Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що 07.08.2007 року між АКІБ УкрСиббанкта [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 35200 доларів США. Також 07.08.2007 року між АКІБ УкрСиббанкта [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобовязався перед банком відповідати за невиконання позичальником усіх його обовязків, що виникли з кредитного договору, в повному обсязі. Проте позичальник свої зобовязання за кредитним договором не виконує, в звязку з чим, станом на 21.08.2009 року має заборгованість в розмірі 258329 грн. 01 коп. На підставі цього, просили стягнути в солідарному порядку з відповідачів зазначену суму заборгованості, а також сплачені при подачі заяви судові витрати в сумі 1820 грн. Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та посилаючись на ті ж підстави, просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором станом на 30.06.2010 року в сумі 305858 грн., з яких: 28904,63 долари США, що еквівалентно 228548 грн. 91 коп. заборгованість за кредитом, 7756,77 доларів США, що еквівалентно 61332 грн. 78 коп. заборгованість по відсотках, 2020,53 долари США, що еквівалентно 15976 грн. 31 коп. пеня. Відповідачами [PERSON] та [PERSON] було подано зустрічний позов до АКІБ УкрСиббанкв якому останні просили розірвати договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 07.08.2007 року та додаткову угоду до договору між банком та [PERSON], а також визнати припиненим договір поруки від 07.08.2007 року між банком та [PERSON] В обґрунтування посилались на те, що кредитний договір є валютним та містить вказівки щодо фіксації курсу валюти договору по відношенню до гривні на момент укладення договору і не містить вказівки щодо фіксації курсу валюти договору на момент погашення кредиту. Стрімка девальвація гривні у період дії кредитного договору призвела до колосальних збитків [PERSON] та неможливості сплачувати кредит. Подальше виконання договору в умовах стрімкого падіння гривни по відношенню до долара приведе до явного порушення співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє його ([PERSON]О.) того, на що він розраховував при укладенні договору. Під час розгляду справи позивачі за зустрічним позовом уточнили останній та зазначили, що кредитний договір є удаваним правочином, так як його вчинено з метою приховати інший правочин, який сторони вчинили в дійсності, а саме було здійснено надання кредиту в національній валюті гривні. Діючим законодавством встановлено, що єдиним законним засобом платежу на території України є валюта України гривня та відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Відповідач, як агент валютного контролю не мав права за законом надавати кредит в іноземній валюті для його використання з метою проведення розрахунків іноземною валютою між резидентами України на території України без індивідуальної ліцензії НБУ. В звязку з цим, просили визнати кредитний договір удаваним правочином з моменту укладення, застосувати до кредитного договору правила, що застосовуються до кредитного договору, валютою якого є національна валюта України гривна, а саме вважати, що кредит був виданий в розмірі 177760 грн. на умовах, визначених в договорі. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом підтримав позовні вимоги та посилаючись на викладені в первісному та уточненому позові підстави, просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі. Проти задоволення зустрічного позову заперечував, зазначивши, що банк має ліцензію НБУ на право використання іноземної валюти як засобу платежу, а тому має право при визначенні ціни договору визначати його виконання в іноземній валюті, а також на предявлення вимог по поверненню кредитів в іноземній валюті, крім того, банк не мав на меті інших цілей ніж ті, що передбачені цивільним законодавством для кредитних договорів, а саме надати відповідачу кредит у відповідному розмірі та валюті та одержати від останнього повернення такої суми кредиту у валюті кредиту та у строки, встановлені кредитним договором. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник в судовому засіданні проти задоволення первісного позову банку заперечували та з зазначених в зустрічному позові та уточненнях до нього підстав, просили задовольнити останній та відмовити в задоволенні позову, заявленого банком. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 07.08.2007 року між АКІБ УкрСиббанк, правонаступником якого є ПАТ УкрСиббанкта [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11194981000, відповідно до якого останній отримала кредит в сумі 35200 доларів США зі сплатою 13% річних та кінцевим терміном погашення кредиту не пізніше 06.08.2014 року відповідно до графіку погашення кредиту, що є Додатком №1 до договору (а.с.7-12). В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 07.08.2007 року між АКІБ УкрСиббанкта [PERSON] був укладений договір поруки №11194981000/П, відповідно до умов якого поручитель зобовязався перед банком відповідати за невиконання позичальником усіх його обовязків, що виникли з кредитного договору №11194981000 від 07.08.2007 року, в повному обсязі (а.с.13). В звязку з невиконанням [PERSON] взятих на себе зобовязань за кредитним договором щодо своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати відсотків, банком відповідно до умов договору відповідачам направлялись вимоги про погашення заборгованості, які останніми виконано не було (а.с.81-83). Разом з тим, відповідачі своїх зобовязань за кредитним договором та договором поруки не виконали. В звязку з чим, згідно доданого до уточненої позовної заяви розрахунку, станом на 30.06.2010 року виникла заборгованість в сумі 38681,93 долари США, що еквівалентно 305858 грн., з яких: 28904,63 долари США, що еквівалентно 228548 грн. 91 коп. заборгованість за кредитом, 7756,77 доларів США, що еквівалентно 61332 грн. 78 коп. заборгованість по відсотках, 2020,53 долари США, що еквівалентно 15976 грн. 31 коп. пеня (а.с.97-106). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.533 ЦПК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З урахуванням встановлених по справі обставин, положень закону та умов договору, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором та погоджується з розрахунком заборгованості, зробленим позивачем та вважає, що він відповідає вимогам закону та умовам кредитного договору. В матеріалах справи відсутня довідка про курс гривні до долара США, встановлений НБУ станом на 30.06.2010 року (день проведення розрахунку). Однак, суд вважає за можливе визнати цей факт загальновідомим та, відповідно, таким, що не підлягає доказуванню згідно ч.2 ст.61 ЦК України, оскільки щоденно курс НБУ транслюється по телебаченню до доступний в мережі Інтернет на офіційному сайті Національного банку України. При вирішенні питання щодо відповідальності відповідачів за зобовязаннями за кредитним договором та договорами поруки, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Як вбачається з п.1.1 укладеного між банком та [PERSON] договору поруки №11194981000/П від 07.08.2007 року, остання зобовязалась перед банком відповідати за невиконання позичальником [PERSON] усіх його обовязків, що виникли з кредитного договору №11194981000 від 07.08.2007 року. Разом з тим, 07.08.2007 року між банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду№1 до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11194981000 від 07.08.2007 року, якою було внесено зміни та доповнення до умов вказаного кредитного договору, зокрема щодо додання до договору Додатку №2, яким встановлено графік погашення платежів, визначення скупної вартості кредиту; Додатку №3 в частині встановлення тарифів банку; доповнено п.3.4.6 щодо обовязку позичальника сплачувати на користь третіх осіб платежі, визначені законодавством (оплата нотаріальних дій, сплата страхових платежів, оплата послуг субєктів оціночної діяльності); доповнено п.5.2 договору щодо встановлення подвійної процентної ставки за порушення своїх зобовязань. Таким чином, з зазначених вище положень додаткової угоди вбачається, що відповідно до умов останньої збільшились зобовязання позичальника [PERSON] за кредитним договором №11194981000 від 07.08.2007 року, а відповідно збільшились і зобовязання [PERSON], як поручителя. Оскільки між АКІБ УкрСиббанкта [PERSON] в звязку укладенням додаткової угоди №1 від 07.08.2007 року не укладалась відповідна додаткова угода до договору поруки №11194981000/П від 07.08.2007 року, [PERSON] своєї згоди виступати поручителем за кредитними зобовязаннями [PERSON] відповідно до умов додаткової угоди не надавала, суд вважає, що зобовязання [PERSON] за договором поруки №11194981000/П від 07.08.2007 року відповідно до ст.559 ЦК України припинились. В звязку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ УкрСиббанкпідлягають частковому задоволенню та заборгованість за кредитним договором №11194981000 від 07.08.2007 року в сумі 38681,93 долари США, що еквівалентно 305858 грн., з яких: 28904,63 долари США, що еквівалентно 228548 грн. 91 коп. заборгованість за кредитом, 7756,77 доларів США, що еквівалентно 61332 грн. 78 коп. заборгованість по відсотках, 2020,53 долари США, що еквівалентно 15976 грн. 31 коп. пеня, підлягає стягненню з відповідача [PERSON], а в частині стягнення її з відповідачки [PERSON] позивачу слід відмовити. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] та [PERSON] щодо визнання кредитного договору удаваним правочином та застосування наслідків удаваного правочину, то в задоволенні останніх слід відмовити з заступних підстав. Відповідно до п.1.1 договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11194981000 від 07.08.2007 року укладеному між АКІБ УкрСиббанк та [PERSON] банк зобовязався надати позичальнику, а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти в сумі 35200 доларів США та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 177760 грн. за курсом НБУ на день укладення договору. Відповідно до п.1.4 кредитного договору цільове призначення кредиту для придбання автомобілю. Відповідно до п.1.5 кредитного договору визначено, що банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника у банку. Як вбачається з виписки за особовим рахунком від 07.08.2007 року обумовлена кредитним договором сума у відповідності до п.1.5 кредитного договору була зарахована на відкритий у банку поточний рахунок на імя відповідача [PERSON] та відповідно до заяви на переказ готівки перерахована на адресу ТОВ Дніпромоторв рахунок оплати за придбання [PERSON] автомобіля згідно договору №062/08-2007 від 0608.2007 року між ним та ТОВ Дніпромотор(а.с.89-90,107,108). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.ч.1,3,5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.ст.6,627,628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~\~ \~ Як встановлено судом, кредитний договір від 07.08.2007 року підписаний обома сторонами, що свідчить про їх обізнаність з умовами кредитного договору і згодою з цими умовами, сторонами була погоджена валюта, в якій видано кредит - у доларах США, погоджено графік погашення кредиту з визначенням валюти погашення також у доларах США. З часу підписання договору про надання споживчого кредиту банком виконані свої зобовязання і позивачу відповідності до п.1.5 кредитного договору перерахована обумовлена в договорі сума кредиту на відкритий у банку поточний рахунок. На виконання своїх зобовязань позивач певний час здійснював платежі згідно встановленого графіку. \~ \~ \~ Право банку здійснювати видачу кредитів в іноземній валюті визначено на законодавчому рівні і регулюється Законом України Про банки і банківську діяльність, Законом України Про Національний банк України, Декретом Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю, якими дозволяється зазначена діяльність за наявності виданої Національним банком України ліцензії. \~ \~ \~ Таку ліцензію видано ПАТ УкрСиббанкНаціональним банком України 24.12.2001 року за №75, а також письмовий дозвіл від 19.11.2002 року №75-2 з додатком на право здійснювати операції з валютними цінностями (а.с.64-66). \~ \~ Доводи позивача про необхідність мати індивідуальну ліцензію, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суперечать положенням ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю, оскільки індивідуальні ліцензії видаються на здійснення разової валютної операції і лише на період, необхідний для здійснення такої операції; індивідуальні ліцензії видаються на операції з наданням і одержанням резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо термін і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Але, на даний час не встановлено обмежень щодо суми і строків кредитів у іноземній валюті. Відповідно до п.5.3 Положення про порядок видачі банками банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління НБУ від 17.07.2001 року №275, письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій. Згідно з п.2.3 цього Положення за умови отримання письмового дозволу НБУ банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями по залученню та розміщенню іноземної валюти на валютному ринку України. При цьому суд також враховує, що відповідачем не було доведено факт наявності розбіжності між його волею на отримання кредиту у відповідній валюті та її зовнішнім виявом, оскільки матеріали справи містять підтвердження наявності у [PERSON] волі на отримання кредиту в іноземній валюті, а саме в доларах США, що підтверджується відповідною анкетою-заявою останнього на видачу кредиту в іноземній валюті (а.с.74-78) та зовнішнім її виявом - фактично укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором. \~ З урахуванням зазначених вище положень закону та умов укладеного між сторонами кредитного договору, суд приходить до висновку, що останні не протирічать вимогам діючого законодавства, волевиявлення сторін на створення правовідносин щодо кредитних зобовязань за договором було двостороннє, а тому зустрічні позовні вимоги є необґрунтованими та в задоволенні останніх слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: partial