Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що між нею та відповідачем був укладений договір позики, який підтверджується розпискою [PERSON], згідно з якою він отримав в борг від позивачки в березні 2007 року 20 тисяч доларів США. Кінцевий строк повернення боргу не пізніше 01.01.2010р. В подальшому термін дії позики був продовжений сторонами до 01.01.2011р, однак до цього часу борг відповідачем не повернутий. На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача на її користь вказаний борг в сумі 20 тисяч доларів США, та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи сплачених при подачі позову до суду. Від сплати державного мита позивачка звільнена на підставі п.18 ст. 4 Декрету КМ України «Про державне мито» як інвалід 1 групи. Позивач в судове засідання не з»явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність за наявними в справі матеріалами. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, пояснив, що позику не повертав через відсутність у нього матеріальної можливості. Суд заслухавши пояснення відповідача та дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що між сторонами був укладений договір позики згідно з яким позивач передав відповідачу в 01.03.2007 року 20 тисяч доларів США. Кінцевий строк повернення боргу був не пізніше 01.01.2011 року. На даний час зі сторони відповідача умови договору не виконані, а тому суд задовольняє позов і стягує з [PERSON] на користь [PERSON] зазначену суму коштів. У відповідності з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст.610 ЦК України (далі ЦК) порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із ст. 611 ЦК, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок ' односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору, відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, разом з іншими, належать також і витрати на інформаційно-технічне забезпечення. Згідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачені при подачі позову витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120 грн., та судовий збір в розмірі 1700 грн.

Outcome: approved