Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-29 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зобовязання [PERSON] вчинити певні дії, а саме - не чинити перешкод представнику ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор»в обстеженні належної йому ? частини житлового будинку з господарськими будівлями по вул.Пушкіна, 130 у м.Полтаві з метою оформлення документів для прийняття ними спадщини після батька [PERSON]. Під час розгляду справи позивачі змінили свої позовні вимоги, звернувшись до суду з заявою про визнання права власності на обєкти самочинного будівництва, зобовязання вчинити певні дії знести гараж та перенести літню кухню, та про відшкодування моральної шкоди. В уточнюючій позовній заяві посилались на те, що вони є співвласниками будинковолодіння, розташованого за адресою: м.Полтава, вул.Пушкіна, 130. При цьому позивачам належить по 1/6 частині вказаного будинковолодіння, відповідачу ? частина. У вказаному будинковолодінні самовільно збудовано жилу прибудову «А-1», тамбур «а?»та сарай «д», «д?», на які вони просять визнати за ними право власності. Самочинно збудовані відповідачем гараж «З»та літня кухня «М»перешкоджають їм користуватись належним їм будинком. Тому просять зобовязати [PERSON] знести гараж «З» , розташований на земельній ділянці, що перебуває в їх користуванні, та перенести літню кухню «М»відповідно до будівельних норм. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на обєкти самочинного будівництва, визначення порядку користування земельною ділянкою, який уточнював. В зустрічній позовній заяві посилався на те, що є власником ? частини жилого будинку з надвірними побудовами, розташованого за адресою: м.Полтава, вул.Пушкіна, 130. У вказаному будинковолодінні ним для покращення житлових умов було побудовано без одержання необхідних дозволів гараж «З», сарай «Н», погріб «Н1», навіс «О», літню кухню «М», житловий будинок «Б-1», прибудову «б», навіс «б1»та прибудову до будинку «а2». На вказані обєкти самочинного будівництва просив визнати за ним право власності та визначити порядок користування земельною ділянкою. За заявою позивачів ухвалою суду від 03.12.2010 року позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди та зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про відшкодування моральної шкоди залишені без розгляду (т.2, а.с.216). Ухвалою суду від 30.01.2009 року до участі у справі в якості співвідповідачів залучені виконавчий комітет Київської районної у м.Полтаві ради, Полтавська міська рада, Полтавське міське управління земельних ресурсів та земельного кадастру (т.1, а.с.97). В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та представник позивача [PERSON] первісний позов підтримали, просили його задовольнити, проти зустрічного позову заперечили, в його задоволенні просили відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] проти первісного позову заперечили, в його задоволенні просили відмовити. Зустрічний позов підтримували та просили задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення первісного та зустрічного позову заперечив, просив відмовити в їх задоволенні. Після оголошеної судом перерви позивач [PERSON], представник відповідача [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявились. Відповідачі виконком Київської районної у м.Полтаві ради, Полтавське міське управління земельних ресурсів та земельного кадастру, а також треті особи Управління містобудування та архітектури, ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор», Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Полтавській області в судове засідання своїх представників не направили, звернувшись до суду з листами про розгляд справи за відсутності їх представників (т.2 а.с.14, 32, 36, т.3 а.с.17). Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст. 169 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не зявились. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази у справі та матеріали цивільної справи №2-456/06 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, суд приходить до висновку про необхідність в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовити. Судом встановлено, що домоволодіння за адресою м.Полтава, вул.Пушкіна, 130 належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Частки співвласників у праві спільної власності складають: [PERSON] 1/6 частина, [PERSON] - 1/6 частина, [PERSON] - 1/6 частина, [PERSON] ? частина (т.1, а.с.68, 69, 173-174). В судовому засіданні позивачі пояснювали суду, що вже не підтримують первісних позовних вимог про зобовязання [PERSON] вчинити певні дії, а саме - не чинити перешкод представнику ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор»в обстеженні належної йому ? частини житлового будинку з господарськими будівлями по вул.Пушкіна, 130 у м.Полтаві з метою оформлення документів для прийняття ними спадщини після батька. Але після розяснення суду заяв про залишення вказаної позовної вимоги без розгляду або щодо відмови від позову в цій частині суду не подавали. Тому вказана позовна вимога розглядалась судом разом з іншими позовними вимогами. Вирішуючи зазначену позовну вимогу, суд бере до уваги відсутність доказів чинення [PERSON] представнику ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор»перешкод в обстеженні належної йому ? частини житлового будинку з господарськими будівлями. Також бере до уваги, що позивачами 12 грудня 2008 року одержані свідоцтва про право на спадщину за законом після [PERSON] Тому, зважаючи на відсутність доказів порушення права позивачів, приходить до висновку, що в задоволенні даної позовної вимоги необхідно відмовити. Судом встановлено що в будинковолодінні за адресою: м.Полтава, вул.Пушкіна, 130 співвласниками самочинно, тобто без належних дозволів на будівництво та без виготовлення проекту, збудовано ряд будівель та приміщень: жилу прибудову «А-1», тамбур «а?», сарай «д», «д?», гараж «З», сарай «Н», погріб «Н1», навіс «О», літню кухню «М», житловий будинок «Б-1», прибудову «б», навіс «б?»та прибудову до будинку «а?». Як вбачається з даних технічного паспорту на будинковолодіння, наявність вказаних обєктів самочинного будівництва виявлена під час технічної інвентаризації, що здійснена 13.07.1984 року (т.1, а.с.72-75). На час побудови вказаних обєктів, та відповідно на час виникнення спірних правовідносин, вони регулювались нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Так, статтею 105 ЦК УРСР передбачені наслідки самовільного будівництва жилого будинку, господарських і побутових будівель та споруд. Зокрема, передбачалось, що громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо). За позовом виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів такий будинок або частина його можуть бути безоплатно вилучені судом і зараховані до фонду місцевої Ради народних депутатів або за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів знесені громадянином, який провадив самовільне будівництво, або за його рахунок. Знесення чи вилучення будинку, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, провадиться, коли громадянин не привів його, після попередження, у відповідність з проектом чи зазначеними нормами і правилами. Господарські і побутові будівлі та споруди, зведені громадянином без встановленого дозволу або належно затвердженого проекту, чи з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів зносяться громадянином, який провадив самовільне будівництво, або за його рахунок. Одержані при знесенні жилого будинку або частини його, господарських і побутових будівель та споруд будівельні матеріали залишаються у власності громадянина, який провадив самовільне будівництво. Тобто, єдиним наслідком самочинного будівництва був передбачений обовязок особи, що здійснила самочинне будівництво, здійснити його знесення. Можливість набуття права власності на обєкт самочинного будівництва була виключена. Тому у звязку зі здійсненням самочинного будівництва у осіб, які його здійснювали, право власності на такі обєкти не виникало, відповідно, не виникали правовідносини власності. Згідно ч.4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року №435-ІV Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки з факту самочинного будівництва вказаних вище обєктів та споруд у їх забудовників не виникло права власності на них, а лише виник обовязок здійснити їх знесення, сторони як позивачі, так і відповідач [PERSON], підтримуючи свої позовні вимоги, безпідставно посилаються на ст.376 ЦК України, яка в даному випадку не регулює виниклі між ними правовідносини. Також суд бере до уваги, що позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] жилу прибудову «А-1», тамбур «а?»та сарай «д», «д?», на які просять визнати за ними право власності на підставі ст.376 ЦК України, не будували. Але ст.376 ЦК України не передбачено можливості визнання права власності на обєкт самочинного будівництва за іншою особою, крім тієї, що його побудувала. Вказані обєкти самочинного будівництва існували на час придбання їх батьком [PERSON] ? частини жилого будинку з частиною господарських будівель та споруд, або були ним збудовані. Зазначене судом встановлено на підставі даних технічного паспорта на спірне будинковолодіння, згідно якого рік побудови вказаних споруд по 1986 рік включно (т.1, а.с.75). Тобто вони були збудовані батьком позивачів [PERSON] або попередніми власниками домоволодіння, у яких [PERSON] придбав частину будинку з частиною господарських споруд. Враховуючи пряму заборону в ст.105 ЦК УРСР на відчуження самовільно збудованих будівель та споруд, до позивачів у звязку з прийняттям спадщини після [PERSON] право власності на обєкти самочинного будівництва не перейшло. На підставі викладеного позовні вимоги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання за ними права власності задоволенню не підлягають. Обєкти самочинного будівництва, на які [PERSON] просить визнати за ним право власності - гараж «З», сарай «Н», погріб «Н1», навіс «О», літня кухня «М», житловий будинок «Б-1», прибудова «б», навіс «б1»та прибудова до будинку «а2»- також були ним збудовані в період з 1981 по 1985 роки. З наведених вище підстав суд приходить до висновку, що відсутні підстави для визнання права власності на обєкти самочинного будівництва і за [PERSON] Як окрему підставу для відмови в задоволенні первісних та зустрічних позовних вимог про визнання права власності на обєкти самочинного будівництва суд розцінює той факт, що спірне будинковолодіння розташоване на земельній ділянці, самовільно захопленій сторонами. Фактичний розмір земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння, на час розгляду справи судом складає 1507 кв.м., що підтверджується даними кадастрового плану земельної ділянки (т.2, а.с.251). Як вбачається з інших правовстановлюючих документів, як то договори купівлі-продажу частини жилого будинку (т.1, а.с.9-10, 173-174), з даних технічного паспорта, складеного станом на 16.08.1984 року (т.1, а.с.165-168), на 09.02.1998 року (т.1, а.с.17) фактична та за документами площа земельної ділянки за будинковолодінням по вул.Пушкіна, 130 у м.Полтаві має складати 1372 м?. Таким чином площа самовільно захопленої співвласниками будинковолодіння по вул.Пушкіна, 130 у м.Полтаві земельної ділянки на час розгляду справи судом складає 135 м?. Суд звертає увагу, що на час проведення у справі судової технічної експертизи 07.09.2009 року фактична площа вказаної земельної ділянки складала 1472 м?, площа самовільно захопленої земельної ділянки складала 100 м? (т.1, а.с.182-190). Відповідно до ст.10 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. [PERSON] сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На сторони покладається обовязок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Під час розгляду даної справи сторони не тільки не надали доказів, з яких вбачалось би де саме знаходиться частина земельної ділянки, що самовільно ними захоплена, але і збільшили розмір самовільно захопленої земельної ділянки. Оскільки неможливо встановити чи знаходяться обєкти самочинного будівництва на земельній ділянці, що була виділена під забудову зазначеного будинковолодіння, чи на самовільно захопленій земельній ділянці, вказану обставину суд розцінює як самостійну підставу для відмови в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на обєкти самочинного будівництва. Також суд бере до уваги відсутність згоди співвласників на визнання права власності на обєкти самочинного будівництва, а також на відсутність погодження самочинного будівництва Інспекцією ДАБК (т.2, а.с.14). Як вбачається з заяви ІДАБК від 18.06.2010 року №7/16-01-23 інспекція не заперечує проти позову лише за умови, що виконавчий комітет Київської районної у м.Полтаві ради не заперечує проти задоволення позову. Виконком Київської райради в м.Полтаві свого представника в судове засідання не направив, заяв щодо визнання позову до суду не подавав, дій, з яких би вбачалось визнання позову, не вчиняв. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо зобовязання відповідача [PERSON] знести самочинно ним збудований гараж «З»та перенести самочинно збудовану літню кухню «М»суд також бере до уваги, що вони збудовані у 1981 та у 1985 році відповідно. Правовідносини щодо їх забудови також регулюються нормами ЦК УРСР. Відповідно до ст.71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Статтею 74 ЦК УРСР передбачалось, що вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом, арбітражем або третейським судом незалежно від закінчення строку позовної давності. Згідно ст.75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Тому, хоча судом не встановлені підстави для визнання за відповідачем [PERSON] права власності на вказані обєкти самочинного будівництва, в задоволенні позовних вимог про зобовязання [PERSON] знести гараж «З»та перенести літню кухню «М»необхідно відмовити за строком позовної давності. Вирішуючи зустрічні позовні вимоги [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою, суд бере до уваги, що спірна земельна ділянка містить самовільно захоплені значні площі, чинним законодавством України не передбачено можливості визначення порядку користування самовільно захопленою земельною ділянкою, тому в задоволенні даної позовної вимоги також необхідно відмовити. Крім того, судом встановлено, що відповідачі виконавчий комітет Київської районної у м.Полтаві ради, Полтавська міська рада, Полтавське міське управління земельних ресурсів та земельного кадастру прав позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідача [PERSON] не порушували, тому в задоволенні позовних вимог до них необхідно відмовити. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні первісного та зустрічного позову в повному обсязі. У звязку з відмовою в задоволенні позову та зустрічного позову понесені сторонами судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed