Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-12 00:00:00

31.03.2010 року позивач звернувся до Єнакіївського міського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору недійсним (а.с. 3-4). Ухвалою від 25 травня 2010 року справа була направлена на розгляд до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (а.с. 23). Позивач у своїй заяві та у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог, посилався на те, що між відповідачем та ТОВ «Сталь Центр» було укладено кредитний договір №03/08 від 31.01.2008 року, в забезпечення зобовязань за цим кредитним договором між ним та відповідачем було укладено договір поруки № 2 від 31.01.2008 року. Проте підписуючи вказаний договір поруки позивач не усвідомлював його реального змісту, вважав, що діє не як фізична особа, а як засновник ТОВ «Сталь Центр», також сторони на момент укладання даного договору не мали на меті настання реальних юридичних наслідків у вигляді виконання позивачем зобовязання ТОВ «Сталь Центр» за кредитним договором №03/08 від 31.01.2008 року укладення, тому просив суд визнати недійсним договір поруки № 2 від 31.01.2008 року та покласти на відповідача судові витрати по справі (а.с. 3-4). Позивач у судове засідання не зявився, на адресу суду надіслав заяву в якій просив суд розглянути справу без його участі (а.с. 48). Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, тому заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлено, що між відповідачем та ТОВ «Сталь Центр» був укладений кредитний договір № 03/08 від 31.01.2008 року, за умовами якого позивач зобовязався надати кредитну лінію у сумі 500\~000 грн. на термін до 31.01.2009 року, а відповідач зобовязався повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановленому договором розмірі та строки, що підтверджується копією зазначеного договору (а.с. 5-8). Також судом встановлено, що між позивачем та відповідачем був укладений договір поруки № 2 від 31.01.2008 року, за умовами якого поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником своїх обов'язків за кредитним договором № 100419-cred від 16.11.2007 року в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, пені та інших штрафних санкцій, що підтверджується копією зазначеного договору (а.с. 12). Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України та умовами укладеного між сторонами договору. Відповідно до статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює в межах, наданих їй договором. Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина 3 статті 215 Цивільного кодексу України). В свою чергу стаття 203 Цивільного кодексу України, передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних справ та обовязків. Оцінюючи дослідженні у судовому засіданні докази у їх сукупності, щодо вимог позивача до відповідача стосовно визнання недійсним договору поруки № 2 від 31.01.2008 року, суд вважає доводи позивача безпідставними, оскільки, кредитні кошти були надані відповідачем за умови забезпечення зобовязання у вигляді поруки, гроші були отримані та використані позичальником, а з позовом про визнання умов кредитного договору недійсним позивач звернувся більш ніж через два роки (31.03.2010 р.) з дня його укладення. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору поруки № 2 від 31.01.2008 року, укладеного між ним та відповідачем є безпідставними та не підлягають задоволенню. Понесені позивачем судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України у звязку з відмовою в задоволення позову не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed