Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-06 00:00:00

13.07.2010р. ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що 06.09.2007р. між позивачем та [PERSON] був укладений договір споживчого кредиту №11210581000, згідно умов якого відповідачу був наданий кредит в сумі 40000 доларів США зі строком користування до 03.09.2021р. та сплатою процентів за користування кредитом відповідно до умов договору. За твердженням позивача, відповідач у встановлені договором строки обовязки по погашенню кредиту та процентів не виконує, станом на 03.06.2010р. заборгованість за основним та простроченим кредитом складає 36349,55 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 288091грн.99коп., заборгованість за відсотками - 4658,32 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 36919грн.98коп. Крім того, як вказав позивач, за несвоєчасну сплату кредиту та процентів розділом 4 Договору передбачена пеня, розмір якої станом на 03.06.2010р. складає 996,49 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 7897грн.79коп. Також позивачем вказано, що в забезпечення виконання кредитного договору 06.09.2007р. між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір поруки, згідно умов якого поручитель зобовязалась відповідати перед банком за виконання зобовязань [PERSON] по кредитному договору, у тому числі, за повернення основної суми боргу, процентів за користування кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені і інших штрафних санкцій, передбачених Договором. Посилаючись на викладені обставини та ст.ст. 526, 530, 536, 549, 553, 554, 610, 611, 1054 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 332909грн.76коп. та відшкодування судових витрат. 31.08.2010р. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що використання іноземної валюти за спірним кредитним договором як засобу платежу суперечить вимогам законодавства і, крім того, даний кредитний договір порушує інтереси споживача банківських послуг через несправедливі умови по відношенню до позичальника, покладаючи на нього ризики знецінення національної валюти України. Обидва позови ухвалою суду були обєднані в одне провадження доля спільного розгляду. У судовому засіданні представник позивача - [PERSON] - позов ПАТ «УкрСиббанк» підтримала, зустрічний позов не визнала.. Відповідачі до суду вдруге не зявилися, про час, день і місце розгляду справи сповіщені належним чином, про причини неявки не повідомили. У попередніх судових засіданнях 18.08.2010р. і 31.08.2010р. [PERSON] та представник відповідачів - [PERSON] - позов ПАТ «УкрСиббанк» не визнали, зустрічний позов підтримали. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 6 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (який надалі набув нове найменування - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладений договір споживчого кредиту №11210581000, згідно умов якого відповідачу був наданий кредит в сумі 40000 доларів США зі строком користування до 03.09.2021р. та сплатою процентів за користування кредитом в порядку, передбаченому п.1.3. договору. Судом встановлено, що [PERSON] у встановлені договором строки обовязки по погашенню кредиту та процентів виконує неналежним чином, станом на 03.06.2010р. заборгованість за простроченим кредитом складає 3730,65 доларів США, заборгованість за відсотками - 4658,32 доларів США. Крім того, п.4.1 договору за несвоєчасну сплату кредиту та процентів передбачена пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, за кожен день прострочення, сума якої за період з 04.06.2009р. по 03.06.2010р. складає: за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом - 503,06 доларів США; за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 493,43 доларів США. Відповідно до розділу 6 кредитного договору та ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позивач має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за користування ним у разі повного або часткового прострочення погашення кредиту. Станом на 14.04.2010р. заборгованість [PERSON] за строковим та простроченим кредитом складає 36349,55 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 288091грн.99коп. Часткове погашення відповідачем поточної заборгованості за процентами за користування кредитом (201,14 доларів США, що були сплачені 21.06.2010р. і 21.07.2010р.) на зменшило його заборгованості за кредитом, що існувала станом на 03.06.2010р. Отже, загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором складає 42004,36 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає З32909грн.76коп., з яких заборгованість за строковим та простроченим кредитом складає 36349,55 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 288091грн.99коп., заборгованість за відсотками - 4658,32 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 36919грн.98коп., пеня за несвоєчасну сплату кредиту та процентів складає 996,49 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 7897грн.79коп. В забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору 6 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (який надані набув нове найменування - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] Метаксією Бабкенівною був укладений договір поруки, згідно умов якого поручитель зобовязалася відповідати перед банком за виконання зобовязань [PERSON] по кредитному договору, у тому числі, за повернення основної суми боргу, процентів за користування кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені і інших штрафних санкцій, передбачених Договором (п.