Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-10 00:00:00

В вересні 2010 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом відповідачки, посилаючись на те, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності сторонам, на підставі відповідних правочинів. Позивачеві 53/100 часток, відповідачці 47/100 часток. Квартира складається з двох ізольованих жилих кімнат, площею 14,8 кв.м. та 13,15 кв.м., та інших приміщень. Відповідачка позивача до квартири не допускає, змінивши ключі. Добровільно встановити порядок користування квартирою також не бажає, порушуючи його права власника. У зв`язку із цим позивач переживає нервовий стрес, вимушений лікуватися. Тому просив вселити його до квартири, встановити порядок користування нею. Зобов`язати відповідачку не чинити перешкод у користування ним квартирою. Стягнути з відповідачки на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн. В жовтні 2010 р. відповідачка [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON], зазначивши, що спільна квартира є неподільною, [PERSON] у ній ніколи не проживав та не користувався нею. Спільне користування квартирою нею разом з [PERSON] не можливе з-за неприязних відносин сторін. Тому просила припинити право власності [PERSON] на його частку в квартирі з виплатою йому грошової компенсації. Просила також, у зв`язку з цим, визнати за нею право власності на всю квартиру. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, просили його задовольнити. Зустрічний позов не визнали, просили відмовити. [PERSON] пояснив у відповідності із заявою. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] визнала частково, позов [PERSON] підтримала, пояснивши, що спірна квартира належить сторонам. [PERSON] в ній не проживає. Всі витрати на утримання квартири несе [PERSON] Оскільки [PERSON] відмовився давати [PERSON] розписку про те, що він буде поводитися з квартирою належним чином, то [PERSON] перестала його впускати до квартири. Особистих речей [PERSON] в квартирі немає, він забезпечений іншим житлом, бажання проживати у спірній квартирі в нього немає. Відносини між сторонами складні, тому виникло питання про припинення його права власності на квартиру. Просила позов [PERSON] задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні участі не приймала, у судове засідання, будучі повідомленою про дату, час та місце розгляду справи належним чином, не з`явилася, тому справу розглянуто за її відсутності на підставі наявних в ній доказів. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позову [PERSON] та про відмову у позові [PERSON] на підставі наступних правових норм та встановлених обставин справи. Як встановлено судом та підтверджується відповідними нотаріально посвідченими договорами, що квартира [ADDRESS] належить за договором дарування від 03.12.2001 р. [PERSON] 53/100 часток, та на підставі договору дарування від 18.09.2001 р. [PERSON] 47/100 часток (а.с. 9, 32). Тобто, належить сторонам на праві спільної часткової власності. Згідно технічного паспорту спірна квартира складається з двох ізольованих жилих кімнат, площею 14,80 кв.м. та 13,15 кв.м., та підсобних приміщень (а.с. 29-31). У відповідності із ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи із змісту наведених законів, та враховуючи те, що сторони є співвласниками спірної квартири, то позивач [PERSON] має право на здіснення свого права користування спірною квартирою, а його право порушується відповідачкою [PERSON], тому підлягає судовому захисту шляхом заборони відповідачці чинити перешкоди у здійсненні позивачем права користування своїм майном, та на його вселення. Власник, на підставі ч. 3 ст. 386 ЦК України, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Моральна шкода, згідно п. 2 ч. 2 ст. 23, ч. 1 ст. 1167 ЦК України, полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї, чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд вважає, що винними, протиправними діями відповідачки [PERSON] позивачеві [PERSON] було завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню у розмірі, який зазначений позивачем. Відповідачка [PERSON] не спростувала доводів [PERSON] та іншого в суді не довела. Крім того, на підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки позивачем [PERSON] у позові не зазначений варіант порядку користування спірною квартирою, то суд не має права на свій розсуд встановлювати такий порядок, тому в позові у цій частині має бути відмовлено. А позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Згідно положень ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Оскільки частка [PERSON] у праві спільної власності є більшою за частку [PERSON], та не є не значною, [PERSON] не внесла відповідної грошової суми на депозит суду, то в зустрічному позові з цих підстав має бути відмовлено. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову [PERSON], то з [PERSON] слід стягнути судові витрати [PERSON] пропорційно до розміру задоволених вимог, тобто судовий збір загалом 25,50 грн. (по 8,50 грн. за вимогами про вселення, про усунення перешкод у користуванні квартирою, відшкодування моральної шкоди), витрати на ІТЗ 37,00 грн. Всього 62,50 грн. (25,50 грн. + 37,0 грн.) Судові витрати [PERSON] відшкодуванню не підлягають, оскільки їй у позові відмовлено.

Outcome: partial