Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] райдержадміністрація звернулася до суду в інтересах малолітньої [PERSON] до відповідача [PERSON] про позбавлення її батьківських прав, стягнення з неї аліментів та про передачу малолітньої дитини на розгляд органу опіки та піклування [PERSON] райдержадміністрації для подальшого її влаштування, мотивуючи наступним: До служби у справах дітей [PERSON] райдержадміністрації звернулася служба у справах дітей Соломянської районної у місті Києві державної адміністрації з клопотанням про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Відповідачка по справі є матірю малолітньої [PERSON], [INFO] (уродженки [INFO]). Вона є матірю-одиначкою, разом зі своєю дочкою 23 квітня 2010 року вона зареєструвалася у громадянина [PERSON] на території Зеленогайської сільської ради за адресою: с.Краснопіль, вул. Пушкіна, 17. 15 квітня поточного року до служби у справах дітей надійшла інформація про те, що в інфекційному відділенні [PERSON] центральної районної лікарні госпіталізовано громадянку з новонародженою дитиною, без будь-яких документів, що встановлюють її особу, яка після народження дитини мала проблеми зі станом здоровя, як зясувалося це була [PERSON] Зі слів громадянки було встановлено, що вона є уродженкою [INFO], паспорт загубила. [PERSON] була надана допомога в поновленні документів, реєстрації дитини та оформленні виплат по народженню. Під час проведення профілактичного рейду, 20 червня поточного року, службою у справах дітей спільно з управлінням праці та соціального захисту населення райдержадміністрації і районним центром соціальних служб для сімї, дітей та молоді було відвідано гр.[PERSON] за місцем проживання. В ході перевірки встановлено, що ні [PERSON], ні її новонародженої дочки на території району немає. В кінці травня вона разом з дитиною, зникла з місця проживання. Службою у справах дітей [PERSON] райдержадміністрації було встановлено, що гр.[PERSON] знаходиться в м.Дніпропетровську, де зупинилася у сторонніх людей. За інформацією Зеленогайської сільської ради, на території якої незначний час проживала громадянка [PERSON], вона зарекомендувала себе з негативної сторони. По відношенню до односельців відносилася нахабно і зухвало, до своєї дочки ставилася безвідповідально, веде аморальний спосіб життя, постійного місця проживання не має. Вже 18 серпня 2010 року малолітню [PERSON], [INFO], вилучено представником кримінальної міліції у справах дітей Соломянського РУ ГУМВС України в м.Києві з помешкання гр.[PERSON], де мати залишила дитину і не зявлялася понад два дні. До служби у справах дітей Соломянської районної у місті Києві державної адміністрації, на території якої було вилучено дитину, гр.[PERSON] зявилася лише 30.08.2010 року. Дитину було влаштовано до дитячої клінічної лікарні № 4 Соломянського району м.Києва у незадовільному стані: гостра вірусна інфекція та рахіт ІІ ступеня, гострий перебіг. В судовому засіданні представник позивача начальник служби у справах дітей райдержадміністрації підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Прокурор не заперечує проти позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої [PERSON], враховуючи негативне відношення матері до дитини. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог позивача заперечує та пояснила суду, що сама вона була вихованкою дитячого будинку м.Дніпропетровська, при народженні доньки вона загубила свої документи , що посвідчують особу, а тому не мала змоги ні зареєструвати дитину, ні отримати власні документи. Деякий час вона разом з дитиною перебувала в інфекційному відділенні [PERSON] районної лікарні, де їй була надана допомога по оформленню документів та медична допомога. З лікарні її забрав разом з дитиною, до себе додому [PERSON], який зі слів відповідачки є її батьком, та в будинку якого за його згодою вона зареєструвалася разом з дитиною, за адресою: Томаківський район Дніпропетровська область с.Краснопіль вул. Пушкіна ,17. Але за цією адресою відповідачка прожила не довго, вона не знайшла спільної мови з власником будинку, він ставився до неї неприязно, тому в кінці травня відповідачка разом з дитиною виїхала спочатку до м.Дніпропетровська, а потім до м.Києва. У Києві вона спочатку жила з одним співмешканцем, а потім з іншим за іншою адресою. Свою дитину вона не залишала на сторонніх людей, а дозволила батькові дитини піти з нею на прогулянку і на протязі доби спілкувалася з ним у телефонному режимі. Відповідачка також пояснила суду, що вона постійно телефонує у лікарню де знаходиться її донька цікавиться її станом, пояснила також що вона має хороші побутові умови та умови проживання, може забезпечити свою дитину усім необхідним, а тому з даним позовом вона не згодна та заперечує його. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона працює фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту с.Зелений Гай Томаківського району. Вона декілька раз здійснювала патронаж за адресою проживання матері [PERSON] та її новонародженої дочки, при цьому їй розяснювала як треба правильно доглядати за дитиною, дитина на той час добре набирала вагу, умови для проживання дитини були непоганими. Але в середині травня 2010 року, коли вона поїхала на патронаж, то [PERSON] плакала і повідомила їй, що буде виїжджати до тітки в м.Дніпропетровськ з причини поганого ставлення власника будинку, де вона проживає з дитиною. Приблизно 21 травня 2010 року [PERSON] підїхала до неї за документами на дитину. Свідок пояснила , що дитина була під наглядом медичних працівників, і на той час стан здоровя її був хороший. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши сторони, свідка, враховуючи думку прокурора, та дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що даний позов підлягає повному задоволенню, виходячи з наступного: В судовому засіданні встановлено, що відповідачка має дочку [PERSON], 30.03,2010 року народження, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України ( зі слів матері) , та копією свідоцтва про народження дитини. За час проживання в [INFO] [PERSON], в період з 23.04.2010 року по 23.05.2010 року, на території Зеленогайської сільської ради зарекомендувала себе з негативної сторони., до односельців відносилася нахабно та зухвало, до своєї дитини ставилася безвідповідально, що підтверджується характеристикою, наданою сільським головою від 14.10.2010 року. До служби у справах дітей [PERSON] райдержадміністрації звернулася служба у справах дітей Соломянської районної у місті Києві державної адміністрації з клопотанням про позбавлення батьківських прав [PERSON] , посилаючись на те , що 18.08.2010 року о/у ВКМСД Соломянського РУ ГУ МВС України в м.Києві,було складено Акт про дитину покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоровя або яку відмовилися забрати батьки чи інші родичі, залишену без опіки, про дитину підкинуту чи знайдену дитину, з якого вбачається , що 18.08.2010 року до них надійшло повідомлення від гр. [PERSON], [INFO], проживаючої в [INFO] про те, що знайома залишила в неї вдома свою доньку [PERSON] віком 4 місяці і не повернулася протягом двох днів, на даний час її місце перебування не відоме, тобто дитина була покинута без нагляду родичів та без належних умов харчування. Згідно повідомлення служби у справах дітей Соломянської районної у м.Києві державної адміністрації від 31.08.2010 року за вих.№ 2318 вбачається, що 19.08.2010 року до дитячої клінічної лікарні № 3 Соломянського району м.Києва згідно вищевказаного акту про покинуту дитину, була доставлена малолітня дівчинка віком приблизно 4 місяці, де їй були поставлені діагнози: ГРВІ, рахіт ІІ ст., гострий перебіг. Мати дитини [PERSON] зявилася до служби у справах дітей 30.08.2010 року та повідомила, що 30.07.2010 року вона разом з дитиною та співмешканцем [PERSON] переїхали до м.Києва, а на сьогоднішній день вона змінила місце проживання та мешкає в м.Києві за іншою адресою та з іншим співмешканцем, а також виявляє бажання забрати дитину на виховання. З повідомлення служби у справах дітей Соломянської районної у м.Києві державної адміністрації від 13.09.2010 року за вих.№ 2480 вбачається, що малолітня [PERSON] була залишена матірю за вищевказаною адресою у м.Київ та згодом влаштована до лікарні, а 13.09.2010 року була переведена для тимчасового перебування дітей з невизначеним правовим статусом Київського міського будинку дитини ім.М.М. Городецького. Де також вказана Служба звертається до начальника служби у справах дітей [PERSON] райдержадміністрації з проханням про поставлення малолітньої [PERSON] на первинний облік за місцем реєстрації дитини та її матері, та вирішити питання про подальшу долю дитини. Окрім того, відповідачка [PERSON] відвідувала свою доньку за час перебування її у будинку дитини лише один раз 14.10.2010 року, що підтверджується повідомленням Київського міського будинку дитини ім.М.М. Городецького від 27.10.2010 року вих. № 718. Заперечуючи позов, відповідачка заявила клопотання про надання їй терміну, для збору документів, що б підтверджували її матеріальний стан та умови проживання, для того щоб забрати дитину на виховання. Такий строк їй було надано та розяснено у які установи слід звернутись. Але після сплину часу, відповідачка так і не надала суду жодних доказів щодо своїх належних умов для життя та виховання дитини. За вказаною відповідачкою адресою декілька разів виїжджав дільничий інспектор, та комісія служби у справах дітей, вказана квартира за інформацією сусідів здається квартирантам, які часто змінюються, жодного разу відповідачки у вказаній квартирі не було, свою доньку у дитячому закладі, відповідачка не відвідувала. Враховуючи вищевказане, суд зясував, що постійного житла відповідачка не має, жодного доходу крім державної допомоги при народженні дитини теж не має, дитину у дитячому закладі не навідує, і ніяких дій щоб повернути свою дитину на виховання не проводить. Суд вважає, що пояснення відповідачки, щодо свого матеріального стану, та місця проживання, були зроблені для того щоб ввести суд в оману. Відповідачка ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню дитини, а оскільки дитина з серпня 2010 року знаходиться на утриманні держави і вона матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків по вихованню та утриманню малолітньої доньки. Ухилення матері від виконання своїх обовязків має місце, коли він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей лише за умови винної поведінки матері, свідомого нехтування нею своїми обовязками, що передбачено ч.1 п.2 ст. 164 СК України. Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи викладене вище, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє підтвердження в ході судового засідання. На підставі викладеного та

Outcome: approved