Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-17 00:00:00

Позивачі 04 листопада 2008 року звернулися в Київським районний суд міста Полтави з позовом до відповідачів про визнання права спільної сумісної власності на нежитлове напівпідвальне приміщення. В подальшому змінювали та доповнювали свої позовні вимоги. В поданих до суду заявах посилалися на те, що проживають на другому поверсі житлового будинку по вул. Сінна, 16-б в м. Полтаві, мешканці напівпідвального приміщення першого поверху будинку були відселені, з того часу приміщення є нежитловим, потребує невідкладного капітального ремонту. Власниками напівпідвального приміщення по вул. Сінній, 16-б є [PERSON], якому належить 7/100 частин та територіальна громада. Вважають, що спірне напівпідвальне приміщення житлового будинку по вул. Сінній, 16-б в м. Полтаві як допоміжне, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та рішення Конституційного суду України від 02.03.2004 року №4-рп/2004 належить їм на правах спільної сумісної власності, як мешканцям будинку та власникам квартир. Просили суд визнати недійсним свідоцтво про право власності № 75 від 18 лютого 2000 року, видане Управлінням житлово-комунального господарства Полтавського міськвиконкому на підставі рішення від 09 лютого 2000 року № 32 на право комунальної власності на житловий будинок по вул. Сінній, 16-б в м. Полтаві. Просили також визнати за ними [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] право спільної сумісної власності на частину 15/50 житлового будинку по вулиці Сінній, 16-б в м. Полтаві, а саме кімнат допоміжного напівпідвального приміщення першого поверху: №1 площею 11,1 м?, №5 2,0 м?, №7 8,3 м?, №6 18,8 м?, №10 17,0 м?, №11 5,7 м?, №12 11,1 м?, №13 11,1 м?, І 9,7 м?, ІV 16,9 м?, всього 103,2 м?. Також просили зобовязати ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» зареєструвати за ними право спільної сумісної власності на вказану частину нежитлового напівпідвального приміщення першого поверху будинку. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON], представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на викладені в заявах обставини. Представник територіальної громади та виконавчого комітету Полтавської міської ради в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував. Вважає, що відсутні правові підстави для визнання за позивачами права власності на спірне приміщення, а норми Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та рішення Конституційного суду України від 02.03.2004 року №4-рп/2004 не розповсюджуються на спірні правовідносини, оскільки приміщення першого поверху будинку по вул. Сінна, 16-б має статус житлового. Крім того вважає, що наявність свідоцтва від 18 лютого 2000 року про право власності територіальної громади на частину приміщення по вул. Сінній, 16-б в м. Полтаві жодним чином не порушує права позивачів. Представники Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради та Управління майном комунальної власності міста щодо задоволення позовних вимог заперечували. Інші особи в судове засідання своїх представників не направили, будучи повідомлені судом про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 19 липня 2006 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], є власником квартири № 3 в житловому будинку №16 «Б» по вул. Сінній у м. Полтаві (том 1 а.с.15-19). Власником квартири №5 у вказаному житловому будинку згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 14 травня 1997 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], є Колот (до зніми прізвища Коваленко) [PERSON] (том 1 а.с. 28). Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житла 21 квітня 1993 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є власниками [ADDRESS] (том 1 а.с.21). Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 02.08.2007 року визначено частки співвласників вказаної квартири у розмірах: [PERSON] 1/5, [PERSON] 1/5, [PERSON] 1/5, [PERSON] 1/5, [PERSON] 1/5, а також за [PERSON] визнано право власності на 1/5 частину квартири в порядку спадкування після [PERSON], який 24.01.2002 року помер (том. 1 а.с.137-139). Згідно свідоцтва № 75 про право власності на жилий будинок від 18 лютого 2000 року, виданого Полтавським управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому, обєкт в цілому, що розташований за адресою: м. Полтава, вул. Сінна, 16 «Б» та складається з А-ІІ жилого будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та допоміжних споруд, належить Територіальній громаді м. Полтави на праві комунальної власності (том 1 а.с.155). Зазначене свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Полтавської міської ради від 09 лютого 2000 року № 32 взамін реєстраційного посвідчення, виданого 11 лютого 1968 року. Також встановлено, що за даними реєстраційного посвідчення, виданого Полтавським міжміським бюро технічної інвентаризації 11 лютого 1968 року домоволодіння в цілому по вул. Ленінградській, 16 в м. Полтаві зареєстровано за Полтавською міською радою. Згідно з генеральним планом, домоволодіння складалося з декількох споруд. Згідно рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради від 07 жовтня 1977 року № 569 змінено нумерацію будинків, які мають один поштовий номер, присвоївши кожному будинку його номер і індекс. Зокрема, по вул. Ленінградській, 16 змінено нумерацію на Ленінградська, 16-а, Ленінградська, 16-б та Ленінградська, 16-в. Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради від 13 червня 1980 року № 338 затверджено список житлових будинків, що знаходяться у ветхому стані і не підлягають ремонту, до яких віднесено будинок по вул. Ленінградська, 16. Також встановлено судом, що відповідно до рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради народних депутатів від 17 серпня 1992 року № 373 повернута історична назва вулиці Ленінградській вул. Сінна. Згідно з даними технічного паспорту на будинок літер «А-ІІ» по вул. Сінній, 16-б, в м. Полтаві (том 1 а.с. 7-11), перший поверх будинку складається з приміщень загальною площею 174,7 м?, з яких площа житлових квартир складає 148,1 м?, в тому числі житлова 105,7 м?. Частина нежитлових приміщень площею 23,5 м? (а саме 1 площею 3,7 м?, 2 площею 3,8 м?, 3 площею 2,5 м?, 3 площею 4,8 м?, 4 площею 6,9 м?, 4а площею 1,5 м? переведені з житлового фонду в нежитловий згідно рішення виконкому Полтавської міської ради від 09 лютого 2000 року № 32 та за договором купівлі-продажу від 22 лютого 2000 року територіальною громадою відчужено [PERSON] Як встановлено судом, рішення про переведення в нежитловий фонд інших житлових приміщень відсутні. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та жилої площі в гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Оскільки дослідженими в справі доказами встановлено, що спірні приміщення першого поверху будинку по вул. Сінній, 16-б в м. Полтаві не є допоміжними приміщеннями будинку, норми Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в частині передачі у власність допоміжних приміщень при приватизації державного житлового фонду не підлягають застосуванню при вирішенні справи. Тому суд, вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що вимоги позивачів в частині визнання за ними право власності на конкретні приміщення першого поверху будинку не ґрунтуються на нормах закону, є безпідставними та не підлягають задоволенню. У звязку з цим не можуть бути задоволені і позовні вимоги щодо зобовязання ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» зареєструвати за ними право спільної сумісної власності на вказану частину нежитлового напівпідвального приміщення першого поверху будинку. Відповідно до ст. 8 ЖК України переведення жилих приміщень у нежилі може здійснюватися за рішенням відповідних органів. Самовільне будівництво (перебудова, перепрофілювання) приміщень по вул. Сінній, 16-б в майстерні не тягне за собою автоматичне переведення їх в нежитлові або допоміжні приміщення. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересі. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як встановлено судом, за даними реєстрових книг ПП «Інвентаризатор» житловий будинок по вул. Сінна, 16-б в цілому зареєстровано за територіальною громадою м. Полтави на підставі свідоцтва про право власності, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Полтавського міськвиконкому № 75 від 18 лютого 2000 року. Твердження позивачів про те, що наявність такого свідоцтва тим самим свідчить про одночасне існування двох правовстановлюючих документів на будинок по вул. Сінна, 16-б в м. Полтаві судом не приймається до уваги, оскільки позивачі не є власниками будинку в цілому. Свідоцтво від 18 лютого 2000 року про право власності територіальної громади на будинок в цілому жодним чином не порушує право власності позивачів на окремі квартири в спірному будинку, не тягне за собою жодних порушень права власності позивачів на окремі квартири та не суперечить нормам чинного законодавства. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності від 18 лютого 2000 року № 75 є безпідставним та не підлягають задоволенню. Посилання позивачів на те, що свідоцтво про право власності від 18 лютого 2000 року № 75 видане безпідставно не заслуговує на увагу. Як встановлено судом, таке свідоцтво було видане взамін реєстраційного посвідчення, виданого 11 лютого 1968 року, яке досліджене судом в судовому засіданні, та на підставі рішення виконкому від 09 лютого 2000 року № 32. Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради від 09 лютого 2000 року № 32 виконком вирішив оформити право комунальної власності за територіальною громадою в особі Полтавської міської ради на будівлі, в яких розташовані приміщення, в тому числі і по вул. Сінній, 16, а також КП «Інвентаризатор» підготувати та оформити належним чином свідоцтва про право комунальної власності на будівлі, в яких розташовані приміщення, в тому числі і по вул. Сінній, 16, та провести реєстрацію права комунальної власності за територіальною громадою м. Полтави в особі Полтавської міської ради. Посилання у вказаному рішенні виконкому на будівлі по вул. Сінна, 16, а не Сінна, 16-б, не спростовує правомірність видачі Управлінням житлово-комунального господарства Полтавського міськвиконкому свідоцтва № 75 від 18 лютого 2000 року, оскільки як встановлено судом, нумерацію трьох будинків під номером 16 по вказаній вулиці було змінено в 1977 році саме на номери 16-а, 16-б та 16-в. Як вбачається з матеріалів справи, хоча нумерація і була змінена ще в 1977 році, адреса будинку по вул. Сінна, 16-б в місті Полтаві і до цього часу зазначається як вул. Сінна, 16, в тому числі і в правовстановлюючих документах позивачів та при зазначенні місця їх реєстрації (том 1 а.с. 15, 21, 24-28, 32, 137-139). Посилання позивача [PERSON] на те, що у звязку з проголошенням незалежності України реєстраційне посвідчення, видане 11 лютого 1968 року, втратило чинність не заслуговує на увагу. Будь-які підстави для припинення права власності Полтавської міської ради на будинок в цілому по вул. Сінній, 16-б в місті Полтаві судом не встановлені. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. У звязку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачами судові витрати поверненню їм не підлягають.

Outcome: dismissed