Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-05 00:00:00

У жовтні 2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на навчання дитини. Позивачка вказує на те, що від шлюбу з відповідачем вони мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 30 березня 2006 року на її користь з відповідача на утримання дітей було стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів відповідача, починаючи з 29.12.2005 року. З серпня 2008 року їх син [PERSON] навчався у Миколаївському торгово - економічному кооперативному технікумі. З 2011 року син продовжує навчання в Миколаївському національному університеті ім. В.О. Сухомлинського. Відповідач відмовляється добровільно сплачувати додаткові витрати на навчання сина. Посилаючись на викладене, позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь 10568 грн. понесених додаткових витрат на утримання сина, повязаних з його навчанням. В подальшому позивачка неодноразово уточнювала свої вимоги. 23 січня 2012 року, остаточно уточнивши свої вимоги, позивачка подала до суду позовну заяву, в якій просила суд стягнути з відповідача на свою користь 6025 грн. понесених нею додаткових витрат на навчання сина у Миколаївському торгово-економічному кооперативному технікумі до його повноліття за період з 17 березня 2010 року по 31.01.2011 року у розмірі 6025 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заявлений позов, просили про його задоволення. Відповідач позов не визнав. Вказував на те, що, що він згоден з тим, що фактична оплата навчання неповнолітнього сина у коледжі склала 6025 грн., які понесла позивачка. В той же час з 1 квітня 2011 року ним добровільно було сплачено 2004 грн. на навчання сина. А тому з врахуванням того, що батьки повинні нести половину витрат, та ним сплачено добровільно 2004 грн., він фактично визнає суму у розмірі 1008 грн. 50 коп. Крім того, вказував на те, що має батьків, які за станом здоровя потребують лікування, яким він також надає матеріальну допомогу. Посилаючись на те, що у звязку з цим він не має можливості надавати допомогу на навчання сина, просив в позові [PERSON] відмовити. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, відповідача, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. З матеріалів справи вбачається, що сторони з 1992 року перебували у шлюбі від якого мають двох синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. У 2006 році шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 30 березня 2006 року з відповідача на користь позивачки на утримання двох синів стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини його заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. З 2008 року син сторін [PERSON] навчався у Миколаївському торгово-економічному кооперативному технікумі Миколаївської облспоживспілки. Як слідує з наявного у справі копії договору від 08.08.2008 року (оригінал договору досліджено в судовому засіданні), оригіналів досліджених в судовому засіданні квитанцій про оплату навчання у 2010-2011 році за навчання неповнолітнього сина [PERSON] сплатила 6025 грн. В цю суму не включаються сплачені благодійні внески. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 30 вересня 2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 2547 грн. 50 коп. додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина [PERSON], проведених [PERSON] за період з 13 серпня 2008 року по 8 вересня 2009 року, у звязку з навчанням [PERSON]. У відповідності до ст..185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). З матеріалів справи вбачається, що реальні додаткові витрати позивачки у 2010 2011 році склали 6025 грн. Таким чином, виходячи з принципу рівності обовязків батьків по утриманню дитини та положень ст..185 СК України, половину вказаних витрат має нести відповідач, що складає 3012 грн. 50 коп.. Як вбачається з матеріалів справи 11 квітня 2011 року син сторін [PERSON] досяг повноліття та згідно наявного у справі договору від 07.09.2011 року продовжує навчання у Миколаївському національному університеті імені [PERSON]. При цьому, доводи відповідача щодо необхідності врахування до понесених позивачкою додаткових витрат на навчання 2004 грн. сплачених відповідачем на навчання повнолітнього сина та відмови позивачці в позові не можуть бути взяті до уваги, оскільки як слідує з заяви відповідача від 12.04.2011 року, поданої до бухгалтерії ДП НВКГ «Зоря-Машпроект», та пояснень самого відповідача в судовому засіданні 18.01.2012 року, кошти в розмірі 2004 грн. були сплачені відповідачем на навчання повнолітнього сина. Згідно положень СК України, у звязку з продовженням навчання повнолітнього сина, дочки стягуються аліменти, в іншому порядку, який передбачений ст.199 СК України. Крім того закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в додаткових витратах. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: partial