Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення за кредитним договором № 2008/13-1-08/45 від 1 лютого 2008 року, який був наданий в сумі 175000 доларів США, заборгованості з відповідача в еквіваленті за курсом НБУ в сумі 1635354 грн. 49 коп., та стягнення сплаченої суми судових витрат, посилаючись на невиконання відповідачем договірних умов. Відповідач, не визнаючи позовні вимоги, надав зустрічний позов, який надалі уточнював, в якому просить визнати кредитний та іпотечний договори недійсними, посилаючись на те, що розрахунки проводились в іноземній валюті, банк не мав відповідної ліцензії, виконання кредитного договору порушує принцип справедливості. Заслухавши пояснення представників сторін, відповідача, дослідивши надані докази, суд вважає, що первісний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, у зустрічному позові слід відмовити. Судом встановлено, що 1 лютого 2008 року між банком - на той час Акціонерно- комерційним банком соціального'розвитку «Укрсоцбанк» - та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2008/13-1-08/45, відповідно до якого позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 175000 доларів США строком по 31 січня 2023 року зі сплатою 13 % річних за користування кредитом. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В якості забезпечення кредитного договору між позивачем та відповідачем 1 лютого 2008 року був укладений іпотечний договір, за яким [PERSON] передав у повторну іпотеку належну йому на праві приватної власності однокімнатну квартиру, загальною площею 56,6 кв.м., розташовану в м. Одесі, Французький бульвар, 11 «б», кв. 15. Згідно з п. 1.4. іпотечного договору, зміст та розмір основного зобов'язання - повернення кредиту. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Банк виконав умови кредитного договору, надав гроші відповідачеві. Відповідач [PERSON] не здійснив повернення кредиту, порушивши умови кредитного договору, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 1635354 грн. 49 коп., у тому числі: заборгованість за кредитом - 168079 доларів 10 центів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 1 вересня 2009 року складає 1342783 грн. 93 коп., заборгованість за відсотками - 18190 доларів 15 центів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 145321 грн. 11 коп., пеня - 21422 грн. 71 коп., штраф за порушення п.3.3.5., 3.3.7.,3.3.9. кредитного договору - 125826 грн.75 коп. Суд вважає, що зазначенні суми підлягають стягненню з відповідача. Крім того, відповідно до ч.І ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Разом з тим, відповідно до ст. З Декрету Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 р. «Про державне мито», розмір ставки державного мита встановлений не більше 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Стосовно позовних вимог [PERSON], то суд, відмовляючи в їх задоволенні, виходить з того, що, згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. [PERSON] не заперечує того факту, що грошей за кредитним договором він банку не повертав. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Доводи [PERSON] стосовно одержання ним грошей за кредитним договором у іноземній валюті, в зв'язку з чим він просить визнати цей договір та іпотечний договір недійсними, як і посилання на відсутність у банку ліцензії на здійснення валютної операції, не можуть бути прийняти до уваги, оскільки є безпідставними. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Банк звернувся з позовними вимогами лише.стосовно стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.2.1993 р. № 15-93, операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету. Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за № 730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких: неторговельні операції з валютнимі цінностями; операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами; ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів- нерезидентів у грошовій одиниці України; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України. Єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті, згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ, є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. У випадку наявності у банку відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України, здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України. Позивач отримав банківську ліцензію № 5 від 29.12.2001 p., дозвіл № 5-2 від 29.7.2003 року, додаток до дозволу № 5-2 від 29.7.2003 p., дозвіл № 5-3 від 21.9.2009 року, додаток до дозволу № 5-3 від 21.9. 2009 р. Таким чином, позивач мав право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Порушення принципу справедливості з боку позивача та правових відстав для задоволення зустрічного позову [PERSON]Г судом не вбачається.

Outcome: approved