Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-05 00:00:00

У вересні 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] (після укладення шлюбу - [PERSON]), [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на земельну ділянку в якій вказувала, що в 2002 році її мати [PERSON] придбала у [PERSON], [PERSON] житловий будинок № 105, розташований по вул. Косіора в м. Вознесенську Миколаївської області, який до цього був придбаний останніми у [PERSON] Вказаний будинок знаходиться на земельній ділянці, площею 0,0596 га., призначеній для його обслуговування. Право власності на землю зареєстроване за попереднім власником будинку [PERSON] Крім цього відповідачі, які в силу ст. 30 ЗК України при набутті у власність житла набули й відповідну земельну ділянку, на якій воно розміщено та яка необхідна для його обслуговування, перед укладенням з [PERSON] договору купівлі-продажу будинку вирішили також розпорядитися й спірною земельною ділянкою. А оскільки [PERSON] мала намір в подальшому розпорядитися будинком на користь позивачки та враховуючи неможливість нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки по причині її реєстрації за [PERSON], вказаний договір 26 січня 2002 року був укладений між сторонами в простій письмовій формі. В підтвердження укладення договору [PERSON] додатково передали [PERSON] правовстановлюючий документ на земельну ділянку та зобовязалися в подальшому посвідчити договір нотаріально. Проте взяті на себе зобовязання не виконали. 04 травня 2008 року [PERSON] померла. Позивачка, як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину щодо житлового будинку №105 по вулиці Косіора в м. Вознесенську Миколаївської області. Вважаючи, що всі істотні умови договору купівлі-продажу земельної ділянки були виконані, а саме продавці передали покупцю майно, а покупець прийняла його та сплатила за нього обумовлену сторонами грошову суму, враховуючи неможливість нотаріального посвідчення нікчемного договору та ухилення відповідачів від здійснення цієї дії, а тому [PERSON] просила визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати її власником земельної ділянки, площею 0,0596 га., розташованої по вул. Косіора, 105 в м. Вознесенську Миколаївської області. Ухвалою суду від 03 листопада 2010 року до участі в справі в якості відповідачки залучено [PERSON] В судовому засіданні, що проводилося без участі позивачки, її представник [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, направивши на адресу суду спільну письмову заяву про розгляд справи без їхньої участі та повне визнання позову. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, причину неявки суду не повідомила. Оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін, а тому суд вважав можливим розглянути справу без участі відповідачів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, оглянувши матеріали цивільної справи №2-1260/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, суд прийшов до наступного. Зокрема, судом встановлено, що в 2002 році мати позивачки [PERSON] придбала у [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON]), [PERSON] житловий будинок № 105, розташований по вул. Косіора в м. Вознесенську Миколаївської області, який до цього був придбаний останніми у [PERSON] Вказаний будинок знаходиться на земельній ділянці, площею 0,0596 га., призначеній для його обслуговування. Право власності на землю зареєстроване за попереднім власником будинку [PERSON] Крім цього відповідачі, які в силу ст. 30 ЗК України при набутті у власність житла набули й відповідну земельну ділянку, на якій воно розміщено та яка необхідна для його обслуговування, перед укладенням з [PERSON] договору купівлі-продажу будинку вирішили також розпорядитися й спірною земельною ділянкою шляхом укладення відповідно до чинної на той час редакції ст. 120 ЗК України окремого письмового договору. А оскільки [PERSON] мала намір в подальшому розпорядитися будинком на користь позивачки та враховуючи неможливість нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки по причині її реєстрації за [PERSON], вказаний договір 26 січня 2002 року був укладений між сторонами в простій письмовій формі. В підтвердження укладення договору [PERSON] додатково передали [PERSON] правовстановлюючий документ на земельну ділянку та зобовязалися в подальшому посвідчити договір нотаріально. Проте взяті на себе зобовязання не виконали. 04 травня 2008 року [PERSON] померла. Позивачка, як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину щодо житлового будинку №105 по вулиці Косіора в м. Вознесенську Миколаївської області. Відповідно до ст. 224 ЦК України 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Таким чином істотними умовами такого договору є предмет та ціна. Як вбачається з договору купівлі-продажу земельної ділянки, при його укладенні сторони узгодили всі його істотні умови і виконали свої зобовязання, але не здійснили нотаріального посвідчення цього договору, як того вимагає ст. 132 ЗК України. З положень ч. 1 ст. 47 ЦК України 1963 року вбачається те, що угода, укладена з порушенням вимог про її обовязкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною. Проте, згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Судом встановлено, що сторони договору узгодили та виконали свої зобовязання в повному обсязі. Позивачка на час розгляду справи є одночасно й власником житлового будинку для обслуговування якого передавалася ділянка, однак в позасудовому порядку не має можливості захистити своє право. Дії, повязані з розпорядженням сторонами спірною земельною ділянкою не обмежуються законом, таке розпорядження не призвело до зміни її цільового призначення. В той же час спірна ділянка не містить обтяжень, не обмежена сервітутами. Як вбачається з матеріалів справи та матеріалів цивільної справи №2-1260/10 відповідачі не бажають нотаріально посвідчувати договір купівлі-продажу земельної ділянки, вважаючи її такою, що правомірно набута [PERSON] та не заявили жодних прав щодо спірної ділянки. Оскільки про своє порушене право (ухилення відповідачів від належного посвідчення договору) позивачка дізналася в 2010 році, а тому строк на звернення до суду на час подання позову не сплив. Виходячи з цих обставин позов підлягає задоволенню, а цивільне право позивачки - захисту шляхом визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання її власником спірного майна.

Outcome: approved