Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-25 00:00:00

[PERSON], звернулася з позовом до суду в якому просить поновити пропущений строк для звернення до суд за період з 01.01.2006р., визнати діяння (бездіяльність та відмову) Управління пенсійного фонду України в Городенківському районі щодо нарахування і виплату їй щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни (30% надбавки до пенсії ) з 01.01.2006 року по теперішній час протиправними, зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Городенківському районі здійснити йому нарахування та виплату допомоги, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком у розмірі, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України « Про загальнообовязкове пенсійне страхування» та сплатити йому недосплачені суми доплати за період з 1 січня 2006 року по 31 липня 2010 року. Відшкодувати завдану матеріальну та моральну шкоду. Також просить стягнути усі витрати в його користь. Позивачка в позові вказала, що вона народився [INFO] і відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дитини війни» є дитиною війни. Згідно зі ст. 6 зазначеного закону з 01.01.2006 року їй як дитині війни повинна бути збільшена пенсія у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Про те, що визначена Законом 30% надбавка до пенсії їй протиправно не виплачувалась їй стало відомо з публікації в газеті «Експрес» за №124 -11.02.2010 року. На її звернення до управління пенсійного фонду України в Городенківському районі з проханням нарахувати і виплатити грошові кошти за період з 01.01.2006 року їй відмовили. Вважає таку відмову протиправною, а заборговані кошти заборгованістю. Відповідно до п.2.1 Постанови правління пенсійного фонду України «Про затвердження Положення про управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і в Севастополі, положення про управління пенсійного фонду України районі, містах і районних містах» від 30 квітня 2002 року №8-2 основним завданням органів Пенсійного фонду України є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які законодавством здійснюються за рахунок коштів фонду та інших джерел, визначених законодавством. Таким чином перерахунок їй пенсії та її виплата мала здійснюватися відповідачем. Положенням ст.22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав свобод громадян України. Законами України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», «Про Державний бюджет України на 2008 рік» положення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було викладено в новій редакції, відповідно до якої, право на державну соціальну підтримку дітям війни було обмежено. П.41 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року. Закон України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» від 26 грудня 2008 року та «Про Державний бюджет України на 2010 рік» від 27 квітня 2010 року нічого не говорять про державну соціальну допомогу дітям війни. Проте рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 та №10-рп/2008 від 22 05.2008 року положення, що призупиняли дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними ) та втратили свою чинність з дня ухвалення, тобто формулювання ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» повернулись до попереднього стану. Таким чином відповідач зобовязаний був здійснювати їй виплату належної допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Таким чином відповідач зобовязаний був здійснити перерахунок їй пенсії зі збільшенням на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за періоди 2007-2009 роки та за 2010 рік. У звязку із цим він звернувся до відповідача з вимогою здійснити перерахунок призначеної їй пенсії у розмірі 30 відсотків від мінімальної пенсії за віком за відповідний період 2006-2010 роки та забезпечити їй виплату. Попри те, що Конституція України, як закон прямої дії має вищу юридичну силу, а рішення Конституційного суду є обовязковим до виконання на території України остаточним і не може бути оскаржено відповідач, як орган владних повноважень відмовив їй у гарантованому Конституцією України та ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» праві. Вважає, що відмова є незаконною, оскільки відповідно до ч.2 ст.3 зазначеного закону державні соціальні гарантії дітям війни не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно правовими актами. Згідно із Законом України «Про Державний бюджет на 2006 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність , складає : з 1 січня 350 грн., з 1 квітня 359 грн., з 1 жовтня 366 грн. Згідно із Законом України на «Про Державний бюджет України на 2007 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність , складає : з 1 січня 380 грн., з 1 квітня 406 грн., з 1 жовтня 411 грн. Згідно із Законом України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів» з 1 січня 470 грн., з 1 квітня 481 грн., з 1 липня 482 грн., з 1 жовтня 498 грн. Згідно із Законом України на 2009 рік» та про внесення змін до деяких законодавчих актів України прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність , складає з 1 січня 498 грн. Закон України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» від 20 жовтня 2009 року для осіб, які втратили працездатність , встановив з 1 листопада 2009 року прожитковий мінімум на одну в розрахунку на місяць у розмірі 573 грн., з 1 січня 2010 року 695 грн. Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» від 27.04.2010 року встановив, що прожитковий мінімум з 1 квітня 2010 року становить 706 грн., з 1 липня 709 грн. Таким чином їй не доплачена соціальна допомога за період з 1 січня 2006 року по 31 липня 2010 року. Також вказав, що згідно із ст. 56 Конституції України він має право на відшкодування за завдану моральну шкоду відповідно до ст. 1175 ЦК України, передбачено, що шкода завдана, фізичній особі в результаті прийняття органами державної влади нормативно правового акту що був визнаний неконституційним і був скасований, відшкодовується державною незалежно від вини посадових осіб цих органів. Невиплата їй 30 % надбавки до пенсії за період з 01.01.2006 року по 31.07.2010 рік є порушенням Міжнародної Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод». В судове засідання позивачка не зявилася, просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Одночасно у поданій заяві просить не стягувати понесені нею судові витрати. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, неявка представника в судове засідання без поважних причин або не повідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із таких підстав: судом встановлено, що позивачка [PERSON], [INFO], відповідно до ст. 1 Закону України Про соціальний захист дітей війни», як особа, що є громадянкою України, якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни не було 18 років і вона наділена статусом дитини війни, що стверджено пенсійним посвідченням. Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 р., який набрав чинності з 1 січня 2006 р. передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Однак п.12ст.71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» дія ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» зупинена. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 визнано неконституційним і окремі положення Закону України «Про Державний бюджет України, зокрема п.12 ст.71 та ст.11 якими було зупинено і обмежено право на отримання спірних виплат. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року визнано не конституційними окремі положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік, зокрема пунктів 36-100 розділу 11 «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» та п.3 розділу 111 «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів», якими було зупинено і обмежено право на отримання спірних виплат. Дане рішення Конституційного Суду мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Відповідно до ч.2ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, якщо визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про неконституційність. Таким чином п.12 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» припинив свою чинність з 9 липня 2007 року та пункти 36-100 розділу 11 «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» та п.3 розділу 111 «Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» припинили свою чинність з 22 травня 2008 року. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» у 2007 році мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність визначеного законом. Враховуючи вище наведене, суд вважає ж, що позивачка має право на одержання пенсії, підвищеної на 30 % мінімальної пенсії за віком, з 09.07.2007 року по 31 грудня 2007 року, тобто з дня ухвалення рішення Конституційного суду України №6-рп/2007 від 09.07.2007 року та з 22 травня по 31грудня 2008 року , тобто з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року. Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року 36-рп/2007 та рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. №10-рп/2008 набрали чинності з дня їх ухвалення і не мають зворотної дії в часі. Протягом 2009 року підвищення дитині війни виплачують у розмірі 49.80 грн., передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» всупереч ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», хоча закон має вищу юридичну силу, ніж постанова Кабінету Міністрів, тому в 2009 році як і в 2010 році підвищення до пенсії позивачу мало бути виплачено відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни». З часу набрання чинності Законом України «Про соціальний захист дітей війни» позивач не звертався до суду, а звернулася до суду із позовом 03.08.2010 рок. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Матеріалами справи доводиться, що позивачка звернулася до суду 03.08.2010 року. Позивачкою не наведено, в судовому засіданні не здобуто причини пропуску строку звернення до суду. Тому у вимогах щодо продовження строку звернення до суду слід відмовити. Оскільки вимоги [PERSON] про нарахування та стягнення в її користь щомісячної державної соціальної допомоги, як дитині війни з 01.01.2006 року по 02.08. 2007 року знаходяться за межами позовної давності. В задоволенні вимог в цій частині до задоволення не підлягають. Таким чином вимоги щодо визнання протиправними дій відповідача у відповідності до вимог ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та її виплати підлягає за період з 03.08.2007р. по 31.12.2007р., за період з 22.05.2008р. по 31.12.2008р., з 01.01.2009 року по 31.12.2009р. та з 01.01.2010р. по 31.07.2010р. з урахуванням виплачених сум. За таких обставин суд вважає, що порушене право позивачка на отримання пенсії в розмірі, визначеному Законом України «Про соціальний захист дітей війни» підлягає захисту за зазначений період. Суд теж вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з 03.08.2007 року по 31.12.2007 року та за період з 22 травня 2008 року по 31грудня 2008 року та з 01.012009 року по 31.12.2009 р. та з 01.01.2010р. по 31.07.2010р. Одночасно позивачка просить стягнути в її користь матеріальну та моральну шкоду не зазначаючи в чому полягає шкода та в якому розмірі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, оскільки позивачкою не доведено і в судовому засіданні не здобуто таких доказів щодо спричинення моральної шкоди в задоволенні вимог в цій частині слід відмовити. В силу ст. 88 ЦПК України, суд стороні на користь якої ухвалено рішення, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Проте суд вважає, що судові витрати в користь позивачки слід не стягувати, оскільки позивачка відмовилася від них. Виходячи із наведеного, на підставі: ст.ст.22, 152 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року. Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 та Рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року та

Outcome: partial