Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-05 00:00:00

В жовтня 2009 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на автомобіль та повернення його з чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що він придбав автомобіль [PERSON] у [PERSON], для купівлі автомобілю взяв кредит. Була видана генеральна довіреність на нього та його сина. За автомобіль він повністю розрахувався., для повернення кредиту вони з сином працювали у таксі, але згодом [PERSON] відмовився від його послуг, і працював на автомобілі син. Потім син без його згоди продав автомобіль [PERSON]. Оскільки за автомобіль розрахувався він, то син повинен був автомобіль. Правочин сина порушив публічний порядок, він незаконно заволодів майном і не мав права відчужувати його, тому і [PERSON] придбав автомобіль без достатньої правової підстави. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та пояснив, що для купівлі автомобілю був взятий кредит, але автомобіль оформлений по генеральній довіреності. За кредит розраховувався позивач, для чого був змушений продавати житло. Правочином по продажу автомобілю були порушені конституційні права позивача, тому правочин є нікчемним. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що автомобіль був придбаний у кредит, кредит оформлений на батька. З [PERSON] договір купівлі-продажу не укладався. Але спочатку за кредит розраховувався не батько, а він, і тільки після конфлікту він перестав платити за кредит. Йому потрібні були кошти, тому він продав [PERSON] та купив Ланос з доплатою. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що він купив у [PERSON] автомобіль [PERSON] з доплатою, та продав йому свій автомобіль. Про конфлікти батька та сина нічого не знав, тому вважає, що не повинен повертати автомобіль. Судом досліджені докази, надані сторонами. Суд приходить до наступного: 01 липня 2008 року [PERSON] надав довіреність [PERSON] та [PERSON] на право [PERSON] ВІД ОДНОГО розпоряджатися автомобілем [PERSON] 2006 року випуску строком натри роки.(а.с.21). 27.08.2009 року [PERSON] видав розписку, що 22.06.2008 року 11500 доларів США він одержав за автомобіль [PERSON], який він продав [PERSON] 11 лютого 2009 року була складена біржова угода купівлі-продажу транспортного засобу спірного автомобілю [PERSON] 2006 року випуску від імені [PERSON] ті від імені [PERSON]. (а.с.37). В суд надані розписки відповідачів про одержання автомобілів ДЄУ і [PERSON] один від одного від 07.02.2009 року. Сторонами не заперечується укладання зазначених угод. Позивач заявив, що автомобіль був придбаний для спільної роботи з сином на таксі. Потім за згодою позивача, як виходить з позовної заяви, працювати став тільки син позивача. Майно було придбано за рахунок кредитних коштів. За наданим позивачем доказом - протоколом допиту свідка, син позивача принаймні три місяці розраховувався за взятий на придбання автомобілю кредит, тобто вклав деякі кошти в його придбання. Такими чином суд не знаходить підстав для застосування ч.І ст.1212 ЦК України, тому що немає доказів для того, щоб вважати [PERSON] особою, яка придбала майно без достатніх підстав, або що підстави набуття майна відпали. Позивач знав, що на нього та сина видана довіреність. Але він не звернувся до продавця з заявою про анулювання довіреності та укладання з ним договору купівлі-продажу автомобілю. На момент укладання договору з [PERSON] довіреність [PERSON] на розпорядження майном діяла. Тому [PERSON]МИ. мав право і можливість розпорядитися майном за умовами довіреності, тобто незалежно від позивача. Суд не знаходить підстав для застосування ст.228 ЦК України, тому що між батьком та сином існує спір про право власності на майно, і укладання договорів щодо відчуження спірного майна не можна вважати таким, що порушує публічний порядок, внаслідок чого є нікчемним. На думку суду, [PERSON] є добросовісним набувачем, позивачем не надано доказів того, що даний відповідач знав про те, що майно є спірним. Підстав для витребування майна у добросовісного набувача, перелічених у п.1-3 ч.І ст.388 ЦК України позивачем не надано. Судом розглядається спір тільки в межах заявлених позовних вимог, тому підстав для задоволення позову немає.

Outcome: dismissed