Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-12 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з даним позовом, в якому просять зобов»язати відповідача не чинити будь-які перешкоди у здійсненні права власності шляхом надання доступу до спірного будинку за адресою: Чернігівська область, м. Прилуки, вул. Юрченка, 71, виселити відповідача з будинку та зняти з реєстрації, а також стягнути на користь кожного з позивачів по 1000 грн моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що кожному з них на праві власності належить по 1\\2 частині спірного будинку, в цьому ж будинку зареєстрований їх брат-відповідач по справі, який в добровільному порядку не бажає звільнити будинок, чим чинить перешкоди у здійсненні їх прав власності. В судовому засіданні позивачі уточнили позовні вимоги, просили усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом виселення відповідача з будинку № 71 по вул. Юрченка, м. Прилуки, Чернігівської області, зобов»язати відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Прилуцького МВ УМВС України в Чернігівській області зняти відповідача з реєстрації, стягнути на кожного з них по 1000 грн моральної шкоди та судові витрати. Відповідач в судовому засіданні позову не визнав, заперечував проти його задоволення. Суть заперечень зводиться до наступного: на підставі договорів дарування від 21.08.2008 року та 09.12.2008 року він є власником спірного будинку. Хоча рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 03.03.2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 14.05.2010 року, дані договори дарування визнані недійсними, але ухвалою судді Верховного Суду України від 13.10.2010 року виконання даних рішень зупинено до касаційного провадження, тому він є законним власником спірного будинку, а вимоги позивачів про його виселення є безпідставними. Заслухавши пояснення позивачів, їх представника, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03.03.2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 14.05.2010 року договори дарування від 21.08.2008 року та 09.12.2008 року , відповідно до яких [PERSON] являвся власником будинку № 71 по вул. Юрченка м. Прилуки визнані недійсними. Відповідно до договорів дарування від 10.08.2010 року, кожен з позивачів став власником по 1\\2 частині будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель за адресою: вул. Юрченка, 71 м. Прилуки. Право власності кожного з позивачів зареєстровано КП «Прилуцьке МБТІ» відповідно до витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що договори дарування від 10.08.2010 року, на підставі яких позивачі є співвласниками (кожен по 1\\2 частині) спірного будинку, в судовому порядку недійсними не визнавалися і є чинними на момент розгляду даної справи, а отже позивачі є законними співвласниками, тому вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. З 22.03.2008 року [PERSON] зареєстрований у [INFO] відповідно до домової книги. Відповідач вселився у спірний будинок як член сім»ї власника [PERSON] і продовжує проживати по теперішній час, що підтверджується також поясненнями самого відповідача. На підставі договорів дарування від 10.08.2010 року [PERSON] подарувала по 1\\2 частині будинку № 71 по вул. Юрченка м. Прилуки позивачам. Відповідач не є членом сім»ї ані [PERSON], ані [PERSON], з припиненням права власності [PERSON] припинилося і право відповідача на користування спірним житлом, як похідне від права власності [PERSON], а тому такий підлягає виселенню. Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. \~\~ Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. \~\~ Враховуючи той факт, що внаслідок порушення права власності збоку відповідача та виникнення на грунті цього постійних сварок, у позивачів погіршився стан здоров»я, від дій відповідача останні зазнають низку переживань та страждань, тому є всі підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, але з урахуванням вимог розумності та справедливості, в розмірі по 200 грн на кожного з позивачів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). Таким чином, наявність самого рішення суду, яке набрало законної сили, про виселення особи з житла є підставою для зняття її з реєстрації відповідним державним органом, тому підстав для постановлення додаткового рішення з приводу цього питання не має. Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції« підставою для зупинення провадження у справі не може бути касаційне оскарження попередніх судових рішень у справі. Тому відкриття суддею Верховного Суду України касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] не є перешкодою для розгляду даної справи. З відповідача на користь [PERSON] та [PERSON] необхідно стягнути по 8 грн 50 коп судового збору, 18 грн 50 коп витрат на інформаційно - технічний розгляд. Визначаючи розмір відшкодування витрат на правову допомогу, суд приймає до уваги обсяг і час роботи адвоката, ступінь складності правових питань, що стосуються даної справи, та положення постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 р. № 590 „Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави та вважає за необхідне зменшити розмір витрат, що підлягають стягненню на користь кожного з позивачів до розміру 1\~500 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial