Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив захистити його право власності шляхом виселення відповідача з будинку [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку в спірному житлі. При цьому посилається на те, що 56/100 ід.ч. зазначеного будинку належать йому на праві власності, згідно договору дарування від 07.05.2009 року. Проте, реалізувати своє право власності позивач не може, оскільки в спірному будинку не маючи на це ніяких законних підстав залишився проживати та бути зареєстрованими відповідач по справі, який відмовляється добровільно виселитись та знятись з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з тих же підстав. Відповідач [PERSON] просив в позові відмовити за безпідставністю, оскільки ніяких перешкод в користуванні спірним житлом він позивачу не чинить, іншого житла для проживання у нього немає. Представник відповідача, Богунського РВ УМВС України в Житомирській області в особі СГІРФО, в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності. Справа слухалась у відсутності представника відповідача, згідно ст. 169 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить 56/100 ід.ч. будинку [ADDRESS] , згідно договору дарування від 07.05.2009 року, який зареєстрований в КП Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризаціїЖитомирської обласної ради 11.02.2011 року (а.с.14-16). Дану частину будинку він отримав в дар від свого батька [PERSON] . В спірній частині будинку залишився бути зареєстрованим та проживати його племінник [PERSON] , який під час проживання з колишнім власником будинку набув права користування ним, як член його сім`ї. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені норами ст. 16, 386, 391 ЦК України. Під час розгляду було встановлено, що позивач у визначеному законодавством порядку набув право власності на спірну частину будинку. Відповідач в справі є членом сім`ї колишнього власника, самостійного права на спірне житло на підставах, передбачених законом не набув. Оскільки права членів сім`ї колишнього власника є похідними від прав власника, то з припиненням для власника права власності на жиле приміщенням члени його сім`ї також втрачають право користування цим приміщенням. Таким чином, права позивача порушені та підлягають захисту шляхом виселення відповідача з будинку [ADDRESS] та зобов`язання Богунський РВ УМВС України в Житомирській області в особі СГІРФО зняти його з реєстраційного обліку в спірному помешканні.

Outcome: approved