Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-10 00:00:00

позивачі просять суд розтлумачити волевиявлення заповідача [PERSON], що при складанні заповіту посвідченого та зареєстрованого в реєстрі за № 21 Переселенської сільської ради Кагарлицького району 03.04.2003 року на ім'я [PERSON] та [PERSON], було спрямоване на заповідання земельного паю, який розташований на території Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області, належний спадкодавцю на підставі сертифікатів серії КВ № 002055 та 002056, а на теперішній час 20.07.2005 року Кагарлицькою райдержадміністрацією вже виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯА № 498130, площею 3,0261 та 3,0684 га та визнати за [PERSON] та [PERSON], право на спадщину після [PERSON], померлої 29 травня 2010 року в с. Переселення Кагарлицького району, на земельні ділянки згідно Державного акту про право власності на землю серії ЯА № 498130 виданого Кагарлицькою РДА від 20.07.05 року, посилаючись на те, що 29 травня 2010 року, у віці 86 років, померла [PERSON], яка до дня смерті проживала в [INFO]. У власності [PERSON], перебували дві земельні ділянки площею відповідно 3,0261 та 3,0684 га з цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Переселенської сільської ради Кагарлицького району, право власності на які посвідчено державним актом серії ЯА № 498130 виданим 20 липня 2005 року Кагарлицькою РДА на підставі свого ж розпорядження від 08 грудня 2004 року № 640. Вказані земельні ділянки є земельним частками (паєм) [PERSON], які були виділені їй як члену розпайованого КСП « Переселенське» і попередніми документами, якими підтверджувалося її право на частку у вказаних вище розмірах , були сертифікати на право на земельну частку ( пай ) серії КВ № 002055 та 002056 видані Кагарлицькою РДА Київської області. 03 квітня 2003 року [PERSON] був укладений заповіт посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 21 Переселенської сільської ради Кагарлицького району згідно якого , вона заповіла нам наявні у неї на той час сертифікати на право на земельну частку ( пай ) серії КВ № 002056 [PERSON], а серії КВ № 002055 [PERSON] ( дівоче прізвище - Бойко) [PERSON]. Спадщина ними була прийнята шляхом звернення із заявою про її прийняття до Кагарлицької державної нотаріальної контори. Після закінчення шестимісячного терміну, 06 жовтня 2010 року, виконуючи свій обов'язок спадкоємців звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно визначений статтею 1297 ЦК України, коли спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, вони звернулися до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори проте, їм було відмовлено в його видачі в зв'язку з тим, що наданий ними державний акт, документ підтверджуючий наявність спадкового майна не відповідає вказаному в заповіті [PERSON] майну. Крім цього їм було рекомендовано звернутися до суду для офіційного тлумачення заповіту. Відповідно до статті 1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями, а згідно частини 2 вказаної статті у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Згідно частини 2 статті 213 ЦК України , на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи неможливість отримати у нотаріуса свідоцтва про спадщину за заповітом без тлумачення заповіту, вони вимушені звернутися до суду, обґрунтовуючи заяву слідуючим. Відповідно до статті 2 Закону України « Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 5 червня 2003 року N 899-ІУ основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. На підставі статті 12 вказаного Закону оформлення державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) здійснюється після виконання землевпорядних робіт, щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв), відповідно до статті 3 вказаного Закону, є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Відповідно до волевиявлення спадкодавця, викладеного в заповіті, [PERSON], яким вона заповіла сертифікат на земельні частки (пай), але державний акт на право власності на землю серії ЯА № 498130 виданим 20 липня 2005 року Кагарлицькою РДА на підставі свого ж розпорядження від 08 грудня 2004 року № 640 , площею 3,0261 та 3,0684 га, дійсно виданий взамін сертифікатів серії КВ № 002055 та 002056. Таким чином, волевиявлення заповідача було спрямоване на земельний пай, розташований на території Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області, належний заповідачу на підставі сертифікатів серії КВ № 002055 та 002056, а на теперішній час вже виданий державний акт на приватну власність на землю. Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст. 114 Цивільного процесуального кодексу України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Представник відповідача в судове засідання не зявився та подав до суду заяву, в якій позовні вимоги позивачів визнає в повному обсязі та просить слухати без участі представника сільської ради. Представник третьої особи в судове засідання не зявилася та подала до суду заяву, в якій позовні вимоги позивачів визнає в повному обсязі та просить слухати без участі представника нотаріальної контори. Суд, вислухавши позивачів та вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити повністю. В судовому засіданні суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 29 травня 2010 року, у віці 86 років, померла [PERSON], яка до дня смерті проживала в [INFO]. У власності [PERSON], перебували дві земельні ділянки площею відповідно 3,0261 та 3,0684 га з цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Переселенської сільської ради Кагарлицького району, право власності на які посвідчено державним актом серії ЯА № 498130 виданим 20 липня 2005 року Кагарлицькою РДА на підставі свого ж розпорядження від 08 грудня 2004 року № 640. Вказані земельні ділянки є земельним частками (паєм) [PERSON], які були виділені їй як члену розпайованого КСП « Переселенське» і попередніми документами, якими підтверджувалося її право на частку у вказаних вище розмірах , були сертифікати на право на земельну частку ( пай ) серії КВ № 002055 та 002056 видані Кагарлицькою РДА Київської області. 03 квітня 2003 року [PERSON] був укладений заповіт посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 21 Переселенської сільської ради Кагарлицького району, згідно якого спадкодавець заповіла позивачам наявні у неї на той час сертифікати на право на земельну частку ( пай ) серії КВ № 002056 [PERSON], а серії КВ № 002055 [PERSON]. Спадщина позивачами була прийнята шляхом звернення із заявою про її прийняття до Кагарлицької державної нотаріальної контори. Після закінчення шестимісячного терміну, 06 жовтня 2010 року, виконуючи свій обов'язок спадкоємців позивачі звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно визначений статтею 1297 ЦК України, коли спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте , звернувшись до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори, позивачам було відмовлено в його видачі в зв'язку з тим, що наданий ними державний акт, документ підтверджуючий наявність спадкового майна не відповідає вказаному в заповіті [PERSON] майну. Крім цього позивачам було рекомендовано звернутися до суду для офіційного тлумачення заповіту. Відповідно до статті 1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями, а згідно частини 2 вказаної статті у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Згідно частини 2 статті 213 ЦК України , на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статті 2 Закону України « Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 5 червня 2003 року N 899-ІУ основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. На підставі статті 12 вказаного Закону оформлення державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) здійснюється після виконання землевпорядних робіт, щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв), відповідно до статті 3 вказаного Закону, є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Відповідно до волевиявлення спадкодавця, викладеного в заповіті, [PERSON], яким вона заповіла сертифікат на земельні частки (пай), але державний акт на право власності на землю серії ЯА № 498130 виданим 20 липня 2005 року Кагарлицькою РДА на підставі свого ж розпорядження від 08 грудня 2004 року № 640 , площею 3,0261 та 3,0684 га, дійсно виданий взамін сертифікатів серії КВ № 002055 та 002056. Таким чином, волевиявлення заповідача було спрямоване на земельний пай, розташований на території Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області, належний заповідачу на підставі сертифікатів серії КВ № 002055 та 002056, а на теперішній час вже виданий державний акт на приватну власність на землю. Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства, а тому суд задовольняє позовні вимоги позивачів та розтлумачує волевиявлення заповідача [PERSON], що при складанні заповіту посвідченого та зареєстрованого в реєстрі за № 21 Переселенської сільської ради Кагарлицького району 03.04.2003 року на ім'я [PERSON] та [PERSON], було спрямоване на заповідання земельного паю, який розташований на території Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області, належний спадкодавцю на підставі сертифікатів серії КВ № 002055 та 002056, а на теперішній час 20.07.2005 року Кагарлицькою райдержадміністрацією вже виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯА № 498130, площею 3,0261 та 3,0684 га і визнати за [PERSON] та [PERSON], право на спадщину після [PERSON], померлої 29 травня 2010 року в с. Переселення Кагарлицького району, на земельні ділянки згідно Державного акту про право власності на землю серії ЯА № 498130 виданого Кагарлицькою РДА від 20.07.05 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved