Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-03 00:00:00

18 травня 2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою з вимогою визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: Київська область, м. Славутич, Тбіліський квартал, буд. З, кв. 24. Позивач посилалася на те, що 27 липня 2002 року зареєструвала шлюб з [PERSON], який вселився як член сім'ї в квартиру за адресою: м. Славутич, Тбіліський квартал, буд. З, кв. 24, яка належала її матері [PERSON], а 3 вересня 2002 року він був у ній зареєстрований постійно. 13 жовтня 2004 року мати [PERSON] подарувала їй зазначену квартиру згідно договору дарування, що зареєстровано і електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно. 5вересня 2009 року шлюб з відповідачем було розірвано, подружні стосунки були припинені. З січня 2010 року відповідач у квартирі не проживає, забрав свої речі та перейшов проживати до іншого житлового приміщення, створив нову сім'ю. Однак продовжує бути зареєстрованим у квартирі, внаслідок чого на нього нараховуються комунальні платежі, які він не оплачує і не несе інших витрат по експлуатації та утримання житла. У зв'язку з цим позивач вважає, що відповідач на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України втратив право користування спірною квартирою. У судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити, пославшись на зазначені у позовній заяві обставини. Відповідач у судовому засіданні позов визнав і підтвердив зазначені у позовній заяві обставини. Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як встановлено судом, [PERSON] і [PERSON] перебували у шлюбі, розірвання якого зареєстровано 5 вересня 2009 року згідно актового запису № 99, зробленого у відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, що підтверджено наданою копією свідоцтва про розірвання шлюбу. Згідно довідки ф. З від 20 квітня 2011 року у квартирі за адресою: м. Славутич, Тбіліський квартал, буд. З, кв. 24, проживають і зареєстровані з відміткою у паспорті: [PERSON], - наймач, з 03.09.2002 p., постійно; [PERSON], - мати, з 15.02.2011 p., постійно; [PERSON], - колишній чоловік, з 03.09.2002 p., постійно; [PERSON], - син. з 12.08.2005 p., постійно. Згідно договору дарування від 13 жовтня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори, реєстр. № 4700, [PERSON] (Дарувальник) передала безоплатно [PERSON] (Обдаровувана) квартиру під номером 24 в будинку номер 3 Тбіліського кварталу м. Славутича. Право власності зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 28 грудня 2004 року. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.12.2004 р. квартира за адресою: м. Славутич, Тбіліський квартал, буд. З, кв. 24, належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору дарування № 4700 від 13.10.2004 р.. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. За правилом ч. 2 цієї статті член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За встановлених обставин справи визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує прав інших осіб, у зв'язку з чим позов необхідно задовольнити відповідно до правила ч. 4 ст. 174 ЦК України.

Outcome: approved