Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-27 00:00:00

В травні 2010 року Вознесенський міжрайонний прокурор Миколаївської області звернувся до суду з позовом в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Вознесенської міської Ради Миколаївської області, про визнання договору купівлі -продажу нерухомого майна недійсним. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 червня 2010 р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено приватного нотаріуса Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON]. Наступною ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 грудня 2010 р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору було залучено Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «Комерційний банк «Надра»), Позовні вимоги неодноразово уточнювалися та 06 квітня 2011 р. була надана до суду позовна заява Вознесенського міжрайонного прокурора Миколаївської області в інтересах малолітньої дитини [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Вознесенської міської Ради Миколаївської області, приватний нотаріус Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування нерухомого майна, в якій зазначено, що 23 червня 2006 р. [PERSON] уклала письмовий договір купівлі - продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами з відповідачем [PERSON]. За вказаним договором покупець [PERSON] придбав у власність житловий будинок №46 (сорок шість), що розташований по вулиці Кірова в місті Вознесенськ Миколаївської області та який рац^ле належав продавцю [PERSON] на праві приватної власності на підставі письмового договору купівлі - продажу нерухомого майна, зареєстрованого 20 листопада 1999 р. Універсальною Товарно-Сировинною Біржею, та рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 травня 2006 р., ухваленого по цивільній справі за №2-1103/06, що набрало чинності 09 червня 2006 р. нотаріального округу Миколаївської області та зареєстрований в реєстрі за № і^ао щдна іиснча двісті девяносто пять). В подальшому, 07 грудня 2007 р. відповідач [PERSON] уклав письмовий договір : купівлі-продажу житлового будинку з відповідачем [PERSON], за яким останній купив спірний будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться в місті Вознесенськ Миколаївської області по вулиці Кірова №46 (сорок шість), зареєструвавши вказаний договір в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації» 07 грудня 2007 р. за номером №3862. Посилаючись на те, що договір купівлі - продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що посвідчений 23 червня 2006 р. [PERSON], приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області, був укладений без дозволу (висновку) Органу опіки та піклування та мати малолітньої [PERSON], [INFO], діяла всупереч інтересам дитини, яка на теперішній час залишилась без відповідного житла, Вознесенський міжрайонний прокурор Миколаївської області просив позов задовольнити, визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами - житлового будинку №46 (сорок шість), розташованого по вулиці Кірова в місті Вознесенськ Миколаївської області, що посвідчений 23 червня 2006 р. [PERSON], приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області, між покупцем [PERSON] та продавцем [PERSON]. Витребувати нерухоме майно, зобов'язавши відповідача [PERSON] повернути житловий будинок №46 (сорок шість), що розташований по вулиці Кірова в місті Вознесенськ Миколаївської області у власність [PERSON]. В судовому засіданні Вознесенський міжрайонний прокурор Миколаївської області Романенко Л.М. та позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, на їх задоволенні наполягали. При цьому, надали пояснення, аналогічні викладеним в позові. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ПАТ «Комерційний банк «Надра» [PERSON], в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовної заяви, посилаючись на відсутність правових підстав для її задоволення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним, про причини неявки суд не повідомили. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Органу опіки та піклування Вознесенської міської Ради Миколаївської області, в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], в судове засідання не зявилася, згідно поданої до суду письмової заяви, просила розглянути справу у її відсутність. В попередніх судових засіданнях позовні вимоги не визнала, виходячи з того, що під час укладання спірного договору купівлі-продажу нерухомого майна між [PERSON] та [PERSON] ніякі майнові права малолітньої дитини порушені не були, оскільки даних про реєстрацію в будинку малолітньої дитини не було та відомості про малолітню дитину, сторони за угодою, приватному нотаріусу не повідомили. Ухвалою суду справа розглянута у відсутність учасників процесу, які не з'явились у судове засідання, оскільки в справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Так, як вбачається із матеріалів справи, 23 червня 2006 р. [PERSON] уклала письмовий договір купівлі - продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами з [PERSON], за яким останній * придбав у власність житловий будинок, що знаходиться в місті Вознесенськ Миколаївської області, по вулиці Кірова, №46 (сорок шість), позначений на плані літ. А-1, жила площа якого складає 28. 1 кв.м., загальна площа - 58.4 кв.м. Біля вказаного будинку знаходились літня кухня - позначена на плані літ. Б-1, сарай - літ. Ь-1, гараж - літ. і-і, душ-літ. д-і, огорожа-літ. №1-4, споруди - №5. При цьому, раніше спірний будинок належав продавцю [PERSON] на підставі письмового договору купівлі - продажу нерухомого майна, зареєстрованого 20 листопада 1999 р Універсальною Товарно - Сировинною біржею, та визнаного дійсним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 травня 2006 р. Відповідно до ст.ст.204,227 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст.ст.655, 632 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає у власність другій стороні (покупцеві) майно чи товар, а покупець зобовязаний прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму, а ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. За змістом ст.ст. 328,334 та 655 ЦК України власником майна за договором купівлі- продажу стає покупець за цим договором, який прийняв майно і сплатив за нього обумовлену договором грошову суму. Разом з тим, за своє юридичною природою договір купівлі - продажу є двостороннім (взаємним) правочином, оскільки для виникнення правовідношення купівлі - продажу необхідне волевиявлення однієї особи (продавця) на продаж належного їй майна та волевиявлення іншої особи (покупця) на придбання цього майна за плату. Досліджений в судовому засіданні зміст договору купівлі - продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами від 23 червня 2006 р., свідчить про те, що сторони за угодою домовилися щодо усіх істотних умов договору, за яким продавець передала покупцеві у власність нерухоме майно - спірний житловий будинок, а останній прийняв його та сплатив продавцю визначену договором грошову суму (протилежного в судовому засіданні судом не встановлено). Також, зі змісту договору вбачається, що на момент укладення договору купівлі - продажу обумовлений житловий будинок не перебував під арештом чи забороною, не був заставлений та не був предметом розгляду судових справ, а треті особи не мали прав на вказаний будинок з надвірними будівлями та спорудами. За правилами ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.б ст.203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недодержання в момент вчинення правочину стороною таких вимог є підставою його недійсності (ч.1 ст. 215 ЦК України). Разом з тим, щодо посилання позивача на порушення приватним нотаріусом діючого законодавства, оскільки правочин вчинений без попереднього висновку органу опіки та піклування, суд виходить з наступного. Статтею 17 Закону України „Про охорону дитинства" передбачено, що батьки та особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовитися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання. Отже, вимоги ч.З ст.17 Закону України „Про охорону дитинства, щодо згоди органу опіки та піклування на відчуження майна, регулюють відносини щодо майна дитини й не можуть бути застосовані до правовідносин з відчуження житлового приміщення, відносно якого у дитини є право на користування житлом. Попередня ж згода органу опіки та піклування для здійснення будь - яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, обовязкова з 1 січня 2006 року, тобто з часу набрання чинності Закону України „Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей. Але, така згода органу опіки та піклування необхідна лише у випадку, якщо дитина є власником (чрввласником), або має право на користування жилим приміщенням, що відчужується. Разом з тим, з матеріалів цивільної справи вбачається, що на момент укладення договору купівлі - продажу житлового будинку, [PERSON] та її малолітня дитина [PERSON], [INFO], були знятті з місця проживання: [INFO] (сорок шість) та вибули за адресою: Вінницька область, Бершенський район с. Велика Киріївка, де по теперішній час і значиться зареєстрованою [PERSON] Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вищезазначені позивачем обставини не можуть бути підставою для визнання спірного договору недійним, так як в даному випадку судом не встановлено порушень Закону України „Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей та на момент укладення договору купівлі - продажу в спірному будинку малолітня дитина не була зареєстрована, а також не була власником чи співвласником вказаного житлового будинку. До того ж, при вирішенні спору, суд враховує також і пояснення [PERSON]С, яка в судовому засіданні зазначила, що під час посвідчення приватним нотаріусом договору купівлі - продажу будинку, з метою уникнути складнощів при його укладенні, дійсно не повідомила нотаріуса про дитину. За таких обставин, в задоволенні позовних вимог Вознесенського міжрайонного прокурора Миколаївської області в інтересах малолітньої дитини [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Вознесенської міської Ради Миколаївської області, приватний нотаріус Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», про визнання договору купівлі-продажу недійсним слід відмовити, а відповідно не підлягають задоволенню і вимоги позивача про витребування нерухомого майна. При цьому, вирішуючи вказане питання щодо вимог про витребування нерухомого майна та повернення його [PERSON]С, суд виходить з того, що ст.ЗЗО ЦК України чітко розмежовує випадки, в яких належним способом захисту порушеного права є визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності, від випадків, коли має заявлятися позов про витребування майна з чужого незаконного володіння. Зокрема, якщо майно передане власником за правочином, який є нікчемним або оспорюваним, то позов про визнання правочину недійсним та (або) про застосування наслідків недійсності правочину має пред'являтися тоді, коли майно залишається у набувача. Тобто, якщо вчинений один правочин і повернути майно можна шляхом застосування реституції, то ефекгивним способом захисту буде визнання правочину недійсним. Якщо ж набувач, який набув майно за недійсним правочином, надалі відчужив таке майно іншій особі, то потрібно звертатися з віндикаційним позовом. Отже, якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача, тобто від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою етапі 388 ЦК. Так, вищевказана стапя встановлює умови, за яких власник має право витребувати свою річ із чужого незаконного володіння, зокрема, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублено власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем, тому враховуючи надані сторонами докази та встановленні обставини добросовісності набувача майна, суд приходить до висновку, що законних підстав для витребування вказаного нерухомого майна у набувача [PERSON] не має. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Вознесенського міжрайонного прокурора Миколаївської області в інтересах малолітньої дитини [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Вознесенської міської Ради Миколаївської області, приватний нотаріус Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування нерухомого майна є необгрунтованими, ( тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed