Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-29 00:00:00

10.03.2010 року [PERSON] звернулася до суду із цим позовом посилаючись на те, що 24.10.2001 року у місті Хирів Старосамбірського району Львівської області [PERSON], керуючи автомобілем «Хюндай-Лантра», не вибрав безпечної швидкості, не справився з керуванням, внаслідок чого скоїв наїзд на її чоловіка [PERSON], який на місці події помер. Вироком Старосамбірського районного суду від 28.12.2009 року відповідач визнаний винним за ч.2 ст.286 КК України. Злочинними діями відповідача їй заподіяно матеріальні збитки, так як понесла витрати на поховання, встановлення памятника у сумі 2818 гривень. Крім того, внаслідок загибелі чоловіка і батька дітей вона перенесла моральні страждання, так як у 50 років залишилися вдовою, її сімя без годувальника, тому моральну шкоду оцінила у 100000 гривень. У судовому засіданні [PERSON] відмовилася від вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, зате просила стягнути з віповідача 150000 гривень на відшкодування моральної шкоди, оскільки він ухилявся від слідства та суду 8 років і вона весь цей час крім страждань із-за втрати чоловіка, хвилювалася, переживала, втрачала час, кошти, нерви для спонукання правоохоронних органів до розшуку винного, завершення розслідування, встановлення справедливості. Крім того, залишившись вдовою вона мусила тяжко працювати, щоб утримувати сімю і підірвала своє здоровя захворіла на ішемічну хворобу серця та гіпертонію. Відповідач [PERSON], будучи допитаний шляхом окремого доручення Томаківським районним судом Дніпропетровської області 16.08.2010 року проти позову заперечив, просив слухати справу в Старосамбірському районному суді з його участю, заявивши, що заперечення та докази, якими вони підтверджуються, подасть у судовому засіданні. Проте 14 вересня, 19 жовтня, 05 листопада 2010 року [PERSON] в судове засідання не зявлявся, доказів поважності причин неявки суду не надав, тому у відповідності зі ст.224 ЦПК України суд за заявою позивачки ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Однак 21.12.2010 року за заявою [PERSON] заочне рішення було скасоване, так як на підтвердження поважності причин неявки в судове засідання 05.11.2010 року він надав листок непрацездатності, яким встановлено факт його перебування на амбулаторному лікуванні з 29.10 до 09.11.2010 року. Для доручення до справи [PERSON] надіслав квитанції про добровільну сплату в рахунок відшкодування [PERSON] заподіяної злочином шкоди: 25.09.2009 року 815 гривень та 23.10.2009 року 1800 гривень. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позову заперечила посилаючись на те, що загиблий чоловік позивачки із-за грубої необережності став причиною ДТП, що є підставою для зменшення розміру відшкодування. Крім того, [PERSON] добровільно сплатив позивачці на відшкодування заподіяної злочином шкоди 7615 гривень, і з огляду на те, що він переживає матеріальні труднощі, так як має на утриманні батьків пенсіонерів, непрацюючу сестру та малолітнього племінника, то таке відшкодування моральної і матеріальної шкоди є цілком достатнім. Доказів погіршення стану здоровя внаслідок смерті чоловіка позивач не надала, а її твердження про те, що терпіла додаткові страждання із-за ухилення [PERSON] від слідства і суду не заслуговують на увагу, так як він постійно працював, у розшуку не перебував. Дослідивши докази суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини: Вироком Старо\-самбірського районного суду від 28.12.2009 року [PERSON] визнаний винним та засуджений за ч.2 ст.286 КК України за те, що 24.10.2001 року о 20 годині 30 хвилин, керуючи незареєстрованим у встановленому порядку автомобілем «Хюндай-Лантра», на ділянці автодороги Старий Самбір-Смільниця, на вїзді до міста Хирів Старосамбірського району Львівської області, напроти житлового будинку [PERSON], в межах дії дорожнього знаку «Початок населеного пункту» та знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 40 км/год», виконуючи правий поворот, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, не урахував дорожню обстановку, дорожні умови, перешкоду для руху, не дотримався безпечного інтервалу до перешкоди, не справився з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв наїзд передньою частиною автомобіля на велосипедиста [PERSON], (що рухався від середини проїзної частини дороги до лівого узбіччя відносно напрямку руху автомобіля), який від отриманих тілесних ушкоджень помер (а.с.4-7). Факт смерті [PERSON] 24.10.2001 року підтверджується також свідоцтвом про смерть 1-СГ № 216857 (а.с.11). У відповідності із ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Виходячи з наведеного [PERSON] зобовязаний відшкодувати шкоду, заподіяну загибеллю [PERSON] Твердження представника відповідача про грубу необережність жертви є надуманим, так як вироком суду однозначно встановлена вина [PERSON] у порушенні Правил дорожнього руху - виїзді на смугу зустрічного руху, де скоїв наїзд передньою частиною автомобіля на велосипедиста [PERSON] Згідно зі ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобовязана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження памятника, ці витрати. У відповідності із даними паспорта та свідоцтва про одруження (а.с.8,12) загиблий внаслідок ДТП [PERSON] перебував у шлюбі із позивачкою [PERSON], вона похоронила його та спорудила памятник, отже має право на відшкодування заподіяної злочином шкоди. Згідно долучених до справи документів (а.с.9-10) витрати [PERSON] на поховання та поминальний обід склали 1618 гривень, а у відповідності із накладною № 1 від 10.07.2008 року вона придбала у приватного підприємця [PERSON] надгробний памятник з мармурової крихти та граніту вартістю 6200 гривень. Отже витрати позивачки на поховання та спорудження памятника склали 7818.60 гривні. Проте згідно долученої до справи розписки (а.с.48,75) [PERSON] перед розглядом кримінальної справи в рахунок часткового відшкодування заподіяної злочином шкоди сплатив [PERSON] 7615 гривень, у звязку з чим вона просила суд його суворо не карати, а при розгляді цього позову відмовилася від вимог про відшкодування моральної шкоди. Що стосується вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю чоловіка, суд приймає до уваги наступне: Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Із досліджених судом доказів вбачається, що позивачка та її двоє дітей перебували на утриманні [PERSON], отже після його загибелі залишилися без годувальника. Очевидно, що втративши чоловіка і годувальника, позивач пережила особливо глибокі фізичні і духовні біль та страждання, згідно долученої до справи медичної довідки захворіла ІХС, гіпертонічною хворобою, отже має право на відшкодування моральної шкоди. При визначенні розміру морального відшкодування суд враховує і ту обставину, що страждання позивачки поглиблювалися також тривалим ухиленням [PERSON]В від слідства і суду, що перешкоджало встановленню істини у справі, вимагало у неї додаткових зусиль по організації свого життя, спонукання правоохоронних органів до розшуку винного, завершення досудового слідства; призводило до довгорічної нервової напруги та душевних потрясінь. У матеріалах кримінальної справи № 1-75/2009 (а.с.121,123,140, 143,144,150,159,309) є відомості про те, що з 04.10.2002 року [PERSON] перебував у розшуку. Згідно долученої до справи копії трудової книжки (а.с.83-86) [PERSON] з 2000 до 2003 року не працював, а з червня 2003 року пять разів міняв місце роботи, працюючи на одному підприємстві всього по кілька місяців, що підтверджує факт його ухилення від слідства і суду. Твердження представника відповідача про те, що [PERSON] не має можливості сплачувати відшкодування позивачці, оскільки має на утриманні батьків пенсіонерів, непрацюючу сестру та малолітнього племінника не витримує критики, оскільки його батьки отримують пенсію (а.207 с.1-75/2009), племінника зобовязані утримувати батьки, непрацююча сестра має право на соціальну допомогу, а від утримання власної дитини він ухилявся, у звязку з чим рішенням суду від 14.09.2010 року з нього постановлено стягувати аліменти у розмірі всього ? частини заробітку (доходу). За таких умов розумним і справедливим слід вважати стягнення із [PERSON] в користь позивачки 100000 гривень на відшкодування моральної шкоди. У решті вимог слід відмовити, оскільки вони ґрунтуються виключно на негативних емоціях, викликаних невиконаними обіцянками відповідача після винесення вироку добровільно відшкодувати заподіяну злочином шкоду. А тому,

Outcome: approved