Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-20 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], в якому просить визнати частково недійсним право власності на спадкове майно та визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що після смерті його батька [PERSON] , який помер 26 червня 2006 року відкрилась спадщина , яка складається з двохкімнатної квартири , розташованої в [ADDRESS],легкового автомобіля марки ВАЗ- 2106,1978 року випуску, грошових заощаджень. 12 листопада 2005 року батько зробив заповіт, яким все своє майно, де б воно знаходилось та з чого б воно не складалось заповів йому. Вказував також ,що все майно було придбане батьком в період шлюбу з відповідачкою, а тому вони з нею мають право на ? частину спадкового майна ,яке залишилось після смерті батька. Проте [PERSON] не бажаючи розділити спадкове майно за законом на його думку незаконно отримала свідоцтво про право власності на квартиру та самовільно продала автомобіль. Позивач також зазначав ,що автомобіль батько за життя не продавав і не міг продати, документи на автомобіль були передані [PERSON] після смерті батька, під час похорон, автомобіль знаходився в дворі [PERSON], і вже після смерті вона показувала гроші від продажу автомобіля і показувала їх йому та його дочці під час поминок. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити з підстав, викладених в позовній заяві та також пояснив ,що він є сином [PERSON], який помер 26 червня 2006 року. 12 листопада 2005 року батько зробив на нього заповіт на належне йому майно. Але коли він звернувся до нотаріуса про прийняття спадщини , не міг її отримати ,оскільки дружина батька, з якою він зареєстрував шлюб 18 квітня 2005 року не визнає його права на спадкове майно, вказуючи ,що оскільки вона була членом ЖБК, то квартира належить їй особисто , автомобіль продав батько за свого життя , а на грошові вклади вона не претендує. Хоче звернути увагу ,що автомобіль був проданий після смерті батька. Оскільки документи на автомобіль були передані ним особисто відповідачці після смерті батька на поминках і автомобіль під час похорон був у дворі відповідачки. Доручення на відчуження автомобіля були оформлені після смерті батька , а тому таке доручення є недійсним і за це нотаріус повинен нести відповідальність. Він погоджується з тим , що автомобіль відповідачка могла продати за 1000 доларів США та погоджується щоб з неї на його користь була стягнута грошова компенсація. Також погоджується за визнання за нею право на ? частину грошового вкладу , який був відкритий батьком за час його перебування в шлюбі з відповідачкою. Вважає, що оскільки відповідачці залишаються всі речі домашнього вжитку і він на нього не заявляє ніяких претензій , то за ним слід визнати право на ? частину майна , яке він вказав в позові. Що стосується іншого майна, як-то предметів домашнього вжитку, то він на нього своїх прав не заявляє. Як сама відповідачка [PERSON] так і її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просять відмовити в його задоволенні. Пояснили при цьому, що автомобіль був проданий батьком позивача в той час коли той знаходився на лікуванні в лікарні, а кошти витрачені на придбання ліків. Квартира на час смерті батька позивача йому не належала , оскільки свідоцтво про право власності на квартиру було отримано лише після смерті батька позивача. Членом ЖБК була лише [PERSON] і на своє прізвище вона вносила кошти до ЖБК про що свідчать квитанції на сплату внесків. Крім того, квартира була подарована [PERSON] іншій особі і повернута [PERSON] рішенням суду та зареєстрована за нею саме на підставі рішення суду, а тому позивач на неї претендувати не може. Щодо коштів, які знаходяться на рахунку на імя померлого , то не заперечують, щоб право власності на них було визнано за позивачем. Права на обовязкову частку в спадковому майні відповідачка не заявляє. Суд, заслухавши сторони, допитавши свідків та вивчивши матеріали справи приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Статтею 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, що приймають участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом, а згідно ст.1218 цього ж Кодексу до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1233 ЦК України визначено ,що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. При розгляді справи по суті було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 18 квітня 1985 року. [PERSON] помер 26 червня 2006 року та після його смерті відкрилась спадщина. Спадкоємцями після його смерті стала [PERSON], як дружина, що пережила спадкодавця та його син [PERSON] , на користь якого померлий склав заповіт, що був посвідчений державним нотаріусом Другої Черкаської нотконтори 21.11.2005 року за реєстраційним номером 1-5295 та зробив в ньому розпорядження згідно якого все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось і все те, що буде йому належати і на що він за законом матиме право заповідав позивачу по справі. Під час шлюбу сторонами в ЖБК-99 була отримана на склад сімї з двох осіб двохкімнатна кооперативна квартира [ADDRESS], пайовий внесок за яку було сплачено повністю станом на 1 січня 1992 року, причому 2109.1987 року від імені [PERSON] було внесено 60 крб. вступного внеску та в цей же день було сплачено 2880 крб. пайового внеску, а 24 грудня 1991 року вже від імені [PERSON] було внесено 3087 крб. 57 коп. Відповідно до наданої копії Статуту ЖБК -99, який зареєстрований у виконкомі Черкаської міськради 11 липня 1985 року ї з цього ж часу [PERSON] стала членом вказаного кооперативу. Таким чином, пайовий внесок було повністю під час перебування в шлюбі, а тому квартиру слід визнати спільною сумісною власністю померлого та відповідачки і вданому випадку не має