Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], треті особи відділ громадянства, міграції, реєстрації фізичних осіб Лубенського МРВ УМВС України в Полтавській області, про розірвання договору найму, зобовязання знятися з реєстрації та виселення, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи приватний нотаріус Лубенського міського нотаріального округу [PERSON], КП "Лубенське МБТІ" про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, визнання права власності на житло, та стягнення моральної шкоди Так [PERSON] в позові зазначила що 24 грудня 2005 р. було укладено шлюб між нею та [PERSON]. До цього вони проживали в цивільному шлюбі без реєстрації на протязі 5 років. Відповідно до договору купівлі-продажу від 08 червня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] і зареєстрованому в реєстрі за № 1903, вони придбали квартиру [ADDRESS]. Так сталося, що в той час в м. Лубни з'явилася [PERSON] - відповідач по справі, яка була її чоловіку рідною тіткою. Оскільки вона не мала власного житла в місті (сама вона приїхала з м. Борислав Львівської області), а проживати ні з ними, ні з іншою племінницею не побажала, то порадившись з чоловіком в липні 2005 р. уклала з відповідачкою договір про те, що вона надає для проживання вищевказану квартиру де вона була прописана, оскільки прописка їй була потрібна для отримання пенсії. 08 травня 2008 р. помер її чоловік - [PERSON]. На даний час, в зв'язку з дефіцитом грошових коштів вона має намір продати квартиру [ADDRESS], про що вона давала оголошення в газеті "Вісник" № 33 від 18.08.2010 р. Однак, коли приходили покупці на квартиру і дізнавалися, що там в даний час мешкає інша особа, то відмовлялися придбавати квартиру. Оскільки проживання [PERSON] в належній їй квартирі передбачено лише договором найму від 2005 р. і порушує її права як власника, а сама відповідачка на її неодноразові усні та письмове застереження не реагує, то вона звернулася до суду за захистом своїх законних прав. Вважає, що діями (бездіяльністю : невиконання п.2 Примітки Договору найму) відповідачки порушується її право як власника у здійснені нею права користування і розпорядження своїм майном, оскільки договір найму між нею та відповідачкою було укладено на невизначений строк. Пунктом 2 Примітки договору найму, укладеного між нею та відповідачкою [PERSON] сказано, що договір може бути розірваний по бажанню однією із сторін до закінчення строку, після попередження не менш як за 15 днів до розірвання договору. 09.09.2010 р. нею [PERSON] на адресу відповідачки [PERSON] була надіслана пропозиція про розірвання договору найма. Пропозиція 13 вересня 2010 р. була вручена безпосередньо відповідачці [PERSON], але незважаючи на це, до цього часу [PERSON] з реєстрації за даною адресою не знялася. За таких обставин розірвання договору найму можливо лише в судовому порядку. Прохає суд постановити рішення яким розірвати між нею та відповідачкою [PERSON] договір найму житлового приміщення, зобовязати [PERSON] знятися з реєстрації за адресою [ADDRESS] та виселити [PERSON] з вищезазначеної квартири без надання іншого житла. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, заперечує проти позову та звернулась з зустрічним позовом, до [PERSON] про визнання договору купівлі продажу квартири №-7 в будинку 64/39 по вул. Кононівській в м. Лубни не дійсним, та визнання за нею права власності на цю квартиру. Так позивачка, вона ж відповідачка [PERSON] суду показала, що раніше проживала в [INFO]. В 2003 році вона продала належну їй частину будинку і переїхала проживати до своєї доньки [PERSON] в м. Бориславль Львівської області, де і проживала на протязі 7 місяців. Перенісши передінфарктний стан, в зв'язку з місцевим кліматом, який негативно впливав на її стан здоров'я, вона вирішила змінити місце проживання. У зв'язку з цим, вона зв'язалася із своїм племінником [PERSON] - [PERSON] та його дружиною - [PERSON] позивачкою та відповідачкою за її позовом по справі, з питанням придбання в м. Лубнах для неї житла і в подальшому переїхала до них проживати. Для пошуку житла вона їм надала завдаток в сумі 15 000 грн. В 2005 році [PERSON] та [PERSON] підшукали їй квартиру [ADDRESS], яку вона погодилась придбати. На початку червня 2005 року вона приїхала в м. Лубни, так як на той час працювала в м. Києві, де [PERSON] та [PERSON] познайомили її з продавцем квартири [PERSON], де оглянувши квартиру вони узгодили її вартість і вона вирішила її придбати. Вона разом із продавцем [PERSON], [PERSON] та [PERSON] прийшли до приватного нотаріуса [PERSON] для переоформлення вище вказаної квартири. В коридорі нотаріальної контори вона в присутності [PERSON] та [PERSON] віддала 4 098 грн. за квартиру продавцю [PERSON], після чого вони зайшли всі до нотаріуса [PERSON] Після запитання нотаріуса [PERSON], на