Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 17 жовтня 1994 року він придбав у [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу був зареєстрований в Одеській універсальній товарній біржі «GIP» , що підтверджується записом у Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний № 94/0472 від 17 жовтня 1994 року. Після укладення договору купівлі-продажу [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] передали ключі від квартири, а [PERSON] передав їм грошові кошти за придбане нерухоме майно, вселився в квартиру та до нинішнього часу продовжує здійснювати відносно квартири усі повноваження власника. 18 жовтня 1994 року позивач зареєстрував у Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» своє право власності на вищевказане нерухоме майно. Відповідачі будь-які претензії щодо виконання договору купівлі-продажу до позивачів не пред'являли, право позивача на квартиру не оспорювали. Позивач просить суд визнати дійсним вищезазначений договір купівлі- продажу квартири, який укладений між сторонами 17 жовтня 1994 року. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримав та просив суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у позові. Відповідачі у судове засідання не з'явились, надали суду заяву, в якій позов визнали та просили суд розглядати справу в їх відсутності ( а. с. 10). Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 224 ЦК України( в редакції 1963 року), який був чинним до 1 січня 2004 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. У судовому засіданні встановлено, що 17 жовтня 1994 року позивач придбав у [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] квартиру № 13 у будинку № З по вулиці Варненській в місті Одесі. Договір купівлі-продажу був зареєстрований в Одеській універсальній товарній біржі «GIP», що підтверджується записом у Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний № 94/ 0472 від 17 жовтня 1994 року ( а. с. 6-7 ). Відповідно до умов договору купівлі-продажу [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] передали ключі від квартири, а [PERSON] передав їм грошові кошти за придбане нерухоме майно, вселився в квартиру та до нинішнього часу продовжує здійснювати відносно квартири усі повноваження власника. 18 жовтня 1994 року [PERSON] зареєстрував право власності у Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» (а. с. 7 - зворот). Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] будь-які претензії щодо виконання договору купівлі-продажу не пред'являли, право позивача на квартиру не оспорювали. Відповідно ст. 227 ЦК України (1963 року), який діяв на день укладення договору відчуження квартири, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недотримання форми договору тягне його недійсність. Однак згідно ч. 2 ст. 220 ГК України (2003 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Оскільки 17 жовтня 1994 року сторони домовились щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] і це підтверджується письмовими доказами, а надалі відбулося його повне виконання, суд вважає, що даний договір купівлі-продажу слід визнати дійсним.

Outcome: approved