Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-17 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом відповідач), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за невиконання договору. Зазначив, що відповідач є субєктом підприємницької діяльності, що діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію № 971979 від 03.01.2003 року. Позивач уклав з відповідачем договір № 230410-2 від 23.04.2010 року (надалі за текстом договір) на проведення робіт по ремонту балкона квартири [ADDRESS]. Вартість робіт по переобладнанню балкона за договором складає 14 967 грн., позивачем, як замовником було внесено аванс на виконання робіт в сумі 9 000 грн. Строк виконання робіт було визначено до 04.05.2010 року. Відповідачем роботи по обладнанню балкона не були виконані, позивач був змушений звернутися до відповідача з вимогою про повернення коштів у розмірі 9 000 грн., однак відповідач відмовився повертати кошти. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. На виконання вимог ч. 3 ст. 122 Цивільно процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), судом було направлено запит до органів реєстрації місця проживання фізичної особи, згідно отриманої відповіді відповідач зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с. 13). Відповідач зявився в судове засідання призначене на 18.01.2011 року зявився, в судовому засіданні борг та заявлений позов визнав в повному обсязі. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як розяснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши повноваження представника відповідача та зясувавши, що визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), всебічно і повно зясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступних підстав. Позивач уклав з відповідачем договір на проведення робіт по ремонту балкона квартири [ADDRESS] (а.с. 5-7). Вартість робіт по переобладнанню балкона за договором складає 14 967 грн., позивачем, як замовником було внесено аванс на виконання робіт в сумі 9 000 грн. Строк виконання робіт було визначено до 04.05.2010 року (а.с. 8). Відповідачем роботи по обладнанню балкона не були виконані, позивач був змушений звернутися до відповідача з вимогою про повернення коштів у розмірі 9 000 грн., однак відповідач грошові кошти не повернув (а.с. 9). Відповідно до п. 7.3 Договору передбачено, що уразі порушення п. 3.3 цього Договору, за виключенням випадків, звязаних з виникненням форс-мажорних обставин, Виконувач виплачує Замовнику пеню в розмірі 0,01 % в день від загальної суми вартості замовлення. При цьому загальна сума пені не може перевищувати 10 % від суми Договору. Відповідно до п. 3.3 Повний розрахунок, згідно Договору Замовник здійснює після закінчення монтажних робіт і підписання акту здачі-прийому виконаних робіт. Позивач відмовився від послуг відповідача про що поставив його до відома листом від 30.06.2010 року, який відповідач отримав (а.с. 12). Як зазначено в розписці відповідача, він зобовязується у випадку не виконання договірних зобовязань, зобовязався повернути аванс з усіма штрафними санкціями (а.с. 8). Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved