overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-14 00:00:00

Позивач звернувся з позовом, в якому зазначив, що 18.02.2008 року між позивачем та [PERSON]В був укладений кредитний договір, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 50000 гривень строком до 18.02.2010 року зі сплатою відсотків за користування кредитом. 18.02.2008 року між сторонам,' були укладені договори поруки, за умовами яких [PERSON] та [PERSON] зобов'язалися нести відповідальність як солідарні боржники за виконання [PERSON] зазначеного кредитного договору. Зобов'язання за кредитним договором [PERSON] не виконав. Загальна сума заборгованості [PERSON] перед позивачем становить 92332 грн. 39 коп., яку позивач просить стягнути разом з судовими витратами на свою користь з відповідачів. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив, що всі обставини справи вказані в позові. Відповідач [PERSON] позов не визнав і пояснив, що дійсно укладав договір кредиту та отримував зазначений кредит, але робив це на прохання відповідача [PERSON], якій і передав отримані гроші. Тому вважає, що відповідати за договором кредиту повинна саме [PERSON] Відповідач [PERSON] позов не визнала та пояснила, що виступала поручителем на прохання [PERSON], яка скористалася отриманими грошовими коштами, а тому повинна сплатити борг. Відповідач [PERSON] позов визнати частково та пояснила, що на її прохання кредит був оформлений на [PERSON], але отримані ним гроші були згодом передані та використані нею. Тому вважає, що відповідати за договором кредиту повинна лише вона. Також не згодна з сумою боргу, оскільки вважає, що повинна виплатити лише неповернутий кредит, без суми процентів та пені. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 18.02.2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 50000 гривень строком до 18.02.2010 року зі сплатою відсотків за користування кредитом. 18.02.2008 року між сторонами були укладені договори поруки, за умовами яких [PERSON] та [PERSON] зобов'язалися нести відповідальність як солідарні боржники за виконання [PERSON] зазначеного кредитного договору. Зобовязання за кредитним договором [PERSON] не виконав. Загальна сума заборгованості [PERSON] перед позивачем становить 92332 грн. 39 коп. Ці обставини підтверджуються копією кредитного договору від 18.02.2008 року (а.с.8-10), копіями договорів поруки від 18.02.2008 року (а.с.11-14), розрахунком заборгованості (а.с.7-7-а), заявою про видачу грошей від 18.02.2008 року (а.с.21). Доводи відповідачів про те, що фактично отриманим кредитом скористався відповідач [PERSON] висновків суду не спростовують та правового значення для правильності вирішення спору не мають, оскільки сторони не заперечують факт укладання між ними зазначених договорів. Також безпідставними є заперечення відповідача [PERSON] про стягнення суми процентів та пені, оскільки такі умови передбачені договорами кредиту та поруки, укладеними між сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-14 00:00:00

Позивач звернулася до Великомихайлівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Мотивуючи заявлені вимоги тим, що 12 жовтня 1991 року, сторони вступили до шлюбу, який був зареєстрований у Тираспільському міському відділі ЗАЦС, актовий запис № 1525. Спільне життя з відповідачем не склалося у звязку з несумісністю характерів, що призводить до сварок та скандалів. Від спільного життя сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] та малолітню дочку [PERSON], [INFO], які проживають і знаходяться на утриманні заявника. Відповідач з вересня 2008 року, проживає окремо від сімї та добровільної матеріальної допомоги не надає. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила шлюб розірвати та після розірвання шлюбу прізвище залишити ([PERSON]) також просила суд стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 500 грн., щомісяця починаючи з ,07,09.2010 року до повноліття дитини, тобто до 11.02.2011 року, та малолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 500 грн., щомісяця починаючи з 07.09.2010 року до повноліття дитини, тобто до 01.10.2018 року. Відповідач позов визнав повністю та не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, вислухавши позивача, відповідача суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, так як сімя розпалася і сторони не згідні на примирення. Крім того згідно зі ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону. . Згідно з ч.1 п.1-1 ст.218 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення стягнення всієї суми боргу. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом та просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 03.10.2009 року, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач не радиться з нею відносно ведення спільного господарства, виховання дитини , ставить власні інтереси вище сімейних та не забезпечує сімю, що призвело до погіршення їхніх взаємин, в результаті чого вони припинили шлюбні відносини в березні 2010 року та проживають окремо. Вважає, що примирення не можливе та наполягає на розірванні шлюбу. В письмовій заяві до суду позивачка просила розглянути справу у її відсутності. Позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити його. В судове засідання відповідач не з'явився. В письмовій заяві до суду просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.10.2009 року (а.с.3), від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.7). Різниця в поглядах на права та обовязки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між позивачкою та відповідачем. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сімї, про що свідчить той факт, що на протязі певного періоду часу вони спільно не проживають і не підтримують шлюбних відносин, які поновлювати наміру не мають. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сімї неможливе. За таких обставин суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін та неповнолітньої дитини, що має суттєве значення для них, тому є підстави для розірвання шлюбу. Отже, позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-14 00:00:00

В травні 2010р. позивачка звернулася до суду з позовом до Миколаївської міської ради, Управлінню Держкомзему м. Миколаєва про визнання права власності на земельну ділянку площею 547 кв.м. по вул.. Скульптора Ізмалкова, 40 в м. Миколаєві. Мотивувала свої вимоги тим, що 28.05.1999р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу житлового будинку № 40 по вул. Скульптора Ізмалкова в м. Миколаєві, з відповідною частиною господарських будівель та споруд. Всі суттєві умови договору сторонами були виконані, нерухоме майно передане покупцям, грошові кошти продавцю. Але, вказаний договір не передбачав відчуження земельної ділянки на якої розтошований житловий будинок. В звязку з чим просила суд визнати право власності на земельну ділянку площею 547 кв.м. по вул. Скульптора Ізмалкова, 40 в м. Миколаєві на підставі ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України. 28 вересня 2010р. Ленінським районним судом м.Миколаєва постановлено рішення по вказаної справі. В задоволенні вимог позивачки відмовлено. Проте, судом було винесено рішення про відмовлення у позові лише до першого відповідача - Миколаївської міської ради, заливши поза увагою другого - Управлінню Держкомзему м. Миколаєва. Сторони в судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили. Вивчивши матеріали справи, суд вважає необхідним постановити додаткове рішення. Відповідно до ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення , може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої - небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення не ухвалено рішення. 28.05.1999р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу житлового будинку № 40 по вул. Скульптора Ізмалкова в м. Миколаєві, з відповідною частиною господарських будівель та споруд. На час укладення договору купівлі - продажу нерухомого майна у вигляді житлового будинку право власності на земельну ділянку на якому він розтошований належало [PERSON], відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 01 жовтня 1997р. Договору щодо відчуження земельної ділянки не існує. Крім того, відповідно до ст.ст. 181,182 ЦК України, ст. 40 ЗК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 р., земельна ділянка є нерухомістю, яка може бути передана громадянинові органом державної влади у власність, чи в оренду. При чому, право власності чи користування на таке нерухоме майно виникає лише після обовязкової державної реєстрації. З урахуванням вищенаведеного, суд не має правових підстав для задоволення позовних вимог. Доводи позивача щодо застосування ст. 377 ЦК України, не можуть бути взяті до уваги, оскільки правовідносини виникли в період дії ЦК УРСР (в ред. 1963 р.).

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-14 00:00:00

20.09.2010 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] 1.В. про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі до 2005 р., від сумісного проживання мають сина - [PERSON], [INFO] На теперішній час син навчається на денному відділенні Одеського національного морського університету на договірній основі, ніде не працює, потребує матеріальної допомоги. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно до закінчення навчання. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Відповідач не заперечував проти того, щоб надавати допомогу сину, проте проти задоволення позову про стягнення аліментів заперечував. Зазначав, що на теперішній час він створив нову сімю, на його утриманні знаходяться дружина та двоє її неповнолітніх дітей. Крім того відповідно до рішення суду з нього стягуються аліменти в розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходу) на утримання доньки Наталії, [INFO] Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] На теперішній час [PERSON] навчається на денному відділенні Одеського національного морського університету на договірній основі (5 курс), ніде не працює. Відповідно до Довідки від 16.09.2010 р. середній заробіток позивачки за шість місяців складає 22 476,18 гри. Згідно ст. 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітній син, дочка продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальній допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до наданих суду доказів, відповідач створив нову сім'ю (Свідоцтво про шлюб від 19.02.2010 р.). Разом з ним проживають та знаходяться на його утриманні його дружина та двоє її дітей. Відповідно до Довідки про доходи від 08.11.2010 р. дружина відповідача [PERSON] має середній заробіток за шість місяців в розмірі 5 760 грн. Крім того, відповідно до рішення суду [PERSON] сплачує аліменти в розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходу) на утримання доньки Наталії, [INFO] Таким чином, на підставі вищевикладеного, враховуючи надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/12 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на період навчання. З відповідача в порядку ст. 88 ЩІК України, слід стягнути судовий збір в дохід держави, у розмірі 51 гри. і витрат на інформаційно-технічне забезпечення, пов'язані з розглядом цивільної справи, у розмірі 120 гри. На підставі ст.ст. 198-200 СК України і

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рогатинського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві [PERSON] зазначила, що 09 січня 2007 року між нею [PERSON] і [PERSON] у виконавчому комітеті Бабухівської сільської ради було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис про одруження за №1. Від спільного проживання в шлюбі дітей в них немає, майна не придбали. Спільне проживання між нею та відповідачем склалося невдало. Вони втратили почуття взаємоповаги, любові. Спільно не проживають понад один рік. Шлюб носить формальний характер. Заявлені позовні вимоги підтримала повністю, просила шлюб розірвати, справу розглянути в її відсутності, оскільки зявитися в судове засідання можливості немає через виїзд на роботу за межі України, про що подала суду письмове клопотання. Відповідач позов визнав повністю, просив шлюб розірвати, справу розглянути у його відсутності, про що направив на адресу суду письмове клопотання. Суд, вивчивши позовну заяву, заяви сторін, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З свідоцтва про одруження серія І-НМ №030879, виданого 10 січня 2007 року Бабухівською сільською радою Рогатинського району Івано-Франківської області вбачається, що 10 січня 2007 року між [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] в Бабухівській сільській раді було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис №1. [PERSON] народилася 02 липня 1979 року в с.Підмихайлівці Рогатинського району Івано-Франківської області, зареєстрована і проживає в с.Підмихайлівці, що підтверджується паспортом серія СЕ №401556, виданим 21 травня 2007 року Рогатинським РВ УМВС Івано-Франківської області. Відповідно до вимог ст.112 СК України при розірвані шлюбу суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову. Бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. За наведених вище обставин та доказів, досліджених та перевірених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження сім'ї неможливе. Сторони тривалий час не підтримують подружні стосунки, у обох наявне стійке волевиявлення на припинення шлюбу. Суд не зобов'язаний призначати сторонам строк для примирення. Це робиться лише тоді, коли збереження шлюбу можливе на почуттях любові та поваги, підтримки один одного. Викладені обставини свідчать про те, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що має істотне значення. На підставі ст.ст.109, 110, 112 ч.2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом про те, що він перебуває з відповідачкою і зареєстрованому шлюбі з 18.07.1998 року. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей. Вони з відповідачкою з січня 2010 року проживають окремо, фактично розірвали шлюбно-сімейн відносини, і поновлювати їх не збираються з причин недосягнення взаєморозуміння один з одним зі останні роки подружнього життя, вслід чого подальше збереження шлюбу між ним та відповідачкою ( неможливим та суперечить їх спільним з відповідачкою інтересам та інтересам дітей. Тому просить шлюб між ними розірвати. Позивач в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в своїй письмовій заяві позовні вимоги підтримав, просив справу слухати у його відсутність. Відповідачка в судове засідання не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в своїй письмовій заяві проти розірвання шлюбу не заперечувала, просила справу слухати у її відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню. Встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18 липня 1998р. Від шлюбу мають малолітню доньку, Наталію, [INFO] та малолітнього сина, Івана, 11.01.2009р. народження. З січня 2010 року сторони проживають окремо, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, і поновлювати їх не збираються з причин недосягнення взаєморозуміння між собою. Вищенаведене підтверджується даними копії свідоцтва про укладення шлюбу між сторонами (а.с.Ю), копій свідоцтв про народження дітей (а.с.9-10). За таких обставин, суд вважає, що збереження сімї є неможливим, строк для примирення надавати недоцільно, тому шлюб слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі. Пояснила, що з відповідачем одружені з 25.09.1993 р. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Просить шлюб з відповідачем розірвати, оскільки шлюбно-сімейні відносини припинені. Відновлювати відносини не бажає, почуття любові до відповідача утрачені. В даний час вважає, що родина розпалася остаточно і відновлена бути не може. Просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Подав заяву про перенос слухання справи в звязку із його хворобою, але лікарняного , або довідки від лікаря не надав. Суд вважає, що відповідач не зявився в судове засідання без поважної причини, а тому розглянув справу у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги. Судом встановлено, що сторони одружені з 25.09.1993р. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Відновлювати відносини позивач не бажає, почуття любові до відповідача утрачені. В даний час позивач вважає, що родина розпалась остаточно і відновлена бути не може. Позов до суду подано в лютому 2010 року . За період розгляду справи відповідачу надано строк для примирення з позивачкою , але позитивних результатів не настало. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки родина розпалась остаточно і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки. Прізвище позивачу суд залишає [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-14 00:00:00

Заявниця звернулась до суду із заявою де просить встановити факт, що свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], яке було видане 23.12.1993 року комісією по приватизації державного житлового фонду Куликівської РДА, на імя [PERSON] дійсно належить [PERSON], [INFO], і посвідчує її право власності на частину житла. Встановлення цього факту їй необхідно для можливості вчинення відповідних нотаріальних дій з нерухомістю. В обґрунтування своїх вимог заявниця повідомила, що народилась 11.07.1955 року в селі Сокиринці Срібнянського району Чернігівської області. При народженні її було названо іменем [PERSON]. Це імя записано до паспорту при його видачі. 23.12.1993 року органом приватизації Куликівської РДА Чернігівсьої області було видане свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], де її імя було помилково вказане [PERSON], в той час як по паспорту вона [PERSON]. Розбіжності в документах не дозволяють їй вчинити відповідні нотаріальні дії з нерухомістю у приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу. Іншим шляхом встановити зазначений факт не вбачає можливим. Заінтересована особа приватний нотаріус Куликівського районного нотаріального округу [PERSON] вважає за можливе задовольнити заяву, а справу просить розглядати у його відсутність. Заінтересована особа Куликівська РДА Чернігівської області вважає за можливе задовольнити заяву, а справу просить розглядати у відсутності їх представника. Заслухавши заявницю та свідків, розглянувши письмові заяви заінтересованих осіб, а також дослідивши інші матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню в повному обсязі. В судовому засіданні встановлено, що заявниця народилась 11.07.1955 року в селі Сокиринці Срібнянського району Чернігівської області. При народженні її було названо іменем [PERSON]. Це імя записано до паспорту при його видачі. 23.12.1993 року органом приватизації Куликівської РДА Чернігівсьої області було видане свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], де її імя було помилково вказане [PERSON], в той час як по паспорту вона [PERSON]. Розбіжності в документах не дозволяють їй вчинити відповідні нотаріальні дії з нерухомістю у приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу. Усунення протиріч можливе лише шляхом встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Вищевикладене підтверджується свідченнями заявниці, свідків, заінтересованих осіб та паспортом заявниці. За вказаних обставин є всі підстави вважати, що свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], яке було видане 23.12.1993 року комісією по приватизації державного житлового фонду Куликівської РДА, на імя [PERSON] дійсно належить [PERSON], [INFO], і посвідчує її право власності на частину житла. На підставі викладеного,

Outcome: approved