Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-18 00:00:00

В липні 2010 р. [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, стягнення коштів. Позивач зазначала, що знаходиться у зареєстрованому з відповідачем шлюбі, в період якого, за сумісні кошти придбали нерухоме майно, чотирикімнатну квартиру №46 за адресою пр. Леніна, буд. 15- а, в м. Миколаєві та нежитлову будівлю, яка складається з кафе-піцерії та кафе-кондитерської, розташованої по вул. Фалєєвська, 10, в м. Миколаєві. На даний час стосунки між подружжям фактично припинені, проживають, окремо, спільне господарство не ведуть Проте, відповідач у добровільному порядку вирішити питання поділу спільного сумісного майна подружжя відмовляється. Посилаючись на викладені обставини, позивач зміненими позовними вимогами просила провести поділ спільного сумісного майна подружжя виділивши їй - 3/4 частин чотирикімнатної квартири №46 за адресою пр. Леніна, буд. 15-а, в м. Миколаєві, а відповідачу -1 /4 частину вказаної квартири та 267467,25 грн. спільних коштів подружжя, які були витрачені на придбання та ремонт нежитлової будівлі за адресою м. Миколаїв, вул. Фалєєвська, 10. Крім того, просила стягнути з відповідача на її користь 198522,75 грн. різниці вартості виділеного відповідачу майна. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник змінений позов підтримали. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, погодився про поділ чотирикімнатної квартири №46 за адресою пр. Леніна, буд. 15-а, в м. Миколаєві, виділивши позивачці разом із дітьми 3/4 її частин залишивши собі1/4 частину. Про поділ іншого майна та стягнення коштів заперечував. Представник відповідача заперечуючи проти позову зазначив, що нерухоме майно у вигляді нежитлової будівлі, яка складається з кафе-піцерії та кафе-кондитерської, розташованої по вул. Фалєєвська, 10, в м, Миколаєві придбане [PERSON] для здійснення підприємницької діяльності, кошти на придбання якого отримувалися в кредит, та в подальшому використовується ним як фізичною особою підприємцем, для отримання прибутку. З коштів від підприємницької діяльності сплачуються платежі за кредитами, та податки. Спільного бюджету з дружиною не мають, оскільки протягом року припинили шлюбні відносини проживають окремо. Посилаючись на ст. 57, 61 СК, ст. 52 ЦК зазначає, що майно фізичної особи підприємця не є обєктом спільної сумісної власності подружжя, а за того поділу не підлягає. 27.09.2010 року відповідач [PERSON] до початку розгляду справи по суті предявив зустрічний позов про визнання право особистої приватної власності на нежитлову будівлю яка складається з кафе- піцерії та кафе-кондитерської, розташованої по вул. Фалєєвська, 10, в м. Миколаєві. [PERSON] та його представник зазначали, що з 08.06.2001р. зареєстрований як фізична особа - підприємець, та займається діяльністю по організації громадського харчування. 17.11.2005 року для здійсненкафе-піцерії та кафе-кондитерської, розташованої по вул. Фалєєвська, 10, в м. Миколаєві, а 06.02.2008 року придбав інші 13/100 частин будівлі. Кошти на придбання будівлі його ремонту та придбання обладнання взяті у кредит та у позику. Боргові зобовязання сплачуються безпосередньо ним, та станом на день розгляду справи погашені частково. З тих підстав що дане нерухоме майно не є обєктом спільної сумісної власності і юдружжя. просять суд визнати його особистою приватною власністю [PERSON] [PERSON] та її представник позов не визнали. Заперечуючи зазначили, що нежитлова будівля придбана за їх спільні кошти, є загальним майном подружжя, дохід від підприємницької діяльності [PERSON] не є особистим його майном, частку від якого має право інший із подружжя. З урахуванням викладеного просили відмовити в задоволенні зустрічного позову, та задовольнити первісний позов [PERSON] Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив обставини справи та відповідні ним правовідносини. Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 липня 1996р. Шлюб між ними не розірвано. Від шлюбу мають двох дітей. В період шлюбу сторонами придбано квартиру №46 за адресою пр. Леніна, буд. 15-а, в м. Миколаєві, власником якої згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.02.2005р. вказано [PERSON] Відповідно до вимог ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки відповідач в інтересах дітей визнав позов [PERSON] в частині поділу чотирикімнатної квартири, що означає досягнення між сторонами домовленості про поділ в цій частині майна, враховуючи викладені обставини справи, та положення ст. ст. 60, 61 СК України, суд дійшов висновку про те, що спірна квартира є обєктом спільної сумісної власності сторін, та відповідно до ст. ст. 70, 71 СК України підлягає поділу, визначивши частки сторін у спірній квартирі за їх домовленістю в розмір 3/4 за [PERSON], 1/4 за [PERSON] Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] з 2001 року є фізичною особою - підприємцем. Видами діяльності субєкта, у свідоцтві про сплату єдиного податку вказано: 55.3 діяльність ресторанів, кафе, барів, та 70.2 здавання в оренду власного нерухомого майна. У звязку з здійсненням такої підприємницької діяльності 15 листопада 2005 року [PERSON] уклав з Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» кредитний договір №010/08-112/19821, за яким Банк надав [PERSON] кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом у розмірі 300000,0(триста тисяч) доларів СІЛА, строком по 15 листопада 2012р., а вже 17 листопада 2005 року [PERSON] придбав за договором купівлі-продажу нотаріально посвідченим, зареєстрованим в реєстрі за №3356 нежитлову будівлю, що знаходиться по вул. Фалєєвська, 10, за ціною 1026000,00 грн. 12 грудня 2005 року зазначена нежитлова будівля передана в іпотеку Акціонерному поштово- пенсійному банку «Аваль» в забезпечення виконання вимог [PERSON] за вищевказаним кредитним договором. 