Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відокремленого структурного підрозділу «Перший загін воєнізованої охорони» Укрзалізниця, ДП «Придніпровська залізниця» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та посилаючись на те, що з відповідачем він перебував у трудових відносинах з червня 2002 року по 13.03.2009 року, працюючи стрільцем спеціалізованої стрілецької команди № 18 відокремленого структурного підрозділу «Перший загін воєнізованої охорони» Укрзалізниці, ДП «Придніпровська залізниця». Наказом № 27/ос від 13.03.2010 року він був звільнений з підприємства з підстав, визначених п.З ст.40 КЗпП України - за систематичне невиконання трудових обов'язків без поважних причин. З даним наказом позивач не згоден з таких підстав: він вважає причиною його звільнення стало те, що він завжди займав принципову позицію по відношенню до незаконних дій керівництва підприємства по невиплаті нарахувань за роботу в надурочний час в травні місяці 2009 року, не оплаті за проходження обов'язкового медогляду в червні 2009 року. Неофіційно він був попереджений керівництвом ССК-18 про можливість звільнення. Наказом від 08.07.2009 року № 49/с йому була винесена догана за неналежне виконання посадових обов'язків, наведений наказ не був йому повідомлений ні усно, ні письмово. Наказом від 05.03.2010 р. М 11/СТ., п. 1 - його звільнено згідно з п. З ст. 40 КЗпП України, в цей час був на лікарняному. При виході на роботу (на 7 годин 15 хвилин 14.03.2010 р.) його ознайомили з наказом від 13.03.2010 р. № 141 СТ, що його звільнено з роботи згідно з п. З ст. 40 КЗпП України «за систематичне невиконання трудових обов'язків». Наведений наказ про звільнення вважає незаконним, оскільки при звільненні працівника за систематичне невиконання посадових (трудових) обов'язків, рішенню роботодавця про це, попередньо повинно передувати два і більше дисциплінарних стягнень, і тільки за наявності вини працівника та заподіяної ним шкоди підприємству. Позивач просить суд визнати його звільнення незаконним, поновити його на посаді стрільця спеціалізованої стрілецької команди № 18 відокремленого структурного підрозділу «Перший загін воєнізованої охорони» Укрзалізниці ДП «Придніпровська залізниця»; стягнути заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги. Представник позивача [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги та твердження позивача вказавши, що дії відповідача були незаконними, позивач був звільнений коли знаходився на лікарняному, та без законних на то підстав. Представник відповідача [PERSON] пояснив, що відповідач позов не визнає,оскільки при звільненні позивача підприємством були складені всі необхідні документи та проведено дії згідно вимог діючого законодавства. [PERSON] був звільнений Наказом № 27/ос від 13.03.2010 року, інші документи наказ 11/ст. від 05 березня 2010 року та наказ № 14/ст. від 13 березня 2010 року не мають юридичної сили, оскільки є внутрішніми документами. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідка [PERSON], дослідивши докази па справі, вважає, що позов [PERSON] провизнання його звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає задоволенню в повному обсязі, з таких підстав: Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем - відокремленим структурним підрозділом «Перший загін воєнізованої охорони» Укрзалізниці, ДП «Придніпровська залізниця» з червня 2002 року по 13.03.2009 року, працюючи стрільцем спеціалізованої стрілецької команди № 18 відокремленого структурного підрозділу «Перший загін воєнізованої охорони» Укрзалізниці ДП «Придніпровська залізниця» (а.с. 41-43). Відповідно до наказу 11/ст. від 05 березня 2010 року та наказу № 14/ст. від 13 березня 2010 року, як порушення трудової дисципліни зазначено, що стрільці [PERSON] та [PERSON] не виконували покладені на них обов'язки з охорони поста шляхом патрулювання, а знаходились у приміщенні КПП, не здійснювали патрулювання в порушення вимог п. 2.4.9 «Керівництва з організації служби стрілецьких та стрілецько-пожежних підрозділів відомчої воєнізованої охорони на залізничному транспорті України» (ЦУО-0029) та вимог Табеля постам, затвердженим начальником ВСП «Перший загін воєнізованої охорони» 06.12.2007 року № 13. (а.с.41,42). Наказом № 27/ос від 13.03.2010 року [PERSON] був звільнений, причиною звільнення встановлено п. З ст. 4 0 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обов'язків без поважних причин, підставою звільнення Наказ від 05.03.2010 року № 11/ст. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», Наказ від 13.03.2010 року № 14/ст. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», (а.с. 43). Згідно п.З ст.40 Кодексу Законів України про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим органом за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором чи правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, тобто за передбаченими п.З ст.4 0 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Статтею 43 Конституції України встановлено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Держава Україна забезпечує рівність трудових прав усіх громадян не тільки при прийнятті на роботу, а й при зміні та припиненні трудового договору. Відповідно до ст. 22 КЗпП будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця прожи\-вання не допускається. Головною гарантією від незаконного звільнення є те, що підстави припинення трудових відносин вичерпно перелічені в законодавстві. Цей принцип грунтується на загальновизнаних пра\-вилах, встановлених у Конвенції 158 Міжнародної організації праці 1982 р. про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця (ратифікована 4 лютого 1994 р., набула чинності 16 травня 1995 р.). По-перше, підстави для припинення трудових відносин мають бути тільки законними, тобто передбачатися в законодавчих актах. По-друге, вони повинні бути пов'язаними зі здібностями чи поведінкою працюючого або викликаними виробничою необхідністю підприємства, установи чи служби. Стаття 149 КЗпП України вказує, що при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Таким чином, з огляду на зазначене, суд вважає, що позивач був звільнений з порушенням Кодексу Законів про працю України, тому він підлягає поновленню на роботі у якості стрільця спеціалізованої стрілецької команди № 18 відокремленого структурного підрозділу «Перший загін воєнізованої охорони» Укрзалізниці ДП «Придніпровська залізниця». Систематичне невиконання працівником своїх обов'язків є Об'єктивною обставиною, що може бути поставлена йому за провину. Для звільнення працівника за порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків, щоб невиконання або неналежне виконання обов'язків було протиправним та винним, носило систематичний характер, за попередні порушення трудової дисципліни до працівника застосувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але це не дало позитивних наслідків, тому подальше залишення такого працівника на роботі суперечить інтересам виробництва. В наказі про звільнення працівника власник або уповноважений ним орган зобов'язаний навести конкретні факти порушень, не обмежуючись загальним посиланням на систематичне порушення трудових обов'язків з боку працівника. При цьому в наказі про звільнення ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обов'язків без поважних причин, повинно міститися посилання на вчинення наведених дій без поважних причин та аргументація з цього приводу. Наказ № 27/ос від 13.03.2010 року, яким був звільнений [PERSON] не відповідає вимогам встановленим ст. 149 КЗпП України і містить лише посилання як підставу звільнення наказ 11/ст. від 05 березня 2010 року та наказ № 14/ст. від 13 березня 2010 року, які також не відповідають вимогам ст. 149 КЗпП України. В наведених Наказах відсутня належна аргументація необхідності прийняття саме рішення про звільнення, час, обставини порушення, в чому полягає систематичність порушення та відсутній аналіз наявності або відсутності поважних причин для виконання трудових обов'язків в момент порушення, також не врахована особистість працівника та його попередня робота. Згідно зі ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно ст.2 35 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Заробітна плата (середньомісячна) позивача складає 2253 грн. 71 коп.; денна зарплата складає - 7 6 гр. 4 0 коп., позивач не працював 257 робочих днів, заробітна плата за час вимушеного прогулу буде складати 19634 грн. 80 коп. Згідно п.4 ч.І ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Згідно зі ст.ст.81, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в судовий збір в сумі 196, 34 грн. та 8,50 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Outcome: approved