Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-01 00:00:00

Предметом спору є майно у вигляді автомобіля, квартири та грошових коштів, розміщених за життя на банківських рахунках [PERSON], який помер 28.10.2009 року. 25.05.2010 року позивачі звернулись до суду з позовом, який у подальшому був уточнений, до відповідачів про визнання договору дійсним, визнання майна особистою приватною власністю спадкодавця, по якому просять суд визнати дійсним договір купівлі-продажу від 12.10.1999 року, укладений на Одеській універсальній товарній біржі Вітязьпід № 99-47 кз, за яким [PERSON] продав, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] та Петрова у м. Одесі; визнати особистою приватною власністю [PERSON] майно, яке набуте ним під час окремого проживання з [PERSON], у звязку з фактичним припиненням шлюбу, у термін з 1997 року по 12.08.2009 року: квартиру [ADDRESS] та Петрова у м. Одесі; автомобіль марки ВАЗ 21093, 1998 року випуску, державний реєстраційний № [NUMBER]; грошові кошти, розміщених [PERSON] в банківських установах та кредитної спілки на наступних рахунках: на депозитному рахунку № 26359600238829 в ГРУ ПАТ КБ Приватбанк; на рахунку № 26356432901956 та відсотковому рахунку № 26389432901956 в Одеській обласній дирекції ПАТ КБ Правекс-Банк; на депозитному рахунку № 26354128931840/ 0284340US та поточному рахунку № 26208200251840/284340US в АКБ Морський транспортний банк; на депозитному рахунку № 2630390026727; на поточному рахунку № 2620602636721; поточному рахунку № 2620690026727 в Одеській філії АТ Державний експортно-імпортний банк України; на рахунку № 26353012381990; на рахунку № 26308012381989; на рахунку № 26205012381996 в Одеській філії ПАТ ІМЕКСБАНК, відділення № 3, код банку 388384; на рахунку № 26207447000301 у головному офісі ПАТ ІМЕКСБАНК, код банку 328384; на рахунку № 26308439359 та рахунку № 262006107255 в Двадцять сьомому Одеському відділенні Одеської обласної дирекції АКБ [PERSON] Аваль; на грошові кошти, членський внесок та проценти, розміщені [PERSON] в КС Промислово-фінансова кредитна спілка, посилаючись на те, що [PERSON], будучи у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], фактично з нею не проживав, у шлюбних відносинах не перебував, мав окремий бюджет, придбав квартиру та автомобіль, мав свої особисті грошові кошти на рахунках у банківських установах. 27.04.2010 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання права власності на подружню частку, по якому просить суд визнати за нею право приватної власності на ? частину квартири [ADDRESS] і Петрова у м. Одесі, право приватної власності на ?? частину автомобіля марки ВАЗ 21093, 1998 року виготовлення, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], стягнути з відповідачів на її користь витрати, повязані з утриманням рухомого та нерухомого майна у розмірі 2357,19 грн., а також визнати за [PERSON] право власності на ? частину грошових коштів [PERSON] як майно, набуте за час перебування у шлюбі, на вищезазначених рахунках, посилаючись на те, що вона, будучи у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], фактично шлюбних відносин з ним не припиняла, у звязку з чим усе, що було ним придбано під час зареєстрованого шлюбу є спільним майном подружжя, тобто кожному з подружжя належить по ? його частини. Представник [PERSON], [PERSON] позовні вимоги своїх довірителів підтримав, просив суд їх задовольнити, у задоволенні позову [PERSON] відмовити. [PERSON] та її представник позов [PERSON], [PERSON] не визнали, заперечували проти його задоволення, просили позов [PERSON] задовольнити. Третя особа та відповідач [PERSON] пояснив суду, що його мати та батько [PERSON] і [PERSON] з 1992 року по 2009 рік знаходилися у зареєстрованому шлюбі, вони усі спільно проживали однією сімєю в квартирі [ADDRESS], але після того як батько у 1999 році купив квартиру [ADDRESS] та Петрова у м. Одесі, батько та мати разом переїхали до вказаної квартири, де вони проживали разом до моменту смерті батька у 2009 році, а [PERSON] залишився проживати в [INFO] разом із своєю нареченою, а потім дружиною. Таким чином [PERSON] наголошував на тому, що батько за час знаходження з матірю [PERSON] у зареєстрованому шлюбі окремо від неї ніколи не проживав, шлюбні стосунки не припиняв. Відповідач [PERSON] вирішення позову залишив на розсуд суду. Третя особа - Третя ОДНК про час, дату та місце судового засідання сповіщались належним чином, однак до суду без поважних причин не з*явився. Суд, вислухавши думку, пояснення та доводи учасників судового розгляду, заслухавши показання свідків, ознайомившись та дослідивши матеріали цивільної справи, надані та витребуванні докази, вважає позов [PERSON], [PERSON] підлягаючим задоволенню, позов [PERSON] не підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими, стосуються сімейних правовідносин, та урегульовані положеннями КпШС, СК України та ЦК України. По справі судом встановлені наступні фактичні обставини. Дітьми [PERSON] є [PERSON], [INFO] (а.с. 89), [PERSON], [INFO] (а.с. 104) та [PERSON], [INFO] (а.с. 45). 7.08.1992 року [PERSON]Я та [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с. 44). Після реєстрації шлюбу у 1992 році [PERSON], [PERSON] та їх син [PERSON] заселилися у квартиру [ADDRESS], де фактично спільно проживали однією сімєю до 1997 року. [PERSON] зареєструвалась за адресою вказаної квартири у 1992 році. У якості місця постійного проживання [PERSON] залишився зареєстрованим у [INFO], в якій він раніше проживав, де особисто йому належало 169/1000 частин цієї квартири. На початку 1997 року [PERSON] посварився з [PERSON], виселився з квартири по вул. Дніпропетровська дорога у м. Одесі та повернувся до свого попереднього житла. 26.07.1997 року [PERSON] продав належні йому 169/1000 частини квартири [ADDRESS] (а.с. 165-166), у звязку з чим через продаж житла [PERSON] був вимушений знятися з відповідного реєстраційного обліку за адресою вказаної квартири. Одночасно з цим, за згодою попередньої дружини [PERSON] він заселився для тимчасового проживання в приватний будинок № 8 по вул. Мічуріна у м. Одесі, куди з проданого житла по вул. Пантелеймонівська перевіз усі свої речі. На протязі липня 1997 року жовтня 1999 року [PERSON] проживав у вказаному будинку по вул. Мічуріна у м. Одесі. Зазначені обставини підтверджені поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], які також пояснили суду, що на протязі часу проживання в зазначеному будинку [PERSON] виділяв кошти на його утримання та ремонт, за його рахунок на прибудинковій території було побудовано гараж, також [PERSON] виділяв кошти на харчування та інші побутові потреби, а [PERSON], в свою чергу, готувала для нього їжу, прала та інше. У вересні 1997 року у [PERSON], через професійну діяльність, виникла термінова потреба в реєстрації свого місця проживання, але через відсутність згоди усіх членів своєї сімї, [PERSON] вимушена була відмовити [PERSON] у реєстрації за його місцем проживання у [INFO]. У звязку з цим, [PERSON] досяг згоди з [PERSON] щодо своєї реєстрації в квартирі [ADDRESS], за умови, що він не буде наполягати на подальшому її поділу і у разі придбання собі окремого житла зніметься з реєстраційного обліку. 8.10.1999 року [PERSON] знявся з реєстраційного обліку з квартири по вул. Дніпропетровська дорога у м. Одесі (а.с. 22, 152). За договором купівлі-продажу, який 12.10.1999 року був укладений на ОУТБ Вітязь, [PERSON] купив у [PERSON] квартиру [ADDRESS] та Петрова у м. Одесі (а.с. 20-21) та 3.11.1999 року зареєструвався за адресою придбаного житла, та став проживати у вказаній квартирі (а.с. 22). 12.08.2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 24). 28.10.2009 року [PERSON] помер (а.с. 25), після чого відкрилась спадщина на його майно, яке складається з: квартири, автомобіля (а.с. 51) та грошових коштів на рахунках фінансових установ, відкритих на імя спадкодавця [PERSON] (а.с. 119-125, 137). Діти спадкодавця у встановлений законом строк звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини (а.с. 84, 95, 99), а також до нотаріальної контори звернулась колишня дружина спадкодавця, але їй було відмовлено нотаріусом у прийнятті спадщини (а.с. 48). Аналізуючи пояснення та доводи [PERSON] в обґрунтування позову суд вбачає в них суттєві розбіжності та протиріччя, вони постійно під розгляду справи змінювались, тому мають суперечливий характер, у звязку з чим суд критично оцінює доводи і пояснення [PERSON] та відноситься до них з недовірою. Так, в первісних поясненнях [PERSON] стверджувала, що після реєстрації шлюбу вона, [PERSON] та їх син [PERSON] заселилися до квартири [ADDRESS], де спільно проживали однією сімєю до 1999 року. У 1999 році [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] та Петрова у м. Одесі, після чого [PERSON] разом з ним переїхала у зазначену квартиру, де вони проживали разом до моменту хвороби та подальшої смерті [PERSON] у 2009 році, а їх син [PERSON] залишився проживати в [INFO] разом із своєю нареченою, а потім дружиною. [PERSON] наполягала на тому, що за час знаходження у зареєстрованому шлюбі [PERSON] ніколи не покидав сум*ю, окремо від неї він ніколи не проживав, шлюбні стосунки вони не припиняли. На ті ж самі обставини у своїх поясненнях послався і [PERSON], який в подальшому особисто участі у справі не приймав. Посилаючись на неправдивість цих пояснень представник позивачів [PERSON], [PERSON] [PERSON] надав суду копію листа на імя [PERSON], написаний за його твердженням у серпні 1997 році [PERSON] (а.с. 170). Згідно до змісту даного листа [PERSON] докоряла [PERSON] в тому, що він покинув її та сина [PERSON], повернувся жити в приватний будинок до колишньої дружини [PERSON] та дочки [PERSON]. Також [PERSON] посилалась, що не розуміє навіщо [PERSON] необхідна реєстрація в її квартирі якщо проживати в ній він не збирається і висловлювала занепокоєння, що реєстрація в дійсності необхідна [PERSON] для подальшого поділу цієї квартири. Вона також просила у користування автомобіль ВАЗ, щоб мати можливість заробляти на життя та утримувати сина. Оглянувши зазначену копію [PERSON] категорично заявила, що такого листа вона ніколи [PERSON] не писала та повністю заперечила викладені в листі факти. В наступному судовому засіданні допитаний судом свідок [PERSON] підтвердила викладені у листі обставини та за вимогою суду надала для огляду його оригінал, копію якого суд залучив до матеріалів справи у якості доказу, після чого [PERSON] змінила пояснення та заявила, що лист вона дійсно писала та передала [PERSON] у серпні 1997 року, оскільки той покинув її з сином та переїхав жити до колишньої дружини [PERSON] та їх дочки [PERSON]. [PERSON] продовжувала стверджувати, що через місяць після отримання цього листа [PERSON] повернувся до неї та сина і більш їх не покидав. Крім того в своїх первинних поясненнях [PERSON] стверджувала, що після придбання [PERSON] квартири [ADDRESS] та Петрова у м. Одесі, вона разом з ним переїхала у зазначену квартиру, де вони проживали до моменту хвороби та подальшої смерті [PERSON] у 2009 році. Судом були приєднанні до матеріалів справи довідки Одеських міських поліклінік № 20 (а.с. 186) та № 29 (а.с.185), в яких містяться відомості щодо місця проживання [PERSON], за яким до 2009 року вона отримувала медичну допомогу. Згідно цих відомостей, до 2009 року [PERSON] отримувала медичну допомогу за адресою квартири [ADDRESS], у той час як відомості щодо отримання будь-якої допомоги за адресою квартири [ADDRESS] та Петрова у м. Одесі у визначений термін, є відсутніми. Після того, як суду були надані вказані докази, [PERSON] знову змінила пояснення та почала стверджувати, що у той час, коли чоловік [PERSON], який працював моряком, повертався з рейсу, вона проживала разом з ним в квартирі [ADDRESS] та Петрова у м. Одесі, а на час знаходження чоловіка у рейсі [PERSON] проживала разом із сином в квартирі [ADDRESS]. Вищевикладені неодноразові зміни доводів, їх взаємосуперечливість свідчить про те, що [PERSON] пристосовує свої доводи до доказів, які зібрані судом під час розгляду справи, намагаючись приховати від суду істину та видати за дійсні неправдиві відомості. Надаючи оцінку поясненням свідка [PERSON] щодо постійного проживання [PERSON] [INFO] та Петрова у м. Одесі, разом з [PERSON] суд також сприймає їх критично, оскільки, зясовуючи джерело, з якого свідку стали відомі подібні факти, судом встановлено, що свідку, як голові ЖБК було відомо про наявність між власником квартири [PERSON] та [PERSON] зареєстрованого шлюбу і вона бачила їх разом поруч із зазначеним будинком де вона також проживає. На підставі цього свідок [PERSON] зробила висновки про те, що [PERSON] та [PERSON] мають проживати разом. Такі висновки свідка по суті є припущенням, у той час, як згідно до вимог п. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За тих самих підстав суд не приймає до уваги довідку про проживання [PERSON] у період з 1.01.2000 року по 12.08.2009 року в квартирі [ADDRESS] та Петрова у м. Одесі, разом з [PERSON], видану 26.06.2010 року тією ж особою, як головою ЖБК (а.с.153). Між іншим, вказана довідка повністю суперечить іншій довідці про склад сімї наймача від 2.11.2009 року, виданої [PERSON] для нотаріальної контори, згідно якої, з моменту придбання [PERSON] квартири [ADDRESS] та Петрова у м. Одесі та до моменту смерті, разом з ним в цій квартирі у якості члена сімї ніхто не проживав (а.