Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-13 00:00:00

19 березня 2008 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом, в якому зазначив, що титульним власником домоволодіння № 38 по вул. 30-ої Іркутської дивізії у м. Дніпропетровську (раніше - № 22-а по вул. Робочій с. Димитрово) є його батько, [PERSON] на підставі договору забудови від 19 червня 1950 року, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» в реєстровій книзі під № 35-98. Зазначене домоволодіння [PERSON] побудував за спільні кошти в період зареєстрованого шлюбу разом зі своєю дружиною, [PERSON]. Тобто кожен з них мав право на ? частину спірного домоволодіння відповідно до ст. 22 КпШС України в редакції 1963 року. 19 січня 1997 року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на ? частину домоволодіння № 38 по вул. 30-ої Іркутської дивізії у м. Дніпропетровську. Спадкоємцями першої черги за законом в рівних частках, тобто по 1/6 частині, зазначеного домоволодіння є дружина спадкодавця - [PERSON], позивач та [PERSON]. [PERSON] не звернулась у встановлений строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак, після смерті спадкодавця фактично вступила в управління спадщиною, оскільки була зареєстрована та проживала зі спадкодавцем на момент його смерті. Позивач та [PERSON] у встановлений строк звернулись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. 29 серпня 1998 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на 2/3 частини домоволодіння № 38 по вул. 30-ої Іркутської дивізії у м. Дніпропетровську. Спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця: позивач та [PERSON] Позивач у встановлений строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. [PERSON] оформила спадщину на ? частину спірного домоволодіння. Просив суд визнати за ним право власності на 1/6 частину домоволодіння № 38 по вул. 30-ої Іркутської дивізії у м. Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після смерті батька, [PERSON], померлого 19 січня 1997 року; визнати за ним право власності на 1/3 частину домоволодіння № 38 по вул. 30-ої Іркутської дивізії у м. Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після смерті матері, [PERSON], померлої 29 серпня 1998 року. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. [PERSON] державна нотаріальна контора заперечень по справі не надала. Суд, заслухавши пояснення сторін та свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що домоволодіння № 38 по вул. 30-ої Іркутської дивізії у м. Дніпропетровську (раніше - № 22-а по вул. Робочій с. Димитрово) на підставі договору забудови від 19 червня 1950 року, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» в реєстровій книзі під № 35-98 належить [PERSON]. Між тим, суд, вирішуючи позовні вимоги виходить з того, що згідно статті 22 Кодексу про шлюб та сімю України в редакції 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Домоволодіння № 38 по вул. 30-ої Іркутської дивізії у м. Дніпропетровську було побудоване [PERSON] у період зареєстрованого шлюбу з [PERSON], тобто кожен з них мав право на ? частину зазначеного домоволодіння. 19 січня 1997 року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на ? частину домоволодіння № 38 по вул. 30-ої Іркутської дивізії у м. Дніпропетровську. Спадкоємцями першої черги за законом в рівних частках, тобто по 1/6 частині, зазначеного домоволодіння є дружина спадкодавця [PERSON], та діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] не звернулась у встановлений строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак, після смерті спадкодавця фактично вступила в управління спадщиною, оскільки була зареєстрована та проживала зі спадкодавцем на момент його смерті. [PERSON] та [PERSON] у встановлений строк звернулись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується копією спадкової справи після смерті [PERSON], померлого 19 січня 1997 року. 29 серпня 1998 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на 2/3 частини домоволодіння № 38 по вул. 30-ої Іркутської дивізії у м. Дніпропетровську (1/2 частина її власна частка + 1/6 частина після смерті чоловіка = 2/3 частини). Спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] у встановлений строк звернулись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], що підтверджується копією спадкової справи після смерті [PERSON], померлої 29 серпня 1998 року. Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України в редакції 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно ст. 529 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, який діяв в момент виникнення правовідносин, при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є у рівних частках діти, той з подружжя, який його пережив та батьки померлого. Згідно ст. 548 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець прийняв спадщину. Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені обставини, також підтверджені поясненнями свідків, вказують на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved