Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про захист права власності та виселення без надання іншого житлового приміщення, в якому вказала, що з відповідачем вони перебували в шлюбних відносинах та проживали спільно в житловому будинку, який належав її батькам за адресою вул. Центральна,18 в с. Вязовець, Білогірського району Хмельницької області. Після смерті батьків вона 11 вересня 2008 року прийняла спадщину та стала власником вказаного житлового будинку. З вини відповідача їх сім»я розпалася і 24 березня 2009 року шлюб розірвано, однак відповідач і на даний час залишився проживати в її житловому будинку. На даний час, позивачка 26.01.2010 року зареєструвала шлюб з [PERSON] з яким проживають у вказаному житловому будинку. Вказала, що [PERSON] добровільно виселитися з її житлового будинку не бажає, а тому вона змушена звернутися до суду із вказаним позовом. В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала, уточнила та пояснила, що відповідач систематично руйнує та псує її житлове приміщення, не надає ніякої допомоги на утримання житлового будинку. Крім того, оскільки вона на даний час вдруге вийшла заміж проживання в її житловому будинку [PERSON] зі сторони морально-етичних понять є неможливим. Просила захистити її право власності та виселити [PERSON] із житлового будинку за №18 по вул. Центральна в с. Вязовець Білогірського району Хмельницької області. Відповідач [PERSON] в суді позов визнав, однак вказав, що на даний час не має житлового приміщення куди б він міг виселитися у звязку із чим добровільно не виселився. Вимоги позивачки підтверджуються поясненнями свідка [PERSON] Так, свідок [PERSON] суду пояснив, що вони із [PERSON] 26 січня 2010 року зареєстрували шлюб. З моменту укладення шлюбу вони стали спільно проживати у житловому будинку дружини. Вказав, що [PERSON] на неодноразові прохання дружини відмовляється добровільно виселитися із її житлового будинку. Заслухавши \~пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи суд прийшов висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі. Судом встановлено, що позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок по вул. Центральна,18 в с. Вязовець Білогірського району Хмельницької області. На теперішній час в даному будинку мешкає позивачка разом із чоловіком та двома дітьми. Відповідачем права власності на спірний будинок не набуто. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про право на спадщину за законом від 11.09.2008 року посвідченого державним нотаріусом Білогірської державної нотаріальної контори, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №20681228 виданим 23.10.2008 року, Білогірським бюро технічної інвентаризації, довідкою Вязовецької сільської ради №673 від 27.09.2010 року склад сімї [PERSON] складає [PERSON] співмешканець, [PERSON] син, [PERSON] дочка, довідкою-характеристикою виданою Вязовецькою сільською радою. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ч.1 Статті 116 Житлового Кодексу Української РСР, передбачено, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Ч.1 ст. 157 Житлового Кодексу Української РСР передбачено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Позивачка на теперішній час не може користуватися своїм майном через проживання в будинку відповідача. На підставі зазначеного суд вважає позовні вимоги [PERSON] про захист права власності та виселення з житлового будинку без надання іншого житлового приміщення, обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. \~ \~ \~\~ \~ \~

Outcome: approved