Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-03 00:00:00

У грудні 2010 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовував тим, що 14 серпня 2008 року [PERSON] взяв у нього в борг 253\~000 грн. 00 коп., що на той час було еквівалентно 55\~000 доларам Сполучених Штатів Америки, строком до 14 серпня 2010 року, про що була складена письмова розписка. Разом із тим, в обумовлений у письмовій розписці строк відповідач суму боргу не повернув й у подальшому відмовився від взятих на себе зобовязань. Просить стягнути із [PERSON] на його користь: - суму боргу за договором позики в розмірі - 438\~000 грн. 00 коп.; - відсотки за користування кредитом в розмірі - 14\~514 грн. 00 коп., а також судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали й просили їх задовольнити. При цьому вони пояснили, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] була домовленість про укладення договору позики на суму 253\~000 грн. 00 коп. Ним було передано відповідачу 50\~000 доларів США та - 5\~000 грн. 00 коп. Зобовязання виражене у грошовій одиниці України гривні із визначенням його грошового еквіваленту у доларах США. На підтвердження договірних зобовязань після одержання від [PERSON] обумовленої суми грошових коштів [PERSON] було складено письмову розписку із зобовязанням повернути гроші до 14 серпня 2010 року. Оскільки суму боргу [PERSON] не повернув й у подальшому відмовився повертати одержані грошові кошти, просить позов задовольнити. Крім того, позивачем [PERSON] було наголошено, що грошові кошти [PERSON] одержав у нього вдома, де й була складена письмова розписка. При передачі грошей сторонніх осіб не було. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали й просили у його задоволенні відмовити. При цьому вони пояснили, що між позивачем та відповідачем існували договірні відносини щодо спільної господарської діяльності з метою одержання прибутку. Після того, як було вирішено припинити спільну діяльність [PERSON] визначив у грошовому виразі свою частку, яка склала 253\~000 грн. 00 коп. Ним була складена письмова розписка про одержання від позивача 253\~000 грн. 00 коп., однак фактично грошові кошти не передавалися. Письмова розписка складалася у присутності третьої особи [PERSON] 15 серпня 2008 року перед візитом до нотаріуса з питань скасування договору дарування нерухомого майна. У судовому засіданні третя особа [PERSON] дав пояснення про те, що він є субєктом підприємницької діяльності. Він разом із позивачем та відповідачем здійснювали господарську діяльність з метою одержання прибутку. Коли постало питання про припинення спільної діяльності, то у нього вдома [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 253\~000 грн. 00 коп. У подальшому вони разом поїхали до нотаріуса, де за взаємною згодою було розірвано договір дарування нерухомого майна, яке використовувалося для спільної підприємницької діяльності. При складанні письмової розписки грошові кошти не передавалися. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено й позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] у судовому засіданні визнано, що дійсно надана [PERSON] й долучена до матеріалів справи письмова розписка від 14 серпня 2008 року складена власноручно [PERSON] й підписана ним (а.с.45). Крім того, ця письмова розписка визнана також й третьою особою [PERSON] Зі змісту письмової розписки від 14 серпня 2008 року вбачається, що 14 серпня 2008 року [PERSON] взяв у борг в [PERSON] грошові кошти в сумі 253\~000 грн. 00 коп., що складає - 55\~000 доларів США, які зобовязався повернути у доларах США протягом двох років, але не пізніше 14 серпня 2010 року. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом статей 625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Оскільки у судовому засіданні встановлено, що надана до суду позивачем [PERSON] письмова розписка [PERSON] про одержання від нього грошових коштів в сумі 253\~000 грн. 00 коп. складена власноручно відповідачем (який при цьому зобовязався повернути обумовлену грошову суму до 14 серпня 2010 року), що згідно із вимогами матеріального закону є підтвердженням укладення договору позики та його умов, відповідачем [PERSON] до суду не надано жодних доказів того, що він грошові кошти в сумі 253\~000 грн. 00 коп. у [PERSON] не брав, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. Доводи відповідача [PERSON] та його представника [PERSON], а також третьої особи [PERSON], про те, що насправді між відповідачем та позивачем не укладався договір позики й грошові кошти не передавалися, а між сторонами існували партнерські відносини, й саме у звязку із цими відносинами, була складена письмова розписка свого підтвердження під час судового розгляду справи не знайшли. Наявні в матеріалах справи господарські, кредитні та інші договори, в тому числі й договір дарування нежитлового приміщення, не спростовують висновків суду про існування між сторонами відносин з приводу позики грошових коштів. Суд приходить до висновку, що досліджена у судовому засіданні розписка [PERSON] від 14 серпня 2008 року (а.с.45) підтверджує укладення між ним та [PERSON] договору позики та його умов. Наявність цієї письмової розписки у позивача [PERSON] засвідчує його право вимагати повернення грошей. Недодержання сторонами обовязкової письмової форми договору позики не має своїм наслідком визнання такого правочину недійсним. Разом із тим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення суми боргу із урахуванням курсу долара США до гривні з підстав того, що по-перше, ним йому було передано за договором позики - 50\~000 доларів США та - 5\~000 грн. 00 коп., а по-друге, відповідач [PERSON] зобовязувався виконати зобовязання в іноземній валюті, задоволенню не підлягають, оскільки у судовому засіданні ним не було надано жодних доказів того, що частина грошових коштів за договором позики ним передана саме в іноземній валюті й на час укладення цього правочину - 253\~000 грн. 00 коп. у співвідношенні до іноземної валюти по курсу Національного Банку України не складали - 55\~000 доларів США. Не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про стягнення із відповідача процентів від суми позики на підставі статті 1048 ЦК України, оскільки дія цієї норми закону не розповсюджується на ті правовідносини, що виникли між сторонами. З огляду на викладене позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином із відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 1019 грн. 20 коп.

Outcome: partial