Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-26 00:00:00

14.04.2011 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказала, що 02 грудня 1989 року Вознесенським міськвідділом РАЦС Миколаївської області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, актовий запис №463. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину доньку Ірину [INFO], яка проживає з позивачкою. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведеться. Причиною розпаду сімї є те, що сторони виявилися різними людьми зі своєрідними характерами, через що між ними постійно виникали сварки та непорозуміння, відсутні почуття поваги та любові, відсутні нормальні відносини. В звязку з цим позивач просив суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 травня 2011 року сторонам був призначений строк для примирення один місяць. 16 травня 2011 року від позивача [PERSON] надійшла заява, в якій вона просить скоротити строк наданий судом для примирення, на розірванні шлюбу наполягає. 16 травня 2011 року ухвалою Вознесенського міськрайонного суду провадження по справі було відновлено та справа була призначена на 27 травня 2011 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, зазначаючи при цьому що їх шлюб розпався остаточно та примирення між ними неможливо. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на необхідність збереження сімї. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши інші докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких причин. Відповідно до ст.. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби взаємодопомоги, що передбачено ст..55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст..56 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що 02 грудня 1989 року Вознесенським міськвідділом РАЦС Миколаївської області було зареєстровано шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], актовий запис №463. (свідоцтво про укладення шлюбу серії ІІ-ФП № 295852, видане 02 грудня 1989 року Вознесенським міськвідділом РАГСУ Миколаївської області). Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину доньку Ірину [INFO], яка проживає з позивачкою ( свідоцтво про народження серії І-ФП № 286507, видане відділом РАЦС Вознесенського міськвиконкому Миколаївської області 17 квітня 1997 року). Сторони проживають окремо з квітня 2011 року, спільне господарство не ведуть, позивач разом з дочкою проживає у м. Одеса, наполягає на розірванні шлюбу, за час наданий для примирення, останнє не відбулося. За такого, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим, оскільки суд прийняв міри по його збереженню, які не привели до позитивного результату, а категоричне заперечення відповідача не може бути прийнято до уваги оскільки не відповідає положенням ст..ст.24,55,56 СК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved