Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення за договором позики 529 882 грн.80коп. Крім того, просить стягнути з відповідача за прострочення строку повернення боргу 3937грн.50коп., сплачене ним держмито в розмірі 1700 грн.00 коп., 500 грн.00 коп., збору на ІТЗ 120грн., за участь адвоката при розгляді справи в розмірі 3000 грн.00 коп., моральну шкоду у розмірі 10000грн. Позивач в судовому засіданні підтримав позов та доводи, викладені в позовній заяві. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив задовольнити в повному обсязі. Пояснив, що позивач працював приватним підприємцем та займався виготовленням шапок, які віддавав на реалізацію. У 2005 році позивач почав давати шапки для реалізації відповідачу [PERSON], який скоював торговельну діяльність на ринку ТЦ «Барабашова» у м. Харкові. Спочатку [PERSON] вчасно повертав гроші за отриманий товар. Але починаючи з 2006 року став повертати лише частину грошей, пояснивши, що іншу частину грошей поверне після реалізації товару, але так їх не повернув. В лютому 2008 року позивач та відповідач, на основі усної домовленості, вирішили займатися сумісною підприємницькою діяльністю, яка полягала у закупівлі товару за кордоном та реалізацію його на ТЦ «Барабашова» у м. Харкові. З цією метою, в березні 2008 року, через знайому відповідача [PERSON], яка займалась придбанням товару в КНР, заказали їй товар, який мав прибути в Україну у травні 2008 року. В зв'язку з землетрусом у КНР в серпні 2008 року, до Харкова прийшла лише частина товару. При цьому [PERSON] пояснив, що решта частина товару прийде пізніше, але до теперішнього часу позивач ні товару, ні грошей, не отримав. Закупівля та перевезення товару здійснювалась за рахунок позивача. Відповідно усної домовленості між позивачем та відповідачем, після реалізації товару, відповідач повинен був повернути позивачу частину грошей до 1 червня 2008року, в підтвердження цього відповідачем були написані розписки: 06.03.2008 року на суму 20 000 тис. доларів США (або сто одна тисяча грн. 00 коп.), 11.03.2008 року на суму 30 000 тис. доларів США. Але у вказаний строк відповідач не повернув вказану суму боргу. 11.04.2008 року відповідач взяв у позивача в борг гроші на особисті нужди в сумі 7 000 тис. доларів США, про що написав розписку в якій пообіцяв повернути гроші до 27 травня 2008 року, але вказану суму також не повернув. 22.04.2008року відповідач знову взяв у позивача гроші в сумі 75 000 тис. гривень які пообіцяв повернути до 15 липня 2008 року, про що також написав розписку, але до теперішнього часу гроші також не повернув. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Предстаавник відповідача в судовому засіданні пояснив, що відповідач винний позивачу гроші , але вдбічі менше. Розписки про позику написані відповідачем , але суми в розписках вказані в два рази більше . Просив задовольнити позов частково, стягнути з відповідача половину суми, яка вказана в розписках, в останній частині в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06 березня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, оформлений письмовою розпискою, згідно якого [PERSON] передав [PERSON] 20000 тисяч доларів США, стром повернення до 01 червня 2008 року. 11 березня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, оформлений письмовою розпискою, згідно якого [PERSON] передав [PERSON] 30000 тисяч доларів США, стром повернення до 01 червня 2008 року. 11 квітня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, оформлений письмовою розпискою, згідно якого [PERSON] передав [PERSON] 7000 тисяч доларів США, стром повернення до 27 травня 2008 року. 22 квітня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, оформлений письмовою розпискою, згідно якого [PERSON] передав [PERSON] 75 тисяч гривень, стром повернення до 15 червня 2008 року. Постановою від 07.04.2009 року відмовлено в порушенні кримінальної справи по факту звернення [PERSON] щодо прийняття міри до [PERSON], який в період часу з 06.03.2008 року по 22.04.2008 року шахрайським шляхом заволодів його грошима, у звязку з тим, що між [PERSON] та [PERSON] склались цивільно - правові відносини на підставі раніш укладених усних та письмових договорів, які за невстановленими причинами виконані не були. Намір [PERSON] на заволодіння майном та грошима, що належать [PERSON], шляхом обману чи зловживання довірою встановлено не було. Достатні дані для порушення кримінальної справи за ст..190 КК України відсутні. Громадянину [PERSON] для вирішення питання по суті рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики на суму, що не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, укладається в письмовій формі. Відповідно до ч.І ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму займу, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник прострочивши виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1167ЦК України моральна шкода завдана фізичній особі відшкодовується особою, що її завдала, за наявністю її вини. Невиконанням зобовязань взятих на себе [PERSON] спричинено позивачу моральну шкоду, а саме, як зазначив представник позивача, позбавлення можливості використати гроші для своєї роботи, так як позивач працював приватним підприємцем і гроші йому були необхідні для роботи. В теперішній час, з вини відповідача позивач довгий час не працює, так як не мав грошей для придбання товару для роботи, від чого страждав не тільки він, а і його сімя. Разом з позивачем проживали його батьки, через свій похилий вік вони потребували медичної допомоги, а позивач не міг її надати належним чином. 21 березня 2010р. у позивача помер батько, у звязку з його смертю позивач вимушений був займати гроші у знайомих, друзів, щоб поховати батька. З вини відповідача позивач вимушений був витрачати свій час, звертатися до Київського РВ, за юридичною допомогою, до суду у звязку з чим повинен сплачувати судові збори, що відбувалися на його і його сімї матеріальному стані і не входило в робочі та життєві плани. Вказані обставини спричиняли позивачу та його родині моральні та фізичні страждання і від нього вимагались додаткові зусилля для організації нормальних умов свого життя і своєї родини. В частині відшкодування моральної шкоди суд відмовляє в задоволенні позову, оскільки договорами позики не передбачено відшкодування моральної шкоди. Згідно ст.. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням наведеного, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] частково . На підставі викладеного,

Outcome: partial