Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-31 00:00:00

У вересні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Іллічівського району м.Маріуполя про визнання неправомірно:-:: відмови в нарахуванні оа виплаті йому як учаснику ВВВ разової грошової допомоги за 2008-2010 року, стягнення недоотриманої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, де зазначив, що він є учасником ВВВ та знаходиться на обліку в Іллічівському УПЗСН м. Маріуполя. Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про соціальний статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993р. № 3551-ХІІ (надалі Закон № 3551 - XII) йому передбачена до 5 травня разова грошова допомога у розмірі 3 мінімальних пенсій за віком, але насправді виплати йому були проведені в значно меншому розмірі. Сплатити різницю відповідач відмовляється, у зв'язку з чим позивач звернувся до. суду для захисту своїх конституційних прав та просив визнати дії відповідача неправомірними та стягнути з відповідача на його користь разову грошову допомогу. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив визнати неправомірною відмову в нарахуванні та виплати йому як учаснику ВВВ разової грошової допомоги за 2008-2010 року" та стягнути з відповідача на його користь суму недоотриманої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що позивач дійсно є учасником ВВВ. У відповідності до ст. 13 Закону України від 22.10.1993р. № 3551-ХІІ він має право на отримання разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. Мінімальний розмір пенсії визначається у відповідності до ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Однак, на думку представника відповідача, положення цього Закону не можуть бути застосовані до відносин, які виникли між позивачем та відповідачем, оскільки у відповідності по ч.І ст.17 Закону № 3553-ХІІ фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів. У відповідності до ст.95 Конституції України виключно Законом про держбюджет визначаються витрати держави на потреби суспільства, розмір та цільове призначення цих витрат. У відповідності Законів України про держбюджет на відповідні роки для учасників ВВВ були встановлені таки суми грошової допомоги : у 2 00 6 році - 50 грн, у 2007 р. - 55 грн. Згідно з підпунктом 2 п. 20 Розділу II „Про внесення-змін у деякі законодавчі акти України" Закону України „Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни в п. 13 Закону України «Про соціальний статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Згідно із внесеними змінами щорічно до 5 травня учасникам ВВВ виплачується разова грошова допомога в розмірах, які визначені Кабінетом міністрів України у межах бюджетних призначень, встановлених законом про державний бюджет України. Постановою КМУ від 12.03.2008 року № 183 „Про розміри разової щорічної допомоги, яка виплачується у відповідності до Закону України «Про соціальний статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та „Про жертв нацистських переслідувань" визначена в розмірі 65 грн для учасників. Вказані суми були сплачені позивачці в повному обсязі. Що стосується рішень Конституційного суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007, № 10-рп/2008, згідно з якими окремі положення Закону України „Про державний бюджет на 2007 рік" та закону України „Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" визнані неконституційними, то у відповідності із вказаними рішеннями, відповідні положення, які визнані неконституційними, втрачають неї чинність з дня ухвалення цих рішень Конституційним Судом України. Оскільки вказані рішення набрали чинності 09.07.2007 року та 22.05.2008 року відповідно, то вони не можуть бути застосовані до тих правовідносин, які виникли до їх ухвалення, тобто в періоди з 01.01.2007 року по 09.07.2007 рік та з 01.01.2008 року по 22.05.2008 рік. У даному випадку виплата позивачеві щорічної одноразової допомоги у 2008-2010 роках була проведена до 5 травня. Посилаючись на викладене, представник позивача просила в позові [PERSON] відмовити у повному обсязі. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів державної влади. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Судом встановлено, що позивач є учасником ВВВ, що підтверджується посвідченням серії Б № 314976 від 12.06.2001 року. Згідно з довідкою від 30.09.2010 року, наданою УПСЗН Іллічівського району м.Маріуполя, [PERSON] як учаснику ВВВ була сплачена разова грошова допомога до Дня Перемоги у 2008 р. у розмірі - 350 грн., у 2009 р. - у розмірі 380 грн. та у 2010 р. - у розмірі 420 грн. Відомостей про розмір сплаченої суми разової грошової допомоги до 5 травня у 200 6 року не надано, тому що строк зберігання даних про виплату разової грошової допомоги до 5 травня складає 3 роки. Згідно ч.З ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод. Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип для ' верховенства права. Згідно ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно- правового акта Конституції України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про соціальний статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивач має право на отримання щорічно до 5 травня разової грошової допомоги в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, фінансування витрат пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів. Ст.17-1 Закону України 3551-ХП від 22.10.1993 р. встановлено, що щорічну разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи банків ( шляхом суд м, перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання. Особи , які не отримали разової грошової допомоги до 05 травня мають право звернутися за нею та отримати її до ЗО вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги. Згідно ст..28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне КОПІЇ страхування" від 09.07.2003 року № 1058-1У мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Відповідно до ст. 58 Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" для осіб які втратили працездатність з 1 квітня встановлений в розмірі 4 81 грн. Розміри державних соціальних гарантій на 2007 -2008 роки , що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюється відповідними законами, цим Законом, та нормативно-правовими актами КМУ. Що стосується стягнення недоотриманої грошової допомоги до 5 травня за 2006 рік, то судом встановлено, що норми Закону України "Про державний бюджет України на 2006 рік", у частині зупинення дії Закону України, регулюючого спірні правовідносини не були визнані Конституційним судом неконституційними. Що стосується стягнення недоотриманої грошової допомоги до 5 травня за 2007 рік, то судом встановлено, що позивачка отримала цю допомогу в розмірі 55 грн у квітні 2007 року на підставі ст. 14 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та. Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік" та до набрання чинності Рішення Конституційного суду України від 09.07.2007 року № б-рп/2007, тобто закони, якими користувався відповідач на час виплати допомоги неконституційними не визнавалися. Що стосується стягнення недоотриманої грошової допомоги до 5 травня за 2008 рік, то судом встановлено, що позивачка отримала цю допомогу у квітні 2008 року в розмірі та порядку, визначеному підпунктом 2 п. 20 розділу ГІ Закону України „Про Державшій бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким було внесено зміни до ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Згідно з цими змінами щорічно до 5 травня учасникам ВВВ сплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України у межах бюджетних призначень. Постановою Кабінету Міністрів України від 12.03.2008р. ® 183 «Про розмір грошової допомоги, що сплачується у відповідності до Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту грошова допомога визначена у розмірі 65 грн. для учасників ВВВ. Цю суму позивач отримав і на час отримання Закони, якими керувався відповідач, неконституційними не визнавалися. Суд також вважає, що позивач пропустив строк звернення за захистом порушеного права в частині виплати вказаної допомоги за 2008-2010 роки, так як ця допомога виплачується щорічно до 05 травня, однак за її стягненням особа може звернутися до 3- вересня відповідного року. За таких обставин у позові про стягнення недоотриманої допомоги до 5 травня за 2008-2010 р. позивачеві слід відмовити. Оскільки судом відмовлено в позові про стягнення недоотриманої допомоги до 5 травня, немає підстав для задоволення позову в частині визнання дій відповідача неправомірними.

Outcome: dismissed