Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-12 00:00:00

В березні 2011 року [PERSON] i [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON], в якому просили стягнути на користь [PERSON] 21486 грн. за користування часткою в квартирі [ADDRESS] за період з квітня 2008 року по квітень 2011 року, стягнути з квітня 2011 року 666 грн. щомісячно за користування 2/3 частинами квартири, стягнути на користь [PERSON] 5976 грн. за користування його часткою в квартирі з квітня 2008 року по квітень 2011 року, стягнути 166 грн. щомісячно з квітня 2011 року. Позовні вимоги позивачі мотивували тим, що хоча вони i є власниками квартири ([PERSON] належить 2/3 частки, а [PERSON] належить 1/6 частка), однак відповідачка, якій належить лише 1/6 частина в зазначеній квартирі не допускає їх в квартиру, у зв"язку з чим позивачі не мають можливості володіти та користуватися належною ій часткою у сільному майні, тому у відповідності із правилами ч.3ст358 ЦК останні мають право вимагати відшкодування компенсації від відповідачки. Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 29 березня 2011 року позов [PERSON] та [PERSON] задоволено частково; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 5000 грн. матеріальної компенсації за користування 4/6 частинами квартири [ADDRESS], 72,25 грн. судових витрат i 212,5 грн. витрат на правову допомогу, а всього 5284,75 грн.; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1660 грн. матеріальної компенсації за користування 1/6 частиною квартири [ADDRESS], 42 грн. судових витрат i 262 грн. витрат на правову допомогу, а всього 1964,5 грн.; в задоволенні решти позовних вимог [PERSON] та [PERSON] відмовлено. Не погоджуючись із рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 29 березня 2011 року, [PERSON] i [PERSON] та [PERSON] оскаржили його в апеляційному порядку, подавши апеляційні скарги. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 29 березня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду є необ'єктивним та таким, що не базується на нормах матеріального та процесуального права, оскільки судом не було досліджено вci обставини справи, що мають суттєве значения для ухвалення правильного рішення. [PERSON] зазначає, що вона не згодна з тим, що повинна сплачувати позивачам кошти за користування житлом, оскільки не орендувала у них квартиру i не має з ними ніякої домовленоси чи договору щодо оренди житла. Судом не з'ясовано питания про те, що апелянт не має іншого житла, тому не має можливості звільнити спірну квартиру. В апеляційній скарзі [PERSON] та [PERSON] просять рішення суду першої інстанції в частині відмови в позов1 скасувати та винести нове рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] одноразово 21486 грн. за користування часткою останньої в спірній квартирі за період з квітня 2008 року по квітень 2011 року, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 666 грн. щомісячно починаючи з квітня 2011 року за користування 2/3 частинами квартири останньої; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 5976 грн. одноразово за користування його часткою в спірній квартирі за період з квітня 2008 року по квітень 2011 року; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] починаючи з 1 квітня 2011 року 166 грн. щомісячно; покласти на [PERSON] обов'язок сплачувати комунальні платежі по спірній квартирі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідачка [PERSON] не допускае позивачів до квартири та фактично користується нею одноособово, що позбавляє їx можливості користуватися належною ним власністю та є підставою для задоволення ix позовних вимог. Заслухавши суддю-доповідача, пояснения oci6, які брали участь у cnpaвi, дослідивши матеріали справи, та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга [PERSON], підлягає задоволенню, а апеляційна скарга [PERSON]М, i [PERSON], підлягає відхиленню виходячи з наступного. По спpaвi встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві сшльної часткової власності сторонам по даній справі, а саме позивачці [PERSON] належить 2/3 частини, позивачеві [PERSON] - 1/6 частина, вщповщачці [PERSON] - 1/6 частина квартири, що підтверджується договором купівлі-продажу від 11.02.1996 року квартири [ADDRESS](а.с.14), свідоцтвом про право на спадщину за законом cepії ВСЕ №707507(а.с.16), свідоцтвом про право на спадщину за законом cepії ВСЕ №707509(а.с.18), свідоцтвом про право на спадщину за законом cepії BCI №653292(а.с.20), договором дарування частини квартири серії ВМС №284009 від 2 березня 2009року(а.с.22-23). Частково задовольняючи позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] на користь позивачів матеріальної компенсації за користування спірною квартирою, суд першої інстанції виходив з того що в період з 01.04.2008 року по 09.10.2008 року позивачі не мали можливості користуватись належними їм частками в квартирі [ADDRESS], i тому відповідачка має сплатити компенсацію за користування відповідно 1\\2 та 1\\6 частин в квартирі які належать позивачам. При цьому до спірного правовідношення суд застосував положения правової норми ст.358 ЦК. Проте з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки при вирішенні справи суд неправильне повно з"ясував обставини що мають значения для справи, неправильно кваліфікував взаємовідносини сторін. Виходячи iз змісту ст.358 ЦК учасники стльної часткової власності повинні погоджувати один з одним свою поведінку по володінню, користуванню i розпорядженню спільною річчю ( ч.1ст358 ЦК) Однак у випадку розбіжностей щодо віднощення повноважень по володінню i користуванню сшльним майном це питания за позовом кожного з власників може вирішити суд. Кожен зi співвласників має право на надання в його володіння i користування тією частини спільного майна в натурі, що відповідає його частині у праві сшльної часткової власності. На думку апеляційного суду положення ч.3ст.358 ЦК можуть застосовуватися в тих випадках; коли неможливо надати співвласнику в його володіння i користування частину сшльного майна в натурі, та коли частка цього співвласника є незначною не може бути виділеною, i в разі припинення права одного iз співвласників на його частку. В матеріалах справи відсутні належні докази, що спільне володіння i користування квартирою. №50 будинку №10 по проспекту Перемоги є неможливим, i що позивач1 незаконно обмежуються в1дповідачкою у здійсненні ix права титульного володіння спільним майном. Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 9 жовтня 2008 року та Постанова про відмову в порушенш кримінальної справи від 13 серпня 2008 року (ас. 28-30), на які послався суд першої інстанції, не є доказом неможливості спільного користування квартирою між її сп1ввласниками, а свідчить лише про відсутність згоди між сторонами ( співвласниками) стосовно користування спільним майном. За таких обставин, коли факти, котpi мають важливе значения для справи не підтверджені передбаченими законом доказами, i судом застосований закон який не поширюється на спірні правовідносини, рішення суду як незаконнє підлягає скасуванню. Виходячи з наведеного, та встановлених судом обставин, апеляційний суд вважає що ввісутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON], та [PERSON], про стягнення з [PERSON] відшовідної матеріальної компенсації за користування квартирою, i тому в позові необхідно відмовити. Відповідно із правилами ст.88 ЦПК необхідно стягнути із [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON], на користь якої ухвалено рішення, понесені нею витрати за розгляд справи в апеляційній інстанції i зокрема витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та судовий зб1р, а загалом по 76 грн.65 коп., з кожного з відповідачів на користь позивачки. Необхідно також повернути [PERSON] 6 грн70 коп., як зайво сплачений нею судовий зб1р прн подачі апеляційної скарги. Відповідно до вищевикладеного, необхідно відхилити апеляційну скаргу [PERSON] i [PERSON], за її необгрунтованістю.

Outcome: approved