Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-22 00:00:00

Позивач звернулась з даним позов до суду, в якому просила визнати договір купівлі-продажу автомобіля дійсним та визнати за нею право власності на автомобіль. Свій позов мотивує тим, що вона 08.06.2009 року придбала автомобіль «NISSAN PATHFINDER SE» випуску 1999 року, реєстраційний номер [NUMBER] у громадянина [PERSON] З метою економії коштів вони вирішили не оформляти договір купівлі-продажу транспортного засобу, а вирішили звернутися до нотаріуса з метою оформлення права доручення на автомобіль на імя позивача. 08.06.2009 року позивач та відповідач звернулися до приватного нотаріуса [PERSON], яка посвідчила довіреність від імені [PERSON] на імя [PERSON] До оформлення відповідної довіреності, вона заплатила відповідачу [PERSON] за вищевказаний автомобіль 7 000 доларів США., що еквівалентно 55 930 грн. та є ціною за автомобіль. Тому, в даному випадку, видачею відповідної довіреності на позивача, було фактично укладено договір купівлі-продажу автомобіля. Після оформлення довіреності та передачі коштів позивач отримала в органах ДАІ на своє імя тимчасовий реєстраційний талон та сплатила всі необхідні кошти за зняття вказаного автомобіля з реєстрації для подальшого оформлення на себе. Проте відповідач скасував видану позивачеві довіреність, що унеможливлює оформити право власності на автомобіль в органах ДАІ та змушує звертатись до суду. Позивач в судове засідання не зявилась, про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, про причину неявки суд не повідомила. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позов повністю, не заперечував проти розгляду справи в заочному провадженні та прийняття заочного рішення. Відповідачі [PERSON]Б та [PERSON], повторно не зявились в судове засідання, про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, про причину неявки суду не повідомили, від них не надійшло повідомлення про причини неявки. Треті особи без самостійних вимог [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Згідно із ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується належними у справі доказами, що 08.06.2009 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], який діяв в інтересах [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу автомобіля. Для підтвердження укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу, відповідачем [PERSON] було надано позивачу довіреність на право користування та розпорядження автомобілем «NISSAN PATHFINDER SE» випуску 1999 року, обємом двигуна 3300 куб.см., шасі (кузов, рама, коляска) № JN8AR05S1WW283863, реєстраційний номер [NUMBER], посвідчену приватним нотаріусом [PERSON] Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В ході судового розгляду справи встановлено, що 08.06.2009 року між сторонами по справі було укладено договір купівлі - продажу автомобіля відповідно до якого [PERSON] передав у власність, а [PERSON] отримала автомобіль марки «NISSAN PATHFINDER SE» випуску 1999 року, реєстраційний номер [NUMBER], сплативши за нього 7 000 доларів США, що еквівалентно 55 930 грн. Після оформлення вказаної довіреності та передачі коштів позивач отримала в органах ДАІ на своє імя тимчасовий реєстраційний талон та оплатила всі необхідні рахунки для зняття вказаного автомобіля з реєстрації для подальшого оформлення на своє імя. Наведені обставини підтверджуються довіреністю виданою відповідачем [PERSON], тимчасовим реєстраційним талоном виданого на імя [PERSON], квитанціями які сплачувала позивач за переоформлення транспортного засобу та не заперечуються сторонами по справі. Укладений правочин щодо даного автомобіля відповідає загальним вимогам встановленим в ст. ст. 203 - 210 ЦК України щодо форми і змісту правочинів та вимогам встановленим в ст. ст. 655 - 658 ЦК України, оскільки він не суперечить цивільному законодавству та моральним засадам суспільства, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинений у формі встановленій ч.3 ст.208 ЦК України і спрямований на реальне настання правових наслідків, які ним обумовлені. Відповідно до ч.1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Матеріалами справи підтверджується, що право власності на придбаний автомобіль позивач [PERSON] фактично набула 08.06.2009 року, оскільки цього дня між сторонами було досягнуто всіх необхідних умов щодо купівлі-продажу транспортного засобу, покупець [PERSON] передала продавцю обумовлену договором суму грошей, а останній передав їй автомобіль, ключі від автомобіля та документи на автомобіль. Відповідно до ч.1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом, такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. На момент укладення сторонами правочину діюче на той час законодавство не вимагало нотаріального посвідчення та державної реєстрації договору купівлі - продажу рухомого майна - транспортного засобу. Договір купівлі-продажу транспортного засобу на час укладення договору повинен був, відповідно до п.3 ст. 208 ЦК України, укладатися в простій письмовій формі, що і дотримано сторонами по договору. Відповідно до вимог ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 218 Цивільного кодексу України - якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна з його сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач є добросовісним набувачем і на законних підставах набула право власності на спірний автомобіль, що підтверджується передачею автомобіля та ключів до нього, передачею свідоцтва про реєстрацію, виданою довіреністю, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину та відбулось фактичне виконання договору, а тому є підстави для визнання укладеного 08.06.2009 року договору купівлі-продажу автомобіля дійсним із визнанням за позивачем права власності на цей автомобіль.

Outcome: approved