п.1.3., 1.4.). Судом встановлено, що до теперішнього часу [PERSON] заборгованість [PERSON] за кредитим договором не сплатила. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом не було встановлено, що умови кредитного договору порушують інтереси позичальника, як споживача банківських послуг. Зокрема, діючим законодавством не передбачений стабільний курс долара США до національної валюти - гривні. Отже, у позичальника існувала можливість передбачити в момент укладання договору зміни курсу гривні по відношенню до долара США виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти - гривні та її девальвації й можливість отримання кредиту в національній валюті. Таким чином, при укладанні спірного договору [PERSON] були відомі усі умови договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили її прийняти їх на вкрай невигідних для себе умовах. Також не можуть прийняти до уваги викладені у зустрічному позові посилання [PERSON] на недійсність кредитного договору у звязку з наданням кредиту у доларах США, з огляду на нижчевикладене. Стаття 99 Конституції України закріплює за гривнею правовий статус грошової одиниці України, але не визначає сферу її обігу і не встановлює будь-яких обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць інших держав. Частина 2 ст.192 ЦК України читко вказує на можливість використання в Україні іноземної валюти у випадках і в порядку, встановлених законом. Частина 3 ст.533 ЦК України дозволяє використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Таким чином, виходячи з положень ст.ст.192, 533, 1054 ЦК України, ст.ст.2, 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст.ст.1, 4, 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» банки та інші фінансові установи мають право згідно з отриманими ліцензіями здійснювати кредитування як в національній так й в іноземній валютах. Відповідно до ст.5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» валютні операції можуть здійснюватися виключно на підставі індивідуальної чи генеральної ліцензії НБУ. Частина 2 даної статті передбачає, що індивідуальної ліцензії потребують валютні операції, визначені частиною четвертою цієї статті, в той час як генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії. При цьому індивідуальна ліцензія видається НБУ на разову валютну операцію, в той час як генеральна ліцензія дозволяє здійснювати окремі валютні операції, що не підпадають під режим індивідуального ліцензування, на регулярній основі протягом строку дії ліцензії. Пунктом «в» частини 4 ст.5 Декрету встановлена вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення операцій щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Імперативний характер даної норми обумовлений наявністю інших законодавчих або нормативно-правових актів, які б визначили терміни і суми кредитів в іноземній валюті, гадання яких потребує індивідуальної ліцензії. Відповідно до ч.6 ст.5 Декрету порядок видачі ліцензій на здійснення валютних операцій визначається НБУ, однак, станом на сьогоднішній день не існує будь-яких нормативно-правових актів НБУ, які б встановили терміни і суми кредитів в іноземній валюті як критерій їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування. Дана обставина не дозволяє поширити режим індивідуального ліцензування на валютні операції, повязані із наданням резидентами (банками та іншими фінансовими установами) кредитів в іноземній валюті іншим резидентам України. Отже, єдиною правовою підставою для здійснення банками та іншими фінансовими установами кредитування в іноземній валюті згідно з ч.2 ст.5 Декрету є генеральна ліцензія НБУ, отримана ними в установленому порядку. Судом встановлено, що на період укладання спірного кредитного договору відповідач мав Банківську ліцензію № 75, видану Національним Банком України 24.12.2001р., на право здійснення операцій, визначених частиною першою та пунктами 5-11 частини другої ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»,та Дозвіл НБУ № 75-2 від 24.12.2001р. на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою вищевказаної статті (а.с.69-71). За таких обставин суд вважає, що відсутні правові підстави для визнання недійсним укладеного між сторонами кредитного договору. Отже, зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Таким чином, суд вважає, що позов ПАТ «УкрСиббанк» є обґрунтованим та на підставі ст.ст. 526, 530, 536, 549, 550, 610, 611, 1050, 1054 ЦК України підлягає задоволенню. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню сплачені при подачі позову судові витрати: відшкодування судового зборув сумі по 850грн.00коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі по 60грн.00коп., разом - по 910грн.00коп. з кожного.

Outcome: approved