кого оформляти договір-купівлі продажу квартири, [PERSON] відповіла, що на неї, так як вона отримала за 50 грн. із КП "Лубенське МБТІ" довідку, яка дійсна на протязі однієї доби (а на справді, як потім вона дізналась довідка дійсна - 3 місяці). Після цього, вона вийшла на вулицю та запитала [PERSON], що це все значить, але він її заспокоїв і запевнив, щоб вона не хвилювалась, що потім вони оформлять на неї договір-дарування. Довірившись племіннику [PERSON], та. його дружині [PERSON], договір купівлі продажу квартири був оформлений на [PERSON] Відповідачка, вона ж позивачка [PERSON] та її племінник [PERSON] умовили її на оформлення договору купівлі-продажу на [PERSON] чим ввели її в оману відносно права власності. Проживаючи у вище зазначеній квартирі вона неодноразово прохала [PERSON] та [PERSON] переоформити дану квартиру на неї, так як в дійсності її придбала вона для себе, за свої особисті кошти. За час проживання у зазначеній квартирі вона зробила в ній капітальний ремонт, а саме: закупила необхідні будівельні матеріали, провела водопровід, каналізацію, закупила і установила необхідну сантехніку, на все це вона витратила 12 673 грн., що підтверджується актом комісії ОСББ "Союз". Крім цього, вона сплачувала на пільгових умовах квартплату (50%) і вважала себе повним її власником. 08.05.2008 року її племінник [PERSON] раптово помер.09.09.2010 року позивачка, вона ж відповідачка [PERSON] надіслала їй пропозицію з проханням звільнити вище вказану квартиру до 01.10.2010 року в зв'язку з розірванням договору найму про надання житлової площі, якого вона з нею не укладала і не підписувала. [PERSON] ввела її в оману пообіцявши в подальшому переоформить квартиру на неї. Умисел [PERSON] був направлений на заволодіння даною квартирою, щоб її потім продати і отримати за це гроші. Діями відповідача [PERSON] було принижено її честь і гідність, спричинено тяжку моральну травму, стан її здоров'я різко погіршився, в зв'язку з чим вона вимушена була лікуватись в Лубенському госпіталі для ветеранів ВВВ в період з 19 жовтня по 08 листопада 2010 року, що підтверджується випискою з історії хвороби № 2333 від 08.11.2010 року. Їй заподіяно моральну шкоду яку вона оцінює в 5000 тисяч гривень, та прохає стягнути з [PERSON] Прохає суд постановити рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 08 червня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] і зареєстрованому в реєстрі за № 1903, та визнати за нею право власності на зазначену квартиру. Відповідачка [PERSON] стосовно позовних вимог [PERSON] покладається на розсуд суду. Позовні вимоги [PERSON] не визнала та показала суду, що вона в м. Лубни в будинку № 64/39 по вул. Кононівській мала двохкімнатну квартиру № 7. Постільки вона проживає в Гадяцькому районі Полтавської області то мала намір продати зазначену квартиру. По телефону з нею звязалися [PERSON] та [PERSON], які виявили намір купити у неї квартиру. 08 червня 2005 року вона приїхала в м. Лубни де зустрілася з [PERSON], [PERSON] та їхньою тіткою відповідачкою по справі [PERSON] Гроші за квартиру в сумі 4098 гривень їй передала [PERSON] в коридорі нотаріальної контори приватного нотаріуса [PERSON] Кому належали ці гроші їй невідомо. Право власності на квартиру було оформлено на позивачку [PERSON] Про те що договір купівлі-продажу квартири оформлявся на [PERSON] [PERSON] знала і не заперечувала. Ніяких претензій до [PERSON] стосовно договору купівлі-продажу вона не має оскільки умови договору купівлі-продажу дотримані кожною із сторін. Третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус [PERSON] проти позову [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним заперечує, вважаючи його безпідставним з наступних підстав. Так, до неї як до приватного нотаріуса звернулась позивачка [PERSON] та [PERSON] з метою оформити договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Нею була назначена дата 8 червня 2005 року на яку з2явилися сторони, а саме [PERSON] як покупець, оскільки на неї були всі довідки та продавець [PERSON] Нею як нотаріусом були розяснені сторонам обовязки продавця та покупця. Продавець [PERSON] їй заявила, що гроші за квартиру вона отримала від продавця і ніяких претензій до неї не має. Відповідачку [PERSON] в день укладення угоди купівлі-продажу вона не бачила, і [PERSON] до неї не зверталася з приводу того, що договір купівлі-продажу є недійсний, оскільки покупцем є вона а не [PERSON]Вважає позов [PERSON] безпідставним та прохає відмовити в задоволенні її позовних вимог щодо визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є головою об'єднання співвласників квартир "Союз". Відповідачку [PERSON] вона бачила ще до купівлі спірної квартири. Хто здійснював купівлю квартири [ADDRESS] їй не відомо. На даний момент в зазначеній квартирі мешкає [PERSON] та на яких підставах їй також не відомо. Свідок [PERSON] суду показала, що відповідачка [PERSON] є її сестрою, яка привезла на збереження їй гроші в сумі 3500 доларів США. [PERSON] ніколи за придбання квартири з нею мову не вела. Коли придбавалася квартира [ADDRESS] на [PERSON], вона їй пояснювала, що квартира придбавається не на неї, на що [PERSON] їй повідомляла що це їй відомо. Свідок [PERSON] суду показала, що при купівлі квартири [ADDRESS] не була присутня, але те, що квартира була придбана на імя [PERSON], то була їхня спільна домовленість, так як зрозуміла зі слів [PERSON]. Свідок [PERSON] суду показала, що вона знає, що [PERSON] продала будинок в м. Прилуки і купила квартиру в м. Лубни. Чиї кошти витрачені на квартиру і на кого зареєстрована придбана квартира, їй невідомо. Свідок [PERSON] і [PERSON] суду показали, що обставини придбання квартири їм не відомі, але в квартирі проживає [PERSON]. Ремонт в квартирі робив її племінник [PERSON] та інші громадяни, але на яких умовах їм не відомо. На яких підставах вона там проживає, їм не відомо. Суд заслухав сторони по справі, свідків, дослідив матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню повністю, позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав : За положеннями ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать ... права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, за місцем знаходження майна. Стаття 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.386 ЦК України Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Згідно до ст.391 ЦК України Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Звернувшись до суду на захист прав, які вважає порушеними, позивачка ставить вимогу про визнання недійсними договору купівлі-продажу квартири на підставі, передбаченій ст.230 ЦК України, а саме через те, що покупець за договором купівлі-продажу обманула її при укладенні договору. Так, у відповідності до ст.230, ч.1 ст.229 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (природа правочину, права та обов'язки сторін, такі властивості і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Таким чином, предметом доказування у даній справі є наявність в момент укладення договору купівлі-продажу у відповідачки [PERSON] умислу, спрямованого на введення [PERSON] в оману щодо обставин, які мають істотне значення, зокрема, в даному випадку, щодо дійсності її наміру в подальшому переоформити квартиру на імя [PERSON] Дані обставини повинні мати місце на момент укладення відповідного договору. За правилами ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, коли така особа звільнена від доказування. Суд констатує, що підстави для звільнення позивачки від доказування відсутні. Оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, подані особами, що беруть участь у справі, суд приходить до переконання, що обставини, наведені позивачкою [PERSON] на обґрунтування вимог позову, не знайшли підтвердження під час розгляду справи, частина обставин спростована, а відтак вимоги позову не підлягають задоволенню з наступних міркувань. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] 8 червня 2005 року відповідно до договору купівлі продажу посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] зареєстрованому в реєстрі за №1903 придбала квартиру [ADDRESS]. 25 грудня 2005 року позивачка [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] в відділі РАЦС м. Лубни актовий запис № 424, з яким до цього проживали в цивільному шлюбі. В 2005 році до них приїхала рідна тітка її чоловіка відповідачка по справі [PERSON], яка продала свій будинок в м. Прилуки. Постільки [PERSON] не мала житла, то вони з чоловіком дозволи їй проживати в придбаній ними квартирі за вищевказаною адресою на не визначений термін. Оскільки квартира потребувала ремонту, то [PERSON] займався її ремонтом, як сам так і наймав фахівців, та здійснював закупку будівельних матеріалів, в тому числі і за кошти відповідачки [PERSON], яка на той час там стала мешкати в квартирі. Оскільки [PERSON], являється пенсіонеркою їй необхідно було отримувати пенсію, в зв'язку з чим їй потрібно було приписатися. 30 липня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір найму житлового приміщення на проживання в квартирі відповідачки [PERSON] без зазначення терміну. На підставі цієї угоди відповідачка [PERSON] була приписана за адресою спірної квартири, де проживає по теперішній час, сплачуючи комунальні послуги. 08 травня 2008 року чоловік [PERSON] [PERSON] помер. Маючи матеріальні труднощі позивачка [PERSON] вирішила продати належну їй квартиру за адресою [ADDRESS]. Так, позивачка [PERSON] заздалегідь направила відповідачці [PERSON] листа про звільнення квартири та одночасно помістила об'яву в засоби масової інформації про продаж квартири. Відповідачка [PERSON] не заперечує проти того що отримала від позивачки [PERSON] попередження про звільнення квартири, але звільняти не бажає, оскільки вважає, що квартира придбана для неї і за її кошти. Відповідачка [PERSON] не довела в судовому засіданні що квартира [ADDRESS] придбана на її кошти і для неї, оскільки [PERSON] на момент придбання квартири не перебувала в родинних стосунках з відповідачкою [PERSON] Маючи намір з чоловіком посилити його тітку в придбану квартиру уклала з нею договір найму житла, на підставі якого відповідачка [PERSON] особисто зверталася в паспортний відділ Лубенського МРВ з приводу приписки та була приписана 02.08.2005 року. Позивачка [PERSON] категорично заперечує, що спірна квартира придбавалася за кошти відповідачки і для неї, оскільки в момент придбання квартири [PERSON] не заперечувала проти оформлення договору купівлі-продажу квартири на позивачку [PERSON] про що підтвердила і в судовому засіданні. Посилання відповідачки [PERSON] на те, що [PERSON] та [PERSON] ввели її в оману оформивши квартиру на імя [PERSON] не заслуговують на увагу, оскільки судом достовірно встановлено, і знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, що в день укладення договору купівлі-продажу [PERSON] була присутня в нотаріальній конторі, знала предмет і умови договору і не заперечувала проти його укладення. Крім того на протязі пяти років не ставила питання про визнання цього договору незаконним, поки не отримала претензію позивачки [PERSON] про виселення з квартири. Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання: - чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; - які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; - яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Правочини вчинені під впливом обману визнаються недійсними за умови підтвердження допущених порушень вимог закону. Тобто одна із сторін правочину або інша заінтересована особа повинні довести навмисне цілеспрямоване введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. В судовому засіданні не знайшло свого підтвердження жодної обставини, яка б давала суду підстави вважати доведеним введення в оману відповідачки [PERSON] під час укладення договору купівлі-продажу між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] Крім того, [PERSON] не є стороною оспорюваного нею правочину, а [PERSON] та [PERSON], які є сторонами цього правочину, з вимогами про визнання недійсним договору купівлі продажу не звертались, про порушення їх законних прав та охоронюваних законом інтересів укладенням вказаного договору не зазначали. Суд також враховує положення п.7 Постанови Пленуму ВС України № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", якими визначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. За змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК. Такі наслідки недійсності правочину, про застосування яких прохає позивачка [PERSON], тобто про визнання за нею права власності на спірну квартиру, не передбачені чинним законодавством України. За таких обставин не підлягає до задоволення і вимога [PERSON] про стягнення моральної (немайнової) шкоди, оскільки відсутні відповідні правові підстави. Щодо позовних вимог [PERSON], то суд приходить до висновку про їх обґрунтованість, виходячи з наступного : Відповідно до ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час попередивши про це другу сторону за один місяць.. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк. Відповідно до договору найму житлового приміщення, укладеного між [PERSON] та [PERSON] договір може бути розірваний по бажанню однієї із сторін до закінчення строку після попередження не менше як за 15 днів до розірвання договору. Пропозиція про звільнення квартири позивачкою [PERSON] була направлена [PERSON] 09 вересня 2010 року. Оскільки відповідачка [PERSON] на пропозицію позивачки [PERSON] не бажає звільняти квартиру, суд вважає, що договір найму підлягає розірванню в примусовому порядку. Суд вважає, що зі сторони відповідачки [PERSON] порушуються майнові права позивачки [PERSON] Відповідно до ст. 41 Конституції України: "Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої, діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним." Відповідно до ст. 826 ЦК України ЦК України в разі розірвання договору найму житла, наймач та інші особи, які проживали в помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання іншого житла. При таких обставинах відповідачка [PERSON] підлягає виселенню з квартири [ADDRESS] належної позивачці [PERSON] без надання іншого житла. Вимог про визнання письмового договору найму житлового приміщення недійсним з будь-яких підстав [PERSON] не заявляла, що в силу презумпції дійсності правочину, визначеної ст.204 ЦК України, не дає суду права критично оцінювати вказаний договір.

Outcome: approved