Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-29 00:00:00

На підставі договору дарування від 29.10.2003р. [PERSON] належить 23/50 частин , а [PERSON] належить 27/50 частин будинковолодіння по вул. Семенівська, 18 в м. Золотоноша Черкаської області, яке розташоване на земельній ділянці площею 1072 кв.м, яка належить Золотоніській міській раді. Оскільки між сторонами виникає конфлікт щодо порядку землекористування, позивач звернувся до суду з позовом про встановлення порядку користування даною земельною ділянкою. В судовому засіданні позивач ствердив свої позовні вимоги і пояснив, що у 2006р. за взаємною згодою з [PERSON] Золотоніською міською радою рішенням за № 7-11 від 14.09.06р. було встановлено порядок користування вказаною земельною ділянкою в рівних частках 50% до 50% відповідно кожній стороні. Відділом земельних ресурсів міської ради було погоджено межові знаки і виготовлено схему землекористування, а рішенням міської ради було надано згоду на передачу [PERSON] у власність 536 кв.м землі. Проте [PERSON] потім не погодилася із запропонованим варіантом розподілу і Державний акт на землю йому виданий не був. Тому позивач просить суд встановити порядок землекористування у рівних долях, як це було визначено рішенням міської ради та вирішити питання розподілу судових витрат на його користь. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнала і пояснила, що вона згідна на встановлення порядку землекористування лише відповідно до пропорційності часток у власності будинковолодіння. З іншим порядком вона категорично не згідна і порядок землекористування, встановлений міською радою вона не визнає. З відповідними вимогами вона звернулася до суду у зустрічній позовній заяві. Щодо вимог про визнання рішення Золотоніської міської ради від 14.09.06р. № 7-11 незаконним, то вона в судовому засіданні просить залишити вказану вимогу без розгляду, оскільки згідна з доводами сторони позивача про те, що вказана вимога повинна розглядатися в іншому судочинстві. В судове засідання представник третьої особи - Золотоніської міської ради не прибув, але третя особа звернулася до суду із заявою про вирішення справи у відсутності її представника. Суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності представника третьої особи. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши представлені ними доводи та матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні рішенням Золотоніської міської ради за № 7-11/v від 14.09.06р. проведено розподіл присадибної земельної ділянки по вул.. Семенівській, 18 в м. Золотоноша між [PERSON] та [PERSON] за їх спільною згодою, в результаті якого обом сторонам було виділено у користування по 536 кв.м земельної ділянки. Таким чином порядок землекористування був визначений за спільною згодою сторін. Відповідно до вимог ст.. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу землекористування між громадянами та юридичними особами. Тому посилання відповідача на вимоги цієї статті є, на думку суду, недоречними, оскільки органом місцевого самоврядування визначено долі співвласників у землекористуванні і це рішення органу місцевого самоврядування відповідачкою [PERSON] не оспорювалося, а тому воно є чинним. Тобто на даний час власником землі - Золотоніською міською радою визначено долі обох сторін у спільному землекористуванні і суд не може встановлювати інший порядок землекористування, оскільки він ніким не був оспорений. Тому посилання відповідача на вимоги ст. . 120 ч.4 ЗК суд також визнає недоречними, оскільки дана стаття не може бути застосована у даному спорі, т.я. долі сторін вже визначені і ще й за їх спільною згодою. При розгляді спору суд приймає до уваги висновок судової будівельно- технічної експертизи за № 477/478-БТ від 28.11.2009р. та уточнення від 11.20.2010р. до вказаного висновку, згідно з яким визначено схему порядку землекористування між сторонами (додаток 1 уточнення). Відповідно до п.21. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Як витікає з матеріалів справи, і сторони цього не оспорюють, частка, яка належить [PERSON], дісталася йому внаслідок договору дарування від 29.10.2003р. (витяг з реєстру права власності на нерухоме майно). Оскільки сторони у свій час встановили в добровільному порядку за їх спільною згодою порядок спільного землекористування і він був затверджений рішенням органу місцевого самоврядування, і це рішення сторонами не оспорене і набрало чинності, суд враховує саме цей порядок при вирішення даного спору. Що стосується заявлених зустрічних позовних вимог [PERSON], то, на думку суду, вони задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed