова колонка в квартирі позивачки була встановлена у ванній кімнаті згідно дозволу газового господарства м. Дрогобич. Вважає, що лист відповідача від 26.05.2010 року не є відповіддю на звернення позивачки, оспорювана вимога не є рекомендаційною. Крім цього, відповідач не вправі був зобовязувати позивачку переносити газову колонку на кухню, оскільки Актом №5-2-74 від 12.08.2010 року, складеним ТУ Держгірпромнагляду по Львівській області, встановлення газової колонки у ванній кімнаті не визнано порушенням, а лише запропоновано провести деякі роботи. Разом з тим, сам позивач своїм актом від 22.12.2010 року на періодичну перевірку і прочистку димових і вентиляційних каналів підтверджує, що всі канали в будинку №23, що на м-ні [PERSON] в м. Дрогобичі, відповідають технічним умовам і придатні для відводу продуктів згоряння від побутових газових приладів (печей). Просить позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] позову не визнала і суду пояснила, що в лютому 2010 року позивачка звернулась до відповідача з заявою №57 від 09.02.2010 року, в якій просила перевірити її квартиру, оскільки виявила там задимлення продуктами згоряння. Позаяк відповідь на заяву позивачки не було надано вчасно, позивачка зверталась до суду з позовом, який було задоволено та зобовязано підприємство надати таку відповідь. 26.05.2010 року на заяву [PERSON] за №57 від 09.02.2010 року була надана відповідь, яку позивач оскаржує. Вказана відповідь була надана в процесі виконання зазначеного рішення суду на підставі Закону України "Про звернення громадян" та у відповідності до діючих ДБН В.2.5-20-2001, пунктом 6.2. яких заборонено встановлення газових приладів у санітарних вузлах. Відповідь містить рекомендаційний, а не зобовязальний характер щодо виготовлення техдокументації для перенесення газової колонки на кухню, а тому просить в позові відмовити. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи,суд вважає, що позов є безпідставним та задоволенню не підлягає, виходячи з наступних міркувань. Як встановлено в судовому засіданні і сторонами не оспорюється, а тому доказуванню не підлягає, [PERSON] проживає в квартирі №6 в будинку №23, що на м-ні [PERSON] в м. Дрогобичі і у її ванній кімнаті встановлено газову колонку. Балансоутримувачем зазначеного будинку є Комунальне підприємство "Будинкова управа №3". В своїй позовній заяві позивачка та у поясненнях в судовому засіданні її представник посилались на те, що дозвіл на встановлення газової колонки саме у ванній кімнаті їм надавала ФДУЕГГ, однак такого дозволу суду не надали, представивши суду лише копію плану квартири позивачки, погодженого головним інженером ФДУЕГГ Волковим, на встановлення газового лічильника в її квартирі. Як встановлено в судовому засіданні, 09.02.2010 року [PERSON] зверталась до відповідача з заявою (вх. №57 від 09.02.2010 року), на яку відповіді не отримала, а тому зверталась з цього приводу до Дрогобицького міськрайонного суду з відповідним позовом, який було задоволено і зобовязано відповідача таку відповідь надати. Жодних доказів про таку заяву позивачки чи рішення суду (крім копії 1-го арк. листа Дрогобицького МРУЮ Львівської області від 22.10.2010 року за №К-10/1-09/828), сторонами не надано, хоча судом розяснювалось таке їхнє право, однак, як пояснив представник позивачки, вказані документи, на його думку, не стосуються даної справи. Статтею 15 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Як вбачаться з листа №484/06 від 26.05.2010 року КП "Будинкова управа №3", останнє на заяву [PERSON] вх. №57 від 09.02.2010 року повідомило, що в існуючих будинках допускається передбачити приєднання до одного димоходу не більше двох водонагрівачів або опалювальних печей, розміщених на одному або різних поверхах будинку, за умови вводу продуктів згорання в димохід на різних рівня не ближче 0,5 м. один від одного або на одному рівні з влаштуванням у димоході розсічки не менше 0,5 м. У випадку позивачки димовентиляційний блок, до якого підключено газові прилади її квартири, складається з трьох каналів, двох димових і одного вентиляційного. Крім цього, у ванній кімнаті знаходиться газова колонка, згідно ДБН В.2.5-20-2001 заборонено встановлення газових приладів у санітарних вузлах, а тому позивачці запропоновано виготовити технічну документацію, погодити її у встановленому порядку про перенесення даного газового приладу ВПГ-18 на кухню. Що стосується посилання позивачки та її представника не незаконність такої відповіді з огляду на Акт №5-2-74 від 12.08.2010 року, складений ТУ Держгірпромнагляду по Львівській області та Акт від 22.12.2010 року на періодичну перевірку і прочистку димових і вентиляційних каналів, суд вважає, таке безпідставним, оскільки Акт ТУ Держгірпромнагляду ніким не підписаний, а тому не є допустимом доказом по спарві з огляду на ст.. 59 ЦПК України. Разом з тим, згідно п. 6.2. діючих ДБН В.2.5-20-2001, заборонено встановлення газових приладів у санітарних вузлах, про що поінформовано позивачку оспорюваним документом. При таких обставинах суд приходить до переконання, що оскаржувана позивачкою, на її думку, вимога є відповіддю на її заяву, а не документом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. У ньому вказується на варіант поведінки, бажаний для позивачки з метою недопущення нещасних випадків з аналогічних підстав (встановлення газових приладів у заборонених місцях), надаючи можливість діяти певним чином та вказуючи на бажаність рекомендованої моделі поведінки. З огляду на зазначене, суд вважає, що вказаний документ має інформаційно-рекомендаційний характер, не встановлює та не змінює норм права, не породжує для позивача правових наслідків та не є обовязковим для виконання. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Таким чином, предявлення позову про визнання незаконною вимоги, яка є відповіддю на заяву позивачки та носить інформаційно-рекомендаційний характер, не передбачено діючим законодавством в якості способу захисту прав. Доводи позивача щодо незаконності дій відповідача можуть бути запереченням у разі предявлення до неї позову про зобов'язання до вчинення дій щодо виготовлення технічної документації про перенесення газового приладу ВПГ-18 на кухню, однак таких позовних вимог до неї ніхто не заявляв. При таких обставинах суд вважає, що в позові слід відмовити.

Outcome: dismissed