Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулася у суд з позовом до [PERSON] про поновлення порушеного права власності на землю. Позивачка уточнила позовні вимоги, в яких зазначила, що 26 жовтня 1991 року згідно договору купівлі-продажу отримала право власності на будинок, розташований на земельній ділянці загальною площею 0,36 га. Крім того, на підставі рішення Бригадирівської сільської ради № 9 «а» від 13 січня 1997 року їй передана у власність земельна ділянка площею 0,36 га. [PERSON] 09.09.09р. самовільно закопала стовпи на території домоволодіння позивачки та почала користуватися її земельною ділянкою. Посилаючись на те, що в силу договору купівлі-продажу житлового будинку від 26 жовтня 1991 року вона є користувачем земельної ділянки, а також, що ст. 106 Земельного кодексу України прямо встановлює право власника земельної ділянки вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними, позивачка просила суд: - поновити порушене право користування землею в розмірі 0,36 га., розташованій по вул.. Садова, 2 с. Бригадирівка Балаклійського району Харківської області; - зобовязати [PERSON] перенести стовпи на межу, яка зазначена в земельно-кадастровій книзі, а також прибрати самовільно збудовані споруди з її території. Відповідачка у судовому засіданні проти позову заперечувала посилаючись на те, що будь-яких прав позивачки не порушувала, оскільки володіє земельною ділянкою, розмір якої підтверджений документально. Представник Бригадирівської сільської ради в судовому засіданні пояснив, що рішенням про виділ позивачці земельної ділянки передбачено, що кінцева площа земельної ділянки буде уточнена під час видачі державного акту на приватну власність. Згідно актів комісії від 08.09.09р. та 23.04.10р. встановлені межі земельної ділянки громадянки [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судовим розглядом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними спорудами, розташованому на земельній ділянці земель Бригадирівської сільської ради (а.с.7). Рішенням Виконкому Бригадирівської сільської ради народних депутатів № 9 «а» від 15 січня 1997 року [PERSON] передано у власність земельну ділянку розміром 0,36 га., з них: 0,25 га. під присадибну ділянку та 0,11 га. під розширення особистого підсобного господарства. Також в рішенні зазначено, що кінцева площа земельної ділянки буде уточнена під час видачі державного акту на приватну власність. Зазначене рішення позивачкою не оскаржене. 08 вересня 2009 року встановлено межі земельної ділянки гр. [PERSON] в с. Бригадирівка по вул. Садова, 2, як це зазначено в акті комісії, яка встановила межові знаки відповідно до схеми заміру земельних ділянок 1992-1993 років. (а.с.11). Також актом від 23 квітня 2010 року комісія уточнила межі земельної ділянки позивачки згідно з технічним паспортом. Загальний розмір земельної ділянки становить 0,27 га. [PERSON] не погоджується з актами, наполягаючи на виділення їй земельної ділянки. Позивачка стверджує, що вона є законним користувачем земельної ділянки саме в розмірі 0,36 га. Спеціаліст відділу державного земельного кадастру [PERSON] в судовому засіданні пояснив порядок встановлення, вимірювання та обчислення меж земельних ділянок. Позивач не скористалася своїм правом, яке їй було розяснене судом, заявити клопотання щодо призначення судово-технічної експертизи для підтвердження своєї позиції. Стаття 17 Земельного кодексу України (затверджений законом Української РСР від 18.12.90р., який діяв на момент винесення рішення про передачу позивачці у власність земельної ділянки) передбачає, що передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Згідно статей 22, 23 ЗК України ( в ред. 1990р.) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує його право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Таким чином набуття права власності передбачає комплекс дій. Позивачка не реалізувала своє право та не отримала правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Посилання ж позивачки на отримання нею під час придбання будинку права користування земельною ділянкою розміром 0,36 га. не приймається судом. В договорі купівлі-продажу будинку зазначено, що житловий будинок розташований на земельній ділянці земель Бригадирівської сільської ради. Меж зазначеної земельної ділянки в договорі не встановлено. Таким чином [PERSON] не надала суду доказів набуття нею на законних підставах права користування або права власності земельної ділянки конкретного розміру. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed