Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-03 00:00:00

13 квітня 2011 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своєї вимоги вказувала наступне. 23 лютого 2007 року за договором дарування вона отримала зазначену квартиру у власність від свого батька [PERSON] В 2007 році вона також зареєструвала у квартирі свого чоловіка [PERSON]. Посилаючись на те, що в 2010 році вона розлучилася з чоловіком і він залишив її квартиру та став проживати окремо, тому на підставі ст.ст. 54, 68, 71, 72 ЖК України просила позбавити його права користування житловим приміщенням належної їй квартири. В судове засіданні позивачка не зявилася, про його час та місце була повідомлена належним чином, надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі. Відповідач до судового засідання на зявився, про його час та місце був повідомлений належним чином, причини неявки невідомі. Суд вважає за можливим провести розгляд справи без участі сторін, оскільки матеріалів справи достатньо для її вирішення по суті. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Квартира за адресою: [ADDRESS], була отримана в дар від її батька [PERSON] за відповідним договором, укладеним між ними 23 лютого 2007 року. 18 квітня 2007 року вона зареєструвала в квартирі також свого чоловіка - відповідача у справі та дозволила проживати в ній, оскільки вони на той час перебували у зареєстрованому шлюбі. 1 червня 2010 році шлюб між ними був розірваний і з того часу [PERSON] залишив квартиру та став постійно проживав [INFO]. Однак добровільно знятися з реєстрації відмовляється, що позбавляє позивачку належним чином володіти та розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Також, відповідно до вимог ст. ст. 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На час виникнення спірних правовідносин діяли норми Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цивільного кодексу України 2003 року, Житлового кодексу України. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь- яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Але відповідач не має права власності на квартиру або на її частку та вже не являється членом сімї позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved