Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на наступне. Відповідно до умов кредитного договору № 014/1800/73/61777 від 05.04.2006 року, позивачем був наданий кредит відповідачу в розмірі 24874,00 доларів США строком до 05.04.2012 року. Оплата за користування кредитними коштами встановлена сторонами в розмірі 12,5 % річних. Відповідач свої зобовязання відповідно до договору у визначений договором термін не виконує і станом на 05.03.2010 року має заборгованість в розмірі 15881,97 доларів США, що в перерахунку на національну валюту (1 долар США = 7,984 грн.) 126801,65 грн., яка складається з такого: -заборгованість за кредитом 11331,05 доларів США (90467,10 грн.); -заборгованість за процентами 851,35 доларів США (6797,18 грн.); -пеня 2807,79 доларів США (22417,40 грн.); -штраф 891,78 доларів США (7120,20 грн.). Посилаючись на викладене, позивач просив суд про задоволення своїх позовних вимог, стягнення вказаної заборгованості солідарно з відповідачів. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримував, просив суд про його задоволення. Представник відповідача подав до канцелярії суду заперечення, в яких зазначив, що сума пені на його думку розрахована позивачем неправильно, надав свій варіант розрахунку пені, згідно з яким сума має становити 3355,18 грн., просив суд розірвати кредитний договір № 014/1800/73/61777 від 05.04.2006 року та зобовязати позивача провести перерахунок нарахованої пені відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань». Крім того, в подальшому надав суду клопотання, в якому просив в задоволенні позову відмовити, у звязку з тим, що дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором можливо за умов обовязкового попередження споживача про таку вимогу кредитодавця та невиконання позичальником цієї вимоги протягом тридцяти календарних днів з дня одержання повідомлення, а позивачем не надано до суду доказів того, що таке повідомлення було отримано відповідачем. При цьому представник відповідача посилався на норму ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». В судовому засіданні давав пояснення, що він не заперечує проти факта отримання його довірителем (відповідачем) кредитних коштів за договором № 014/1800/73/61777 від 05.04.2006 року, разом з тим, вважає позовні вимоги про дострокове стягнення суми боргу такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на обставини, викладені в своєму клопотанні від 11.11.2010 року, просив в задоволенні позову відмовити. Суд дослідивши надані матеріли справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Між сторонами існує спір, щодо стягнення на користь позивача з відповідачів заборгованості на підставі кредитного договору № 014/1800/73/61777 від 05.04.2006 року. Так, згідно кредитного договору позивачем був наданий кредит відповідачу в розмірі 24874,00 доларів США строком до 05.04.2012 року. Оплата за користування кредитними коштами встановлена сторонами в розмірі 12,5 % річних. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, та відшкодування збитків. Відповідач свої зобовязання відповідно до договору у визначений договором термін не виконує і станом на 05.03.2010 року має заборгованість в розмірі 15881,97 доларів США, що в перерахунку на національну валюту (1 долар США = 7,984 грн.) 126801,65 грн., яка складається з такого: заборгованість за кредитом 11331,05 доларів США (90467,10 грн.); заборгованість за процентами 851,35 доларів США (6797,18 грн.); пеня 2807,79 доларів США (22417,40 грн.); штраф 891,78 доларів США (7120,20 грн.). На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача відповідають вимогам ст.1050 ЦК України, щодо наслідків порушення договору позичальником, і відповідач повинен відповідати перед кредитором, який заявив відповідну вимогу. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини ,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. Відповідачем не було надано суду ніяких доказів в підтвердження того, що ним належним чином виконувалися зобовязання по поверненню та погашенню кредиту, натомість суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитом є обґрунтованими та підтвердженими належними та допустимими доказами. Суд враховує, що представником відповідача не заперечувався факт отримання кредитних коштів, а також той факт, що до травня 2009 року відповідачем здійснювались належним чином платежі по погашенню заборгованості за кредитним договором, а в подальшому, у звязку зі скрутним матеріальним становищем відповідача, створилась заборгованість за кредитом, про що зазначалося в запереченнях на позов від 05 листопада 2010 року, в цих же запереченнях представник відповідача просив розірвати кредитний договір № 014/1800/73/61777 від 05.04.2006 року, укладений між сторонами по справі. Судом не може бути прийнятий до уваги розрахунок пені, наданий представником відповідача, оскільки суми та періоди, що покладені в основу даного розрахунку не підтверджені належними та допустимими доказами та не відповідають фактичним обставинам справи. Крім того, представником відповідача не заявлялись вимоги про зменшення розміру неустойки відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, не наводились, зокрема, докази істотних обставин в розумінні даної норми закону. Стосовно клопотання представника відповідача від 11.11.2010 року суд дійшов наступного. Відповідно до п. 10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець згідно із договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує пять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. У ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У п. 23 ст. 1 зазначеного Закону споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Проте, слід мати на увазі, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. У наведеному Законі чітко прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, та варіанти його повернення. При цьому в разі ненадання зазначеної інформації субєкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один із оригіналів якого передається споживачеві. Споживач не зобовязаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі. Отже, з урахуванням викладеного можна зробити висновок, що застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування. З огляду на викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. В звязку з задоволенням позовних вимог позивача, на підставі вимог ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути суму сплаченого судового збору та суму витрат з інформаційно-технічного забезпечення судового процесу з розгляду справи, пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: approved