Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до Михайлівської селищної ради, [PERSON], третя особа: комунальне підприємство «Михайлівське районне архітектурно планувальне та техінвентарізаційне бюро» про фактичне прийняття спадщини, виділу належної ідеальної частки спадкового майна в житловому будинку, визнання право власності на спадкову та на ідеальну частки. В судовому засіданні позивачка [PERSON], пояснила, що 11 листопада 1987 року померла її рідна бабуся [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть № 00001834515 від 24 грудня 2009 року. Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме: кімнати 1-5=5,00 кв.м., 1-6=5,20 кв.м., 1-7=7,90 кв.м, підвал та сарай В-1 в житловому будинку № 41, по вул. Степова, в смт. Михайлівка. Вказане спадкове майно виділено спадкодавцю на праві власності згідно з ухвалою Михайлівського районного суду від 26 вересня 1984 року, якою затверджена мирова угода між нею та [PERSON] і [PERSON]. З моменту винесення ухвали суду, вона разом зі своєю дочкою користуються та проживають у виділених їм кімнатах. Мирову угоду вони зареєстрували в Мелітопольському БТІ, яке в той час обслуговувало територію Михайлівського району. Прийняти спадкове майно через органи нотаріату не можливо, так як пропущено строк для прийняття спадщини. Крім того, ухвалою суду не визначено ідеальну долю майна, а саме частину житлового будинку, яка була виділена померлій [PERSON] Згідно розрахунку ідеальних часток по житловому будинку № 41 по вул. Степовій в смт. Михайлівка, проведеного КП Михайлівське районне архітектурно планувальне та техінвентарізаційне бюро» за № 24 від 05.02.2010 року, ідеальна частка [PERSON] становить 27%, або 27/100 частини. Після смерті бабусі вона стала постійно проживати у виділених їй кімнатах, що підтверджується актом-довідкою Михайлівської селищної ради. Вона являється онукою померлої, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-А1 № 888726 від 28 січня 1970 року. Її батько [PERSON] помер 10 січня 1978 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС № 374976 від 13 січня 1978 року, та її мати [PERSON] померла 28 грудня 1998 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС № 112870 від 28 грудня 1998 року. Таким чином, вона являється єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], інших спадкоємців ні за законом ні за заповітом не має. Просить суд встановити, що вона фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON], та виділити їй ідеальну частку спадкового майна в житловому будинку № 41 по вул. Степовій, в смт. Михайлівка, визнавши за нею право власності на спадкове майно в розмірі 27/100 часток. Представник Михайлівської селищної ради в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність на розсуд суду. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, але надала заяву, в якій просить суд розглянути справу у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає. Суд, дослідивши заяву позивача, та відповідачів, та матеріали цивільної справи, а саме: світлокопію рішення Михайлівського районного суду, Акт-довідку депутата селищної ради, світлокопію поверхового плану, світлокопію витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть, світлокопію свідоцтва про смерть [PERSON], світлокопію свідоцтва про народження [PERSON], світлокопії свідоцтв про укладення шлюбу, світлокопію свідоцтва про смерть [PERSON], світлокопію свідоцтва про народження [PERSON], розрахунок ідеальних часток по житловому будинку № 41 по вул. Степовій в смт Михайлівка, заяву від Михайлівської селищної ради, заяву від [PERSON], приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», зазначає що у разі, коли спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦКУ 2003 року. У разі відкриття спадщини до вказаної дати, тобто, до 01 січня 2004 року, за загальним правилом при вирішенні питань спадкування застосовуються норми чинного на той час законодавства і оформлення спадкових справ здійснюється із дотриманням правил ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до ст. 548 УРСР в редакції від 18.07.1963 року, для одержання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, і вона визнається належною йому з часу її відкриття. Стаття 549 ЦК УРСР вказує на те, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в її управління або володіння спадковим майном. Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР, внуки спадкодавця є спадкоємцями по закону, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з батьків, які були б спадкоємцями; і вони успадковують порівну ту долю яка належала б при спадкуванні по закону їхнім померлим батькам. Як вбачається з матеріалів справи, 11 листопада 1987 року померла її рідна бабуся [PERSON]. 10 січня 1978 року помер її батько [PERSON]. 28 грудня 1998 року померла її мати [PERSON]. Таким чином позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] За таких обставин суд вважає, встановити факт що [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON], та виділити їй ідеальну частку спадкового майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved