Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-23 00:00:00

19 листопада 2010 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 05 вересня 2010 року вона купила у відповідача житловий будинок № 10 з відповідними господарськими будівлями, який розташований по провулку Прибузький в селі Михайлівка Новоодеського району Миколаївської області та земельну ділянку розміром 0,1516 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Загальна вартість спірного будинку та земельної ділянки склала 15 000 грн. На підтвердження виконання зобовязань по договору [PERSON] склала відповідну розписку. Нотаріус відмовила у посвідченні цього договору, оскільки у відповідача відсутній Державний акт на право власності на земельну ділянку, який виготовлений на її матір [PERSON], від якої [PERSON], у встановленому законом порядку успадкувала спірне майно. Вказала, що з цих причин не має змоги оформити право власності на будинок та земельну ділянку хоча фактично придбала зазначене нерухоме майно і користується ним. З посиланням на ч. 2 ст. 220 ЦК України просила визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна та право власності на земельну ділянку. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач заявлені вимоги визнала і не заперечувала проти їх задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Як вбачається з матеріалів справи, 01 січня 2010 року померла [PERSON]. 15 жовтня 2010 р. Новоодеською державною нотаріальною конторою Миколаївської області видано доньці спадкодавця [PERSON], тобто відповідачу у справі, свідоцтво про право на спадщину за заповітом, за яким вона успадкувала житловий будинок № 10 з відповідними господарськими будівлями, що розташований по провулку Прибузький в селі Михайлівка Новоодеського району Миколаївської області. В цей же день державним нотаріусом зроблено відмітку на Державному акті на право власності на земельну ділянку площею 0,1516 га призначену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованій за адресою: Миколаївська область, Новоодеський район, с. Михайлівка, провулок Прибузький, 10, виданий на імя [PERSON], про перехід права власності у порядку спадкування за заповітом до [PERSON]. 20 жовтня 2010 р. здійснено Державну реєстрацію вищезгаданого спірного житлового будинку на імя [PERSON] Таким чином, позивач [PERSON] є власником спірного нерухомого майна, отже має право розпоряджатися ним на власний розсуд. Зясовано, що відділом Держкомзему у Новоодеському районі Миколаївської області відмовлено у здійсненні реєстрації права власності на спірну земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом на імя [PERSON], оскільки наказом Держкомзему № 370 від 14 травня 2010 р. «Про скасування наказів» наказ Головного управління в Миколаївській області від 01.07.2009 р. за № 786-в «Про виконання наказу Держкомзему від 22.06.2009 р. № 326 «Про деякі питання реалізації положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та обєднання земельних ділянок» втратив чинність. Судом встановлено, що 05 вересня 2010 р. сторони у простій письмовій формі уклали договір купівлі-продажу, за яким позивач купила у відповідача належні останній спірний житловий будинок та земельну ділянку загальною вартістю 15\~000 грн, що підтверджується відповідною розпискою. 09 листопада 2010 р. державним нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори відмовлено сторонам у посвідченні вищезгаданого договору, оскільки незважаючи на те, що право власності на спірну земельну ділянку перейшло до [PERSON], змістом витягу з державного реєстру земель, яким керується нотаріус в ході посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки, власником її залишається [PERSON] Крім того, в судовому засіданні встановлено, що позивач з вересня 2010 р. фактично проживає в спірному будинку, провела за свій рахунок ремонт, обробляє сад, земельну ділянку, оплачує комунальні послуги, а відповідач отримала в повному обсязі грошову суму за продану нею нерухомість. Згідно положень ч. 2 ст. 220 ЦК України, передбачається визнання судом угоди, яка потребує нотаріального посвідчення, дійсною, якщо сторони повністю або навіть частково виконали угоду, суд може визнати такий договір дійсним. Наведене свідчить, що існують обставини які перешкоджають сторонам посвідчити договір купівлі-продажу нерухомого майна у нотаріальній конторі, як це передбачено чинним законодавством, а тому слід задовольнити вимоги позивача щодо визнання права власності на придбані нею земельну ділянку у житловий будинок.

Outcome: approved