Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-09 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить зобов»язати ЛКП «Сонячне» провести перерахунок за надані послуги по утриманню житла та прибудинкової території за 2005-2008 p.p., шляхом зарахування зайво отриманих коштів в сумі 604 грн. 86 коп. як переплату на майбутні платежі. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що вона проживає в квартирі № 32 по вул. Кн..Ольги, 102 у м. Львові. Протягом 2005 - 2008 p.p. вона сплачувала кошти за утримання будинку та при будинкової території в ЛКП «Сонячне», яке проводило нарахування плати за дані послуги згідно з рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 30.09.2005 року № 1032 «Про впорядкування тарифів на послуги з утримання будинків та при будинкових територій для населення у м. Львові». 15.05.2008 року Вищий адміністративний суд України відхилив касаційну скаргу виконкому Львівської міської ради та залишив без змін постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.12.2006 року, в якій визнано незаконним рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 30.09.2005 року ,N° 1032 «Про впорядкування тарифів на послуги з утримання будинків та при будинкових територій дня населення у м. Львові». Натомість, ЛКП «Сонячне» використавши незаконне рішення виконкому Львівської міської ряди від 30.09.2005 року № 1032 для проведення розрахунку вартості спожитих комунальних послуг, відповідно до яких у подальшому незаконно отримало від позивача кошти. 28.01.2010 року позивач звернувся із заявою у ЛКП «Сонячне» про перерахунок сплачених ним платежів, однак 23.02.2010 року ЛКП «Сонячне» надало йому нечітку відповідь та відмовилось здійснювати перерахунок платежів за утримання будинку та при будинкової території, внаслідок чого він змушений був звернутись за захистом порушених прав та охоронюваних законом інтересів в суд. Просить позов задовольнити. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, поясненна дала аналогічні мотивам позовної заяви, не заперечує проти заочного розгляду справи, просить позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з»явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, що стверджується відміткою в журналі вихідної кореспонденції та повідомленням про вручення судової повістки, заяви про розгляд справи за його відсутності від нього не надійшло, заперечень на позов не подав, а тому згідно ч.4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, суд вирішує справу у відсутності представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів в порядку заочного провадження, проти чого позивач не заперечив. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, з»ясувавши дійсні обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМ України від 08.10.1992р. № 572 (діяли до 02.02.2006р.), п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків (в редакції постанови КМ України від 24.01.2006р. № 45, діє з 02.02.2006р.), ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власники квартир зобов»язані оплачувати за надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що позивач проживає у [INFO]. Плата за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території в оспорюваний період з 01 жовтня 2005р. по 15 березня 2008р. нараховувалася відповідачем згідно тарифів, встановлених рішенням виконкому Львівської міської ради № 1032 від 30.09.2005р. З 18.03.2008р. набрало законної сили рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.02.2008р. «Про затвердження тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкової територій для населення у м. Львові індивідуально по кожному будинку». Між тим рішення виконкому Львівської міської ради №1032 від 30.09.2005р. «Про впорядкування тарифів на послуги з утримання будинків та прибуткової території для населення м. Львова» було визнано незаконним постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.12.2006р. та дана постанова залишена без змін Вищим адміністративним судом України 15.05.2008 року, тому розрахунок плати повинен був здійснюватись за весь спірний період на підставі тарифів, які були встановлені розпорядженням голови Львівської ОДА № 455 від 20.05.2003р. (з додатком №1) зі змінами від 10.12.2004р. №1017 та рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 484 від 06.06.2003р. «Про плату за користування житлом (квартирну плату) та утримання житла для населення у м. Львові» з додатками 1,2. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім того, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Частиною 1 статті 14 ЦПК України передбачено, що судові рішення що набрали законної сили, обов»язкові для виконання всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян підлягають виконанню по всій території України. Згідно ч.І ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 4.2 п.4 ст.16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Крім того, статтею 15 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за надані комунальні послуги нараховується на підставі діючих тарифів. Оплату за комунальні послуги нараховують органи місцевого самоврядування та створені ними комунальні підприємства на основі діючих тарифів. Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особі зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень тау спосіб, що передбачені Конституцією України. Як вбачається із заяви позивача від 27.01.2010 року, остання зверталась до відповідача із вимогою провести перерахунок коштів, надміру сплачених за послуги з утримання житла та прибудинкової території. Однак, відповідач своєю відповіддю від 23.02.2010 року відмовив у перерахунку надмірно сплачених коштів покликаючись на те, що рішенням Львівського апеляційного суду не зазначено відповідно до яких тарифів здійснювати перерахунок, а тому Львівська міська рада звернулась до суду з проханням роз»яснити, яка процедура має застосовуватись у даному випадку. Згідно поданого позивачем розрахунку, нею було сплачено понаднормово 604,86 грн. за період з 01 жовтня 2005р. по 15 березня 2008р. Таким чином, суд дійшов до висновку, що спосіб захисту порушеного права позивач визначив обґрунтовано, шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення. Тому суд вважає позовні вимоги позивача є підставними та підлягають до задоволення. Окрім цього, у відповідності до вимог ст.. 88 ЦПК України з відповідача в користь держави слід стягнути 30,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 51,00 грн. судового збору.

Outcome: approved