Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, та визнання батьківства, мотивуючи позовні вимоги тим, що з відповідачем по справі вона проживала однією сім'єю без шлюбу з весни 2002 року. Від шлюбних стосунків 03.09.2003 року у сторін народилась донька [PERSON]. Оскільки шлюб між позивачем та батьком дитини не було укладено в органах РАЦС, дитина зареєстрована на прізвище «Фарилюк», ім'я та по-батькові дитини зазначено [PERSON]. 09.11.2007 року шлюб з відповідачем було зареєстровано Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського міського управління юстиції, за актовим записом № 998. Під час перебування в шлюбі сторони не обговорювали питання про визнання відповідачем батьківства стосовно дитини, оскільки всі проживали однієї родиною, мали спільний бюджет, потреби у внесенні змін до свідоцтва про народження дитини не виникало. 15.12.2009 р. шлюб було розірвано Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, про що зроблений актовий запис № 517. Під час розірвання шлюбу позивач з відповідачем по справі домовились про добровільну сплату ним коштів на утримання і виховання дитини у зв'язку з чим аліменти з відповідача не стягувались. Після розірвання шлюбу позивач з відповідачем домовились про добровільну сплату ним коштів на утримання і виховання дитини, у зв»язку з чим аліменти з відповідача не стягувались. Дитини постійно проживає з позивачем після розірвання шлюбу, перебуває на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги не надає. Оскільки дитини досягла шкільного віку, виникла необхідність придбання для навчання в школі, зросли витрати на утримання дитини. В зв'язку з чим позивач просила визнати [PERSON] батьком [PERSON], та стягнути з [PERSON] аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] до її повноліття. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити та дала пояснення в його обґрунтування аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач позов визнав та пояснив, що він дійсно являється батьком дитини, та згоден сплачувати аліменти на утримання дитини. Третя особа, у судове засідання не з'явилась, про час та місце судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином, але надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Вислухавши пояснення сторін, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову. Суд встановлено, що сторони з 2002 р. сторони проживали однією сім'єю, від шлюбних стосунків 03.09.2003 року у сторін по справі народилась донька [PERSON], оскільки шлюб між сторонами не був укладений, дитина зареєстрована на прізвище матері «Фарилюк», ім'я та по батькові дитини зазначено [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5). 09.11.2007 року між сторонами зареєстровано шлюб Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 998, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.6). 15.12.2009 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції розірвано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.7). За час перебування спільного проживання сторони веди спільне господарство, та спільно займалися вихованням дитини. Після розірвання шлюбу дитина постійно проживає з позивачем, відповідач інших матеріальних зобовязань немає. Ці обставини підтверджуються дослідженими в ході судового засідання доказами. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилась до 01 січня 2004 року, необхідно застосувати відповідні норми Кодексу про шлюб та сім'ю України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір»ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання дитини. На підставі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 183 ч. 1 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі ст. 182 ч. 2 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved