Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. При цьому посилалася на наступне. З 01 квітня 2008 року по 11 червня 2009 року позивач перебувала з відповідачем в трудових правовідносинах. 11.06.2009 року вона була звільнена за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП Украині наказом № 25-к. До наступного часу з нею відповідач не провів остаточний розрахунок, не видав трудову книжку. Крім того, позивачу відповідачем не була нарахована та не виплачена заробітна плата за листопад та грудень 2008 року, що складає 1600 грн. У звязку з чим позивач просила стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за листопад та грудень 2008 року та середній заробіток до остаточного розрахунку в розмірі 9600 грн. Також позивач вважала, що діями відповідача їй було завдано моральну шкоду, яка виразилася в тому, що вона через затримку видачі трудової книжку відповідачем не змогла відразу ж влаштуватись на іншу більш оплачувану роботу, у неї почались головні болі, до теперішнього часу вона не може працевлаштуватися, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Розмір моральної шкоди, яку позивач просила стягнути з відповідача на її користь, вона оцінювала в сумі 10\~000 грн. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримували, просили суд про його задоволення. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, в своїх запереченнях посилався на ті обставини, що відповідно до наказу № 25-К від 11.06.2009 року [PERSON] було звільнено з посаді агронома по згоді сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП) з 11.06.2009 року на підставі заяви від 10.06.2009 року. 11.06.2009 року, у день звільнення [PERSON] була відсутня на робочому місці. 11.06.2009 року директором TOB «Українсько-Китайський центр розвитку» [PERSON] було складено повідомлення на адресу [PERSON], у якому зазначалось, що у зв'язку з тим, що у відповідності до наказу №25-к від 11.06.2009 року [PERSON] звільнена, просили її отриматі компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 792,09 грн. 20.08.2009 року, коли [PERSON] з'явилася на підприємстві, її було ознайомлено з наказом №25-к від 11.06.09 року про звільнення, який вона підписала, також її було ознайомлено з повідомленням про отримання компенсації за невикористану відпустку у розмірі 792,09 грн., яке вона відмовилась підписувати та отримувати грошові кошти, про що було складено акт №2 про відмову від підпису про отримання повідомлення про отримання компенсації за невикористань відпустку у розмірі 792,09 грн. Також після проведення позапланової податкової перевірки в TOB «Українсько-Китайський центр розвитку» та виявлення порушень трудового законодавства, на адресу [PERSON] було направлено повідомлення вих. № 205 від 30.11.2009 року про отримання грошових коштів у розмірі 792,09 грн. за невикористану відпустку, яке вона отримала особисто 16.12.2009 року. Отже у зв'язку з тим, що [PERSON] була відсутня на підприємстві у день звільнені 11.06.2009 року, їй було направлено повідомлення про необхідність забрати трудову книжку, як це передбачено інструкцією, після чого 20.08.09 року вона з'явилась на підприємстві і забрала трудову книжку. Крім того, представник відповідача посилався на те, що на їх підприємстві за заявою позивача 18.11.09 р. було проведено податкову перевірку з питань нарахування та виплати заробітної плати працівникам за період з 01.04.08 р. по 30.06.09 р., було встановлено, що у період з 01.11.2008 р. по 31.12.2008 р. згідно кабелю обліку використання робочого часу та пояснень директора TOB «Українсько-Китайський центр розвитку» [PERSON], [PERSON] не відвідувала робоче місце, у зв'язку з чим була оголошена догана, відповідно до наказу № 1-С від 06.01.2009 року [PERSON] за порушення трудової дисципліни (прогул з 01.11.08 по 31.12.08 року). На адресу [PERSON] був складений акт від 31.12.08 р. №1 про відсутність на роботі без поважних причин та без повідомлення. Також було направлено повідомлення від 31.12.2008 року № 1 про надання письмових пояснень щодо відсутності на роботі. [PERSON] з повідомленням ознайомилась, але від підпису про отримання повідомлення відмовилась, про що свідчить акт відмови від підпису про отримання повідомлення від 05.01.2009 року №2, який засвідчений та підписаний головним бухгалтером ТОВ «Українсько-Китайський центр розвитку» [PERSON] та Т.В.О. начальника відділу кадрів [PERSON] У звязку з чим, відповідач також не вбачав в своїх діях завдання позивачу моральної шкоди, та в позові просив відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов наступного. Судом встановлено, що з 01 квітня 2008 року по 11 червня 2009 року [PERSON] перебувала з ТОВ «Українсько-Китайський центр розвитку» в трудових правовідносинах (а.с. 4), наказом № 25-к від 11 червня 2009 року була звільнена з посади агронома за згодою сторін з 11 червня 2009 року на підставі заяви [PERSON] від 10.06.2009 року (а.с. 6). Як вбачається з акту № 1 від 11 червня 2009 року 11.06.2009 року [PERSON] була відсутня на роботі (як на своєму робочому місці, так і на підприємстві в цілому) протягом робочого дня з 9 до 18 години (а.с. 35). 11.06.2009 року директором TOB «Українсько-Китайський центр розвитку» [PERSON] було складено повідомлення № 2 на адресу [PERSON], у якому зазначалось, що у зв'язку з тим, що у відповідності до наказу №25-к від 11.06.2009 року [PERSON] звільнена, їй необхідно отримати компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 792,09 грн. 20.08.2009 року (а.с. 37). Згідно акту № 2 від 20.08.2009 року директором ТОВ «Українсько-Китайський центр розвитку» [PERSON] було вручено агроному [PERSON] примірник повідомлення від 11.06.2009 року № 2 про необхідність отримання компенсації за невикористану відпустку. [PERSON] з повідомленням ознайомилась, однак від підпису про отримання повідомлення та від отримання коштів відмовилась, нічим не мотивуючи свою відмову (а.с. 39). 05.08.2009 року за вих. № 124 [PERSON] повідомлялась про необхідність зявитися за своєю трудовою книжкою (а.с. 40), вказане повідомлення було нею отримано 19.08.2009 року (а.с. 40 оборот). 20.08.2009 року трудова книжка була отримана позивачем, про що вона не заперечувала, зазначала в позовній заяві та під час розгляду справи. 30.11.2009 року на адресу [PERSON] було направлено повідомлення вих. № 205 від про отримання грошових коштів у розмірі 792,09 грн. за невикористану відпустку (а.с. 47), яке вона отримала особисто 16.12.2009 року (а.с. 47 оборот). Згідно відомості про виплату грошей 17.03.2010 року [PERSON] отримала компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 792,09 грн. (а.с. 48-49). Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Суд не вбачає вини ТОВ «Українсько-Китайський центр розвитку» в несвоєчасній виплаті позивачу остаточного розрахунку при звільненні та несвоєчасному поверненні трудової книжки із зазначених вище підстав. Стосовно заборгованості по заробітній платі за листопад та грудень 2008 року, судом встановлено наступне. Як вбачається з акту № 1 від 31.12.2008 року з 01 листопада 2008 року по 31 грудня 2008 року агроном [PERSON] була відсутня на роботі (як на своєму робочому місці, так і на підприємстві в цілому) протягом робочого дня з 9 до 18 години (а.с. 30). 31.12.2008 року на адресу [PERSON] було направлено повідомлення про надання в строк до 15.01.2009 ркоу письмових пояснень щодо відсутності на роботі з 01 листопада 2008 року по 31 грудня 2008 року (а.с. 31). Згідно акту № 2 від 05.01.2009 року [PERSON] було вручено примірник повідомлення від 31.12.2008 року № 1 про надання письмових пояснень. [PERSON] з повідомленням ознайомилась, однак від підпису про отримання повідомлення відмовилась, нічим не мотивуючи свою відмову (а.с. 32). 06.01.2009 року наказом № 1-С [PERSON] за порушення трудової дисципліни (прогул з 01 листопада 2008 року по 31 грудня 2008 року без поважних причин) оголошено догану (а.с. 29). [PERSON] була ознайомлена з вказаним наказом 06 січня 2009 року, ставити підпис про ознайомлення з наказом від 06.01.2009 року № 1-С відмовилась (а.с. 33). Відсутність [PERSON] протягом листопада грудня 2008 року на робочому місці також підтверджується копіями табелю обліку використовування робочого часу (а.с. 83-84). Позивачем не надано суду поважності причин її відсутності на робочому місці протягом вказаного часу. Залучені за клопотанням позивача до матеріалів справи виписки з історії хвороби стаціонарного хворого не можуть бути доказом поважності таких причин, оскільки позивачем не було надано до суду лікарняних листків, які є єдиними належними доказами тимчасової непрацездатності. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За таких обставин, оцінюючи в сукупності докази, надані сторонами, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення на користь позивача з відповідача заборгованості по заробтній платі за листопад та грудень 2008 року та стягнення середнього заробітку по час остаточного розрахунку в сумі 9600 грн. У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у випадку, якщо порушення його законних прав привели до моральних страждань, втраті нормальних життєвих зв'язків і жадають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно п. 3 постанови пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року з наступними змінами та доповненнями «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Оскільки судом не встановлено порушення законних прав позивача відповідачем, в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд також відмовляє. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed