Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали і просять суд визнати дійсним попередній договір (договір завдатку) від 17 листопада 2009 року та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову суму у розмірі 8000 гривень. В позові [PERSON] про визнання попереднього договору (договору завдатку) недійсним просять суд відмовити. Представники відповідача [PERSON] та адвокат [PERSON] позов [PERSON] не визнали і просять суд в позові відмовити за безпідставністю позовних вимог. Позов [PERSON] підтримали і просять суд визнати недійсним попередній договір (договір завдатку) від 17 листопада 2009 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] за участю приватного підприємця [PERSON] Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] про визнання попереднього договору (договору завдатку) недійсним підлягає задоволенню повністю, оскільки є обґрунтованим та доведеним. Позов [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки позовні вимоги є недоведеними та безпідставними. Судом встановлено, що 17 листопада 2009 року між [PERSON] та [PERSON], за участю посередника приватного підприємця [PERSON], був укладений письмовий договір, названий попереднім договором (договором завдатку). Згідно цього договору [PERSON] (Продавець) з одного боку та [PERSON] (Покупець) з другого боку, що разом іменовані Сторонами, за участю приватного підприємця [PERSON] (Посередник) домовилися про передачу нерухомого майна Продавця Покупцю у власність, а саме квартири, шляхом оформлення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу (Основний договір) до 24 листопада 2009 року (п.1.1., п.1.3. договору). Як зазначено у п.3.1. договору, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання, з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу майна, Покупець передає Продавцю 8000 грн, які Сторони іменували Завдатком. При цьому, згідно п.3.2. договору, Завдаток був переданий Посередникові під розписку і зберігався у нього. Судом також встановлено, що у встановлений договором строк договір купівлі-продажу квартири між Сторонами укладений не був і 24 листопада 2009 року [PERSON] отримала від Посередника 8000 грн, зазначивши у розписці у звязку з відмовою продавця продати майно. Відповідно до ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Статтею 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у первний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Згідно ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу квартири укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Частиною 2 ст.215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину встановлена законом (нікчемний правочин), то такий правочин є недійсним. Судом встановлено, що укладений сторонами 17 листопада 2009 року попередній договір (договір завдатку) не був нотаріально посвідченим, а тому суд визнає його недійсним. При цьому суд не приймає до уваги посилання позивача [PERSON] на положення ч.2 ст.220 ЦК України, як на підставу визнання згаданого договору дійсним, оскільки позивачем не доведено і судом не встановлено, що одна із сторін цього договору ухилилася від його нотаріального посвідчення. Враховуючи положення ч.1 ст.570 ЦК України, суд визнає, що завдатком може підтверджуватися лише реальне зобовязання, що виникає на підставі укладеного договору, у даному випадку, договору купівлі-продажу. Оскільки між сторонами договір купівлі-продажу не був укладений, а попередній договір таким не є і, враховуючи недодержання сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення, судом цей договір визнається недійсним, сплачена позивачем сума в розмірі 8000 грн, відповідно до вимог ч.2 ст.570 ЦК України, визнається судом авансом. А тому відсутні і підстави для застосування положень ч.2 ст.571 ЦК України, на яку посилається позивач, що передбачає обовязок кредитора додатково сплатити боржнику суму у розмірі завдатку у разі порушення зобовязання з вини кредитора. Сторони визнають, що 24 листопада 2009 року кошти у розмірі 8000 грн позивачем були отримані, а тому підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 8000 грн суд не вбачає. В додатковому обґрунтуванні та уточненні позовних вимог позивач посилається на ч.2 ст.635 ЦК України, якою передбачено, що сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Вказане обґрунтування суд визнає безпідставним та суперечливим, оскільки правова природа наслідків, встановлених у ч.1 ст.571 ЦК України та у ч.2 ст.635 ЦК України, є різною як за характером, так і за змістом. При цьому суд враховує, що позивачем не надано суду жодних доказів про те, що неукладанням основного договору їй завдано збитків і саме на суму 8000 грн. На підстав ст.ст.203,209,215,220,570,635,657 ЦК України,

Outcome: approved