с. 108). З поясненнь свідка [PERSON] та змісту листа на імя [PERSON], написаного [PERSON] у 1997 році вбачається, що реєстрація за адресою квартири [ADDRESS], у вересні 1997 року, [PERSON] здійснив без наміру фактичного проживання в цій квартирі. Доказом того, що [PERSON] з 1997 року проживав окремо з [PERSON], є також та обставина, що [PERSON] на час звернення до суду з позовом, не була обізнаною про наявність у чоловіка значної кількості рахунків у банківських установах та у кредитній спілці. Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України сторони зобовязані довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень. В порушення зазначених процесуальних норм [PERSON] не довела належними доказазами у встановленому законом порядку обставини того, що у вересні 1997 року [PERSON] поновив з нею шлюбні стосунки та спільне проживання, на що вона послалася як на підставу своїх доводів та заперечень. Враховуючи, що в своєму листі, написаному [PERSON] після припинення шлюбних стосунків під час роздільного окремого проживання, [PERSON] просила [PERSON] надати у користування автомобіль ВАЗ, щоб мати можливість заробляти на життя, факт отримання [PERSON] у користування такого автомобіля із зазначенням цього права в реєстраційному свідоцтві, як належний та достатній доказ поновлення шлюбних стосунків та спільного проживання з [PERSON], суд не приймає. Таким чином, надавши оцінку поясненням сторін по справі, свідків та на підставі сукупності зібраних по справі доказів, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що квартира [ADDRESS] та Петрова у м. Одесі, автомобіль марки ВАЗ, 1998 року випуску, а також грошові суми, покладені на рахунки у фінансових установах, набуті [PERSON] за час окремого проживання з [PERSON], за умов фактичного припинення шлюбу з нею. Крім того на придбання зазначеної квартири [PERSON] витратив гроші, виручені від продажу свого особистого майна 169/1000 частини квартири [ADDRESS]. Згідно до ст. 24 КпШС України (1969 року) до роздільного майна подружжя необхідно відносити майно набуте одним із подружжя за час зареєстрованого шлюбу, однак придбане за гроші, виручені ним за рахунок іншого майна - його особистої приватної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 28 КпШС України суд може визнати майно набуте кожним із подружжя за час їх окремого проживання, за умов фактичного припинення шлюбу, власністю кожного з них. Ті ж самі норми зазначені у ч. 1 п. 3, ч. 6 ст. 57 СК України. Таким чином, вимоги [PERSON], [PERSON] щодо визнання квартири вказаних квартири та автомобіля, а також грошових сум на рахунках у фінансових установах, особистим приватним майном [PERSON], набутим за час окремого проживання, за умов фактичного припинення шлюбу з [PERSON], є законними та такими, що підлягають задоволенню. В свою чергу, позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 частину зазначеної квартири та автомобіля, як частку у спільному майні подружжя, набутому за час шлюбу, суд вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що 12.10.1999 року [PERSON] на біржі уклала договір купівлі-продажу вказаної квартири [ADDRESS] та Петрова у м. Одесі з [PERSON], по якому останній продав [PERSON] вказану квартиру, а він сплатив продавцю повну вартість квартири до підписання договору купівлі-продажу. Продавець [PERSON] передав покупцю [PERSON] зазначену квартиру, вивіз усі свої речі з неї, [PERSON] зареєстрував договір купівлі-продажу у КП ОМБТІ та РОН. При укладанні договору біржа вказала у договорі, що договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності зі ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року, що діяла на момент виникнення правовідносин, при укладені договорів купівлі продажу потрібна нотаріальна форма договору, якщо хоча б однієї зі сторін договору є громадянин. Згідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (у редакції 1963 року) та ст. 220 ЦК України (у редакції 2003 року), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, а інша ухиляється від нотаріального посвідчення, суд вправі визнати угоду дійсною. Сторони по договору дійшли згоди по всіх істотних умовах договору купівлі-продажу й виконали умови договору. Одночасно, судом приймаються до уваги й положення ЦК України у редакції 2003 року, що діє на момент ухвалення рішення по справі, а саме ст. 204 ЦК України, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Враховуючи наведені обставини та норми закону, суд погоджується з доводами [PERSON]О, [PERSON]О, та вважає за можливе визнати дійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved