Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій зазначила, що з 23 вересня 1987 року знаходиться у шлюбі з відповідачем, від цього шлюбу мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб на підставах того, що спільне життя не склалося. Шлюбні відносини фактично припинено. Проживають окремо. За час шлюбу за кошти позивача придбано житловий будинок № 97 по вул..Руднєвой в м.Бердянськ, який зареєстровано на відповідача. Просить визнати будинок спільною власністю подружжя, поділивши його між подружжям, визнавши за нею право власності на 2/3 частин, відступивши від рівності часток з урахуванням інтересів дітей, які з нею мешкають. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Зазначила, що на даний час чоловік проживає окремо біля чотирьох років. За час шлюбу придбано житловий будинок, який зареєстровано за відповідачем. Пояснила, що квартира є спільним майном подружжя, проте вважає, що її частка повинна бути більша, оскільки з нею мешкає дитина. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Зазначив, що дійсно будинок придбано в період шлюбу. В даний час він з сім'єю не мешкає. Аналізуючи докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.ст. 9-11, 22-24, 28, 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який діяв на час виникнення правовідносин, майно, що придбане подружжям підчас шлюбу, є їхньою загальною спільною власністю. Майно, що належало кожному з подружжя до вступу в шлюб, а також отримане ним підчас шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них. В разі розділу майна, що є загальною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують уваги. Відповідно до ст.ст. 20, 57, 60, 61, 68, 70, 72 Сімейного Кодексу України, який діє на час розгляду справи, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до п.6 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (2003 рік) Правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовується до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 23 вересня 1987 року. За час шлюбу народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Житловий будинок № 97 по вул..Руднєвой в м.Бердянську зареєстрований за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 28 листопада 1997 року на Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазов'я». Зазначене підтверджується договором купівлі-продажу від 28.11.97 року та реєстраційним написом Комунального підприємства Бердянської міської ради з технічної інвентаризації від 26.06.98 року, технічним паспортом на будинок. Аналізуючи докази, суд вважає, що позов про підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя та зберігання шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідача. Надати строк для примирення подружжя не просить. Витрати по розірванню шлюбу суд вважає необхідним покласти на відповідача, оскільки з позивачем проживає неповнолітня дитина. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що житловий будинок № 97 по вул..Руднєвой в М.Бердянськ придбаний за час шлюбу [PERSON] та [PERSON]. Зазначений житловий будинок не належав кожному з подружжя до вступу в шлюб, а також не отриманий ними підчас шлюбу в дар або в порядку спадкування. Отже, зазначений житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]. Враховуючи той факт, що з [PERSON] проживає неповнолітня дитина та коштів, які вона отримує від чоловіка, недостатньо для забезпечення фізичного та духовного розвитку дитини, суд вважає можливим збільшити частку майна дружини до 2/3 часток.

Outcome: approved