Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до ХКП «Міськелектротранс» про поновлення його на роботі на посаді контролера пасажирського транспорту у Службу доходів у ХКП «Міськелектротранс», стягнення моральної шкоди, завданої незаконнім звільненням, в розмірі 30000,00 грн., та витрат на правову допомогу в сумі 5000,00 грн. В обґрунтування свої вимог [PERSON] зазначив, що наказом ХКП «Міськелектротранс» від 03.08.2009 за № 778-ВК з 04.08.2009 його було прийнято на посаду контролера пасажирського транспорту у службу доходів ХКП «Міськелектротранс». 01.02.2010 його було переведено контролером пасажирського транспорту до служби контролю наказом № 284-вк від 29.01.2010. Наказом № 1330-вк від 29.03.2010 його було звільнено з займаною посади за п. 3 ст. 40 КЗпП України, тобто систематичне невиконання без поважних причин трудових обовязків. [PERSON] вважає своє звільнення незаконним, оскільки його не було ознайомлено із наказом про звільнення, причини звільнення не відповідають дійсності. Так, відповідно до ст.. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір можуть бути розірвані власником або уповноваженим органом лише у визначених випадках, в тому числі і систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правила внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Для захисту своїх прав [PERSON] звернувся за юридичною допомогою, розмір якої складає 5000,00 грн. Також незаконне звільнення є порушенням законних прав [PERSON] на працю, що призвело до його моральних страждань: відповідач позбавив його гарантованого Конституцією України права на працю та можливість заробляти на життя; він втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, тому він оцінює спричинену йому моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн. В судовому засіданні [PERSON] доводи своєї позовної заяви підтримав, зазначивши, що він знав про наявність наказу про звільнення, однак не вважав за потрібне знайомитися з наказом про звільнення, також [PERSON] вказав, що він повідомлений про наявність винесених відносно нього наказів про догани, був присутнім на профкомі, де розглядалось питання в тому числі і про його звільнення. Представник позивача також підтримав доводи позовної заяви, вважав, що [PERSON] звільнено без достатніх підстав, оскільки [PERSON] сумлінного виконував покладені на нього трудові обовязки. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, надавши суду свої письмові заперечення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що наказом №1855-ВК від 05.09.2007 [PERSON] було прийнято на роботу до ХКП «Міськелектротранс» на посаду «контролер пасажирського транспорту» до відділу Служби з контролю пасажирів. З цим наказом [PERSON] ознайомлений про що, свідчить його підпис. Представником відповідача надані накази, які свідчать про неодноразове притягнення до дисциплінарної відповідальності. Так, наказом № 867-ВК від 19.08.2009 [PERSON] оголошено догану за грубе порушення посадової інструкції контролера пасажирського транспорту 06.08.2009, 11.08.2009 та 13.08.2009. За порушення посадової інструкції контролера пасажирського транспорту 06.08.2009, 11.08.2009 та 13.08.2009 від [PERSON] отримано пояснення; з наказом позивач був ознайомлений під розпис. Наказом № 1179-ВК від 17.11.2009 [PERSON] оголошено догану за порушення посадової інструкції 11.11.2009. За порушення посадової інструкції контролера пасажирського транспорту 11.11.2009 від [PERSON] отримано пояснення; з наказом позивач був ознайомлений під розпис. Наказом № 15-ВК від 05.01.2010 [PERSON] оголошено догану за порушення посадової інструкції 11.12.2009. [PERSON] відмовився давати пояснення, про що було складено акт від 21.12.2009. Наказом № 879-ВК від 02.03.2010 [PERSON] оголошено догану за порушення посадової інструкції, а саме «за неповажне ставлення до пасажирів та грубі і неправомірні дії під час роботи». За порушення посадової інструкції контролера пасажирського транспорту 08.02.2010 від [PERSON] отримано пояснення; з наказом позивач був ознайомлений під розпис. Крім того, 24.03.2010 до ХКП «Міськелектротранс» надійшла заява від пасажирів 13-го маршруту тролейбуса 364 зі скаргою на дії контролерів пасажирського транспорту, в тому числі і на [PERSON] Обставини викладені в заяві підтвердились поясненням [PERSON], рапортом диспетчера служби руху [PERSON] та пояснювальною водія [PERSON] Вказані накази [PERSON] не оскаржувались. Відповідно до п.З ст.40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до ст.151 КЗпП України якщо протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення працівника не буде піддано новому дисциплінарному стягненню, то він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення. Усі дисциплінарні стягнення, які були застосовані до [PERSON] в період з 19.08.2009 до 02.03.2010 свідчать про неодноразове та систематичне невиконання працівником обов'язків, покладених на нього трудовим договором. Наказом № 1339-ВК від 29.03.2010, попередньо отримавши згоду від профкому на звільнення [PERSON], з позивачем було припинено трудовий договір. [PERSON] відмовився від підпису в наказі № 1339-ВК від 29.03.2010 та відмовився від отримання його копії про що було складено акт від 29.03.2010. Копію цього наказу було відправлено [PERSON] поштою. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що був присутнім на засіданні профкому, на якому розглядалось питання в тому числі і його звільнення, однак копію наказу про звільнення отримати відмовися. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. [PERSON] не надано жодного належного доказу на підтвердження своїх позовних вимог, твердження позивача не підтверджуються дійсними фактами та обставинами і не мають документального підтвердження. За таких обставин звільнення [PERSON] з роботи проведено у точній відповідності з нормами діючого законодавства, жодних порушень при звільненні з боку ХКП «Міськелектротранс» не було допущено, тому не має підстав для поновлення позивача на роботі, відшкодування витрат на правову допомогу та відшкодування моральної шкоди На підставі викладеного,

Outcome: dismissed