суттєвої ролі та обставина, що [PERSON] була членом ЖБК та свідоцтво про право власності на квартиру їй було видано лише після смерті її чоловіка. При цьому суд звертає увагу на те ,що позивач своєчасно подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини , але не зміг отримати її по тій причині ,що йому в ЖБК не видавались відповідні довідки і їх йому не надала і відповідачка по справі, яка вважала і вважає ,що оскільки вона була членом ЖБК , то і все майно має належати їй. Також суд критично оцінює доводи позивачки в тій частині ,що квартира їй стала належати на підставі рішення Придніпровського районного суду від 12 квітня 2006 року, оскільки як вбачається зі вказаного рішення вона після отримання свідоцтва про право власності на квартиру подарувала її , потім через деякий час звернулась з позовом до суду про розірвання цього договору та вказувала ,що подарувала квартиру іншій особи без наміру створити правові наслідки , а лише з їх імітацією, тобто уклали фіктивний договір. Ця обставина ще раз вказує на намагання відповідачки всілякими шляхами виключити квартиру із числа спадкового майна. Що стосується включення до числа спадкового майна автомобіля, то він також підлягає до включення його до спадкового майна. В судовому засіданні було достовірно встановлено ,що відповідачка його продала на підставі доручення , яке було посвідчено приватним нотаріусом Звенигородського нотаріального округу після смерті спадкодавця. Причому ініціатором цього була сама [PERSON] вона ж і отримала від покупця кошти за автомобіль. Ця обставина підтверджується як поясненням [PERSON], який був допитаний як свідок під присягою, який зокрема пояснив ,що документи на автомобіль він віддав [PERSON] після смерті батька, на день похорон автомобіль знаходився у дворі відповідачки і на поминках вона показувала гроші виручені від продажу автомобіля. Ці обставини підтвердили і свідки [PERSON] і [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи, то автомобіль був проданий на підставі доручення [PERSON] від 11 липня 2006 року, яке посвідчене приватним нотаріусом [PERSON] на імя [PERSON] та [PERSON], тобто вже після смерті спадкодавця. Свідки [PERSON] та [PERSON], які були допитані в порядку судового доручення пояснили , що вони в нотаріуса у Звенигородці не були, цим всім займалась [PERSON] через деякий час вона віддала документи на автомобіль, а [PERSON] віддав їй гроші в сумі 1000 доларів США та забрав автомобіль, який потім через деякий час продали іншому чоловікові. Оскільки [PERSON] не настоює на тому ,щоб за ним було визнано право власності на автомобіль так як він вже знаходиться в інших осіб ,то просить стягнути з відповідачки ? частину грошової компенсації, виходячи з дійсної суми яка була отримана відповідачкою від продажі автомобіля. Така компенсація на думку суду має складати 3\~980 грн., за проданий нею автомобіль ВАЗ-2106, 1978 року випуску, що був спадковим майном після смерті [PERSON], із розрахунку(1000 дол.США на день розгляду справи в суді відповідає 7960 грн: 2 = 3980), яку необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] . Також до спадкового майна слід включити і грошовий вклад, який знаходиться на особовому рахунку на імя померлого [PERSON]. Таким чином , оскільки вказане майно було придбано під час сумісного проживання померлого [PERSON] та відповідачки по справі [PERSON], то його слід визнати спільною сумісною власністю, оскільки померлий заповів все своє майно позивачеві по справі, то суд вважає ,що позивач має право спадкувати ? частину цього майна. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом [PERSON] [INFO] на момент смерті спадкодавця була непрацездатною, а тому відповідно до вимог ст.1241 ЦК України має право на обовязкову частку у спадщині, а тому незалежно від змісту заповіту , вправі спадкувати половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом. В даному випадку спадкоємцями є відповідачка по справі , яка пережила спадкодавця та позивач по справі на користь якого померлий залишив заповіт. Як розяснюється в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»,що при визначенні розміру обовязкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини , зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі),щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей домашньої обстановки та вжитку вартість заповідального відказу. При визначенні розміру обовязкової частки в спадщині суд враховує всіх спадкоємців за законом першої черги, в даному випадку це відповідачка та син(позивач) спадкодавця, а також увесь склад спадщини і вартість речей домашньої обстановки та вжитку. Враховуючи ,що [PERSON] не заявляла свого права на обовязкову частку, то суд у відповідності до вимог ст.15 ЦК України та ст.ст. 3,122 ЦПК України може розглядати справу лише в межах заявленого позову. У звязку викладеним та враховуючи ту обставину ,що [PERSON] тривалий час всілякими шляхами намагається усунути позивача по справі від прийняття спадщини за заповітом, а саме: оформила від його імені доручення і продала після смерті спадкодавця автомобіль, шляхом укладення фіктивної угоди відчужила спірну квартиру іншій особі, що має істотне значення для вирішення спору, то суд у відповідності до ч.1 ст. 1241 ЦК України, вважає за можливе зменшити розмір обовязкової частки відповідачки, враховуючи ,що вона фактично отримала речі домашньої обстановки та вжитку. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті державного мита в сумі 80,50 грн. та витрати на ІТЗ в сумі 250 грн. Відповідно до ст.83 ЦПК України, з відповідача [PERSON] необхідно стягнути судові витрати на користь [PERSON] судові витрати по сплаті державного мита в сумі 80,50 грн. та витрати на ІТЗ в сумі 250 грн. .

Outcome: approved