Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-05 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON] з позовом до Корецької міської ради, Редакції газети „Вісті Кореччини", третьої особи на стороні відповідачів [PERSON]. При цьому вказує, що 21.03.2009 року в газеті „Вісті Кореччини", №23-24 на 6-ій сторінці, міським головою м.Корець [PERSON] було опубліковано статтю під заголовком „І ллються крокодилячі сльози". Інформація, що міститься в цій статті і стосується його, не відповідає дійсності, ображає його честь і гідність як людини і ділову репутацію як посадової особи - директора ТзОВ „Пролісок". Вона спрямована на те, щоб скомпроментувати його в очах великої кількості читачів зазначеної газети. Те, що авторство цієї статті належить безпосередньо міському голові [PERSON], підтверджується приміткою редакції газети в кінці статті такого змісту : „За достовірність фактів, викладених в публікації, відповідальність несе автор. Подаємо в оригіналі". Приводом для опублікування [PERSON] цієї статті була постанова Львівського апеляційного суду від 02.09.2008 року у справі за його апеляційною скаргою на постанову Корецького районного суду від 04.10.2007 року в адміністративній справі №2-а-23/07 за моїм позовом до Корецької міської ради про скасування рішення цієї ради №381 від 27.03.2007 року „Про впорядкування вуличної торгівлі". Своєю постановою Львівський апеляційний адміністративний суд скасував як незаконну постанову Корецького районного суду від 04.10.2007 року і ухвалив нову постанову, якою задовольнив його позов в частині визначення недійсним рішення Корецької міської ради №381 від 27.03.2007 року „Про впорядкування вуличної торгівлі" і зобов"язав міську раду у районній газеті „Вісті Кореччини" опоблікувати резолютивну частину постанови апеляційного суду. Однак міський голова [PERSON], замість того щоб добросовісно виконати постанову апеляційного суду і опоблікувати лише її резолютивну частину, вдався до обливання брудом як суду, що ухвалив цю постанову, так і його, як позивача у вказаній справі. І хоча його прізвище в зазначеній газетній публікації позначено лише початковою літерою „Т", читачам газети, які в основному є жителями м.Корця і Корецького району, зрозуміло, що мова ведеться лише про нього, і не про когось іншого. Тим більше, що в статті наведено ряд ознак, що ідентифікують його особу, а саме: такі твердження [PERSON] як: „апеляційну скаргу [PERSON]", поєднані в цьому контексті з іншими ідентифікуючими словами „для позивача ", „ позов Т.", тощо, конкретно вказують на його особу ; посада особи - „прийшов директор Т, директор ТзОВ „Пролісок", профіль та специфіка діяльності підприємства, в якій працює особа: „Т. дав вказівку не пускати мене на ринок", дій осіб, що керують ринком"; конкретна сфера взаємодій особи: „робітнику ринку, що пропускає в ринок, сказав, що звільнить за те, що дозволив мені в "їхати", некоректну поведінку та дії директора ТзОВ „Пролісок", нахабною поведінкою та діями директора", „ці гривні капають в кишеню Т." та ряд інших подібних висловлювань не викликають жодних сумнівів, що мова йде про директора ринку - ТзОВ „Пролісок" [PERSON], тобто про нього. В газетній публікації є наступні неправдиві, компроментуючі його висловлювання, частина з яких здійснена з посиланням на заяви і листи громадян, позначених літерами Р.,Ю.,Т., а інша частина - здійснена безпосередньо [PERSON] Так, в 3-му абзаці статті, з посиланням на заяву підприємця Р., [PERSON] зазначено наступне: „ 15 грудня 2007 р. Т. дав вказівку не пускати мене на ринок. Робітнику ринку, що пропускає в ринок, сказав, що звільнить за те, що дозволив мені в "їхати". Ця публікація не відповідає дійсності, є наклепницькою, ображає його честь і гідність і ділову репутацію. В 6-му абзаці посилаючись на лист підприємця Ю., [PERSON] зазначає: „23 серпня 6.00 ранку... прийшов директор Т. і без причин став копати палатку ногами і вдарив мою дочку Ю. ... Так ударив по голові (зробив синяк), що та впала на торгівельну палатку і проколола ногу на залізний штир. Далі ображав та погрожував і сказав, якщо ми напишемо заяву, то більше не будемо торгувати в м.Корці". Ці відомості також є неправдивими, наклепницькими, принижують його честь і гідність, ділову репутацію. Вони спрямовані на те, щоб безпідставно звинувачувати його у вчиненні такого злочину як перевищення службових повноважень і заподіяння тілесних ушкоджень. В 7-8-му абзацах, з посиланням на лист підприємця Ю., [PERSON] повідомлено таке: „ТзОВ „Пролісок" зобов"язався надати торгівельну площу для здійснення торгівлі 2005року. На даний час без всяких підстав і пояснень лишає можливостей здійснювати торгівлю, забираючи торгову площу від мене на користь іншої особи. ...Підтвердити неконкретну поведінку та дії директора ТзОВ „Пролісок" можуть підприємці, стоящі поряд, які обурені нахабною поведінкою та діями директора". Ця інформація, як і попередні, теж не відповідає дійсності, є наклепницькою, ображає його честь, гідність і ділову репутацію. Крім цього, просить суд звернути увагу на наступне. [PERSON], компроментуючи його в газетній публікації з посиланням на звернення громадян Р., Ю., і Т, як керівник органу місцевого самоврядування не перевіряв цих звернень, не переконався в їх достовірності і об"єктивності. За таких обставин він не вправі був публікувати ці звернення, що містять компрометуючі відомості, достовірність яких не перевірена. Крім зазначених неправдивих відомостей, [PERSON] опублікував у газетній статті наступні власні наклепницькі висловлювання. Зокрема, в абзаці 5-му, знизу, надруковано таке: „... Для позивача болить одне, що ці гроші не попадають в особисту кишеню, а це вже „порушення законодавства". А те, що збираються нещасні гривні з жінок, які торгують продукцією вирощеною на присадибних ділянках ...і ці гривні попадають в кишеню Т. - це нормально ". Надрукований фрагмент є безпідставним звинуваченням його у вчиненні злочину - привласнені грошових коштів громадян шляхом зловживання посадовим становищем. В попередньому абзаці [PERSON] зазначає: „Іпише в суд заяви і ллє „крокодилячі сльози" громадянин Т, як його ображають, як знущається над ним міська рада... ". Це висловлювання, як і заголовок газетної статті „І ллються крокодилячі сльози", надруковано з використанням таких літературних прийомів як метафора і порівняння, щоб навіть у такий завуальовий спосіб принизити його часть і гідність. В останньому абзаці статті [PERSON] в категоричній формі звинувачує його у вчиненні злочину, не маючи для цього будь-яких законних підстав, заявляючи таке: „Дії осіб, що керують ринком (ринком керує лише він один - [PERSON]М.) по стягуванню грошей з людей, які торгують на території прилеглій до ринку, мають ознаки злочину, як і грубе їх відношення до цих людей". Тим самим [PERSON] грубо порушує ст.62 Конституції України, де зазначено: особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду". Внаслідок опублікування міським головою [PERSON] в газеті „Вісті Кореччини" зазначеної статті упередженого, неправдивого і компрометуючого змісту принижено його честь, гідність і ділову репутацію, чим заподіяно йому моральну шкоду. Зокрема, він зазнав глибоких і тривалих душевних страждань, що призвело до стану морального пригнічення і дискомфорту, нервового напруженя, в погіршенні стану здоров"я, підриві його авторитету як гомадянина і як керівника підприємства серед значної частини жителів міста і району, друзів і знайомих, втраті нормальних житєвих зв"язків, необхідності затрати додаткових тривалих зусиль для організації свого особливого життя. Через винні дії [PERSON] він хвилюється за свою честь і авторитет та змушений тривалий час виправдовуватись, постійно давати пояснення друзям, сусідам, знайомим про те, що викладені в газетній статті відомості є неправдивими. Від публікації цієї ганебної статті морально страждав не лише він а й члени його сім'ї - дружина [PERSON] і дочка -[PERSON] 3. М., які переживали й продовжують переживати за приниження його честі, гідності і ділової репутації. Розмір заподіяної моральної шкоди він визначає у 50 000 (п"ятдесят тисяч) грн. Вважає, що, розмір відшкодування моральної шкоди є реальним, він відповідає вимогам розумності і справедливості, передбаченим ч.З ст.23 ЦК України. Цей розмір визначено з врахуванням того, що душевні страждання були глибокими і тривалими, а завідомо неправдива, негативна інформація була здійснена із злим умислом, наклепницьким образливим способом, поширена не у вузькому колі осіб, а через засіб масової інформації - газету, яка розповсюджується на території м.Корець і Корецького району та за їх межами масовим тиражем, в даному випадку у кількості 1355 екземплярів. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що дійсно статтю яку опублікував міський Голова [PERSON] в газеті "Вісті Кореччини" №23-24 від 21.03.2009 року "І ллються крокодилячі сльози" дійсно стосується його. Наведена в статті інформація не відповідає дійсності, ображає його честь і гідність як людини і ділову репутацію як посадової особи - директора ТзОВ "Пролісок". Внаслідок надрукованої статті йому завдано моральна шкода, яку просить задовільнити в повному обсязі. Вважає, що його вимоги доведені наведеними даними вказаної вище статті та поясненнями свідків, які спростовують неправдиву інформацію в статті. Просить повністю задовільнити його вимоги. Представник Корецької міської ради [PERSON] позовні вимоги позивача не визнала. Суду пояснила, що дійсно до міської ради надходили заяви від громадян на некоректну поведінку та інші неправомірні дії на їх погляд директора ринку, а саме позивача по справі. Зокрема, зверталися громадяни [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Дану інформацію із заяв громадян міський голова використав у своїй статті, яку позивач вважає образливою. Тому заперечує, що [PERSON] як міський голова цією статтею поширив недостовірну інформацію. Він (голова) дав лише оцінку заявам за якими звернулися громадяни до міської ради (фактам, що відбулися в минулому). Вважає, що наведена інформація у газетній статті жодним чином не порушує особисті немайнові права позивача. Відповідно [PERSON] не наведено доказів які підтверджують настання моральної шкоди, яка настала саме в результаті опублікування даної статті. Позивач може скористатись правом на відповідь, а також на власне тлумачення права у тому ж засобі масової інформації з метою обгрунтування безпідставності поширених суджень, подавши їм іншу оцінку. Тому просить у позовних вимогах відмовити повністю. В судовому засіданні головний редактор газети "Вісті Кореччини" вимоги позивача до газети не визнав. Суду пояснив, що "Вісті Кореччини" є районною газетою. Дійсно міський голова подав до редакції статтю названу позивачем. Як зазначено безпосередньо щодо цієї статті, від редакції, "за достовірність фактів, викладених в публікації, відповідальність несе автор. Подаємо в оригіналі". Газетою буде спростована інформація, наведена в статті за зверненням сторін або рішенням суду. [PERSON] як третя особа на стороні відповідачів по справі позовні вимоги не визнав. Погодився із позицією представника Корецької міської ради. Написання вказаної статті в районну газету його спонукала постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 вересня 2008 року та звернення громадян до нього як міського голови з приводу дій керівництва Корецького ринку . У газетній статті він посилався лише на факти подій викладених у заявах громадян. Та у статті виклав своє бачення того що відбувається на ринку . Зокрема ставлення директора ринку до людей які займаються торгівлею на ринку та поза його межами. Вважає, що його стаття не є такою, що зачіпає честі , гідності та ділової репутації позивача. Позивач не навів докази що підтверджують причинения моральної шкоди. Просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Заслухавши сторін в судовому засіданні, свідків, оцінивши наявні у справі письмові докази, суд вважає що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Судом встановлено, що Корецьким міським головою як автором було подано публікацію до районної газети "Вісті Кореччини" "І ллються крокодилячі сльози "яка була опублікована 21 березня 2009 року. У вказаній статті автор ([PERSON]В.) виклав резолютивну частину постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 вересня 2008 року, якою було зобов"язано Корецьку міську раду Рівненської області у районній газеті "Вісті Кореччини" у місячний строк опублікувати резолютивну частину даної постанови суду. Крім наведеної інформації ,автор послався на заяви підприємців які зверталися до нього як до міського голови з приводу не доброго ставлення до них директора ринку (як зазначив автор) "Т". Також [PERSON] висловив свої думки , дав критичні оцінки певних фактів і недоліків в роботі ринку та його директора "Т". З приводу вказаної публікації , 26.10.2010 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, про захист честі, гідності як людини та ділової репутації посадової особи (директора ринку). Просить суд визнати ряд відомостей в наведеній статті які не відповідають дійсності , є образливими та ганьблять честь та гідність , що завдало позивачу моральну шкоду. Суд не погоджується із покликаннями позивача. В судовому засіданні свідки [PERSON],[PERSON] суду ствердили, що вони дійсно звертались до міського голови із заявами з приводу конфліктних ситуацій із директором ринку який є позивачем по справі. [PERSON] у такий спосіб (шляхом публікації) має право визначене Законами України на оціночні судження , думки, переконання, давати критичні оцінки певних фактів. Відповідно до ст.34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Виходячи із характеру публікації, судом з"ясовано що викладена в публікації інформація є оціночними судженнями а не фактичним твердженням. Відповідно до абзацу .1,2,5 п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2008 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи та ділової репутації фізичної та юридичної особи , " вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною , суди повинні визначати характер такої інформації та з"ясовувати, чи є вона фактичним твердженням , чи оціночним судженням. Відповідно до ч.2 ст.471 ЗУ "Про інформацію оціночними судженнями , за винятком образи чи наклепу , є висловлювання які не містять фактичних даних , зокрема критика ,оцінка дій , а також висловлювання , що неможуть бути витлумачені як такі , що містять фактичні дані , з огляду на характер використання мовних засобів , зокрема гіпербол, алегорій , сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо суб"єктивну думку висловлено в брутальній , принизливій чи не пристойній формі , що принижує гідність, честь чи ділову репутацію , на відповідача може бути покладено обов"язок відшкодувати моральну шкоду." Відповідно до абзацу 4 п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995р. №4 в редакції постанови від 25 травня 2001р.№5 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, "критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, критичні рецензії творів не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди .Однак якщо при цьому допускаються образа чи порушення інших захищених законом прав особи (розголошення без її згоди конфідеційної інформації, втручання в приватне життя тощо), то це може тягти за собою відшкодування моральної шкоди. Отже, виходячи із характеру публікації під заголовком "І ллються крокодилячі сльози", суб"єктивна думка автора не висловлена в брутальній , принизливій чи не пристойній формі , яка принижує гідність честь чи ділову репутацію позивача , за яку може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. Суд вважає, що пояснення свідків в судовому засіданні -[PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON] на які покликається позивач не можуть бути оцінені судом як доказ, їх свідчення не доводять факту , що в наслідок наведеної вище газетної публікації порушені особисті немайнові права позивача .Також позивачем не надано інших доказів які підтерджують розмір заявленого відшкодування моральної шкоди. Оскільки позивач вважає, що цією публікацією принижено його честь , гідність та ділову репутацію він може скористатися наданими йому правами визначених ч.І ст.277 ЦК України. Згідно якої, фізична особа , особисті немайнові права якої порушено в наслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації , має право на відповідь , а також на спростування цієї інформації. Позивач в судовому засіданні не довів ті обставини на які він посилався як на підставу своїх вимог. Понесені позивачем судові витрати при подачі позову до суду які складаються із судового збору в сумі 250 грн. та інформаційно-технічного забезпечення в сумі 75 грн. підлягають віднесенню за рахунок позивача. На підставі ст..34 Конституції України, ЗУ «Про інформацію», постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2008 року «Про судову практику у справах захист гідності та честі фізичної особи , а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», постанови Пленуму Верховного Суду №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами від 25.0205.2001 року №5, ст..277 ЦК України,

Outcome: dismissed