18 вересня 2006 року [PERSON] уклав з Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» договір про надання споживчого кредиту №11042163000, за яким Банк надав йому кредит в сумі 78800,00 доларів США в термін не пізніше 16 вересня 2016 року на поточні потреби. Окрім цього, додатково [PERSON]І отримав у позику кошти від фізичної особи [PERSON] в загальній сумі 6755540,00 гривень, які повинен останньому за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.06.2010 року по справі №2-5182/2010, які до цього часу у повному обсязі не повернуті. Як пояснив відповідач кредитні та позичкові кошти він витратив на ремонт придбаної нежитлової будівлі та придбання обладнання для введення її в експлуатацію як кафе піцерії та кафе- кондитерської. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 25.05.2007р. №1085, затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва обєкта, цього приміщення як кафе піцерії та кафе-кондитерської з надбудовою мансардного поверху та улаштування літнього майданчика. 26 лютого 2008 року [PERSON] за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу комунального майна, зареєстрованого в реєстрі №643, придбав у територіальної громади міста Миколаєва частку нежитлової будівлі Літ. А-2, що складає 13/100 частки, яка знаходиться по вул.ня підприємницької діяльності придбав 87/100 частин нежитлової будівлі яка складається з Фалєєвська, 10 в м. Миколаєві, та складається з кафе-піцерії та кафе-кондитерської площею 665,8 кв.м. та нежитлових приміщень підвалу площею 103,5 кв.м., всього загальною плрщею 769,3 кв.м., а замість договору купівлі продажу 05.02.2008 року на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 179 від 25.01.2008р. йому видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Відповідно до ст. ст. 57, 61 СК України, п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" майно приватного підприємства чи фізичної особи-підприємця не є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Інший з подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності. Зазначене свідчить що нерухоме майно у вигляді нежитлової будівлі яка знаходиться по вул. Фалєєвська, 10 в м. Миколаєві, та складається з кафе-піцерії та кафе-кондитерської та нежитлових приміщень підвалу, загальною площею 769,3 кв.м. є майном [PERSON] як фізичної особи - підприємця, не є обєктом спільної сумісної власності подружжя, та може бути визнане особистою приватною власністю відповідача. Зазначені обставини також підтверджуються договорами оренди за якими [PERSON] здавав у тимчасову оплатну оренду приміщення нежитлової будівлі по вул. Фалєєвська, 10 в м. Миколаєві, у тому числі й дружині [PERSON] як фізичній особі-підприємцю, копією заяви на отримання споживчого кредиту у АППБ «Аваль», в якій [PERSON] просив про отримання кредиту в сумі 300000,1 доларів США. саме на придбання та ремонт приміщення, та поясненними сторін що будь яке інше майно в інтересах сімї за цей час не придбавалося. Окрім того суд звернув увагу й на обставини за яких АКІБ «Укрсиббанк» видав [PERSON] В І кредит, де враховано род його діяльності та дохід, про що свідчить в матеріалах справи заява відповідача про надання кредиту, де він характеризується як фізична особа підприємець з його кредитною історією. Вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідача 198522,75 грн. спільних коштів, які були витрачені на придбання та ремонт нежитлової будівлі по вул. Фалєєвська, 10 в м. Миколаєві, не підтверджені в судовому засіданні жодними допустимими доказами, та суперечать ст. ст. 42, 44, 128 Господарського кодексу України та розясненням постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" де встановлено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик діяльність й майно фізичної особи - підприємця не є обєктом спільної сумісної власності подружжя, а тому отримання субєктом підприємницької діяльності [PERSON] коштів за кредитним договором та договорами позики є фактом набуття цим субєктом та не породжує для позивачки жодних прав та обовязків. Доводи позивача про те, що спірне нерухоме майно (нежитлова будівля) належать до складу спільного з позивачкою майна у звязку з тим, що придбавалося на спільні кошти сімї, не заслуговують на увагу, тому що суперечать наведеним положенням закону, які виключають можливість віднесення майна приватного підприємця до спільного майна подружжя. Таким чином оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявні у справі доказів, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON]І та про задоволення зустрічного позову [PERSON] у повному обсязі. У відповідності до ст. 81, 88 ЦПК України судові витрати підлягають наступному розподіленню: з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 582 грн.25 коп. судового збору (103416,75 грн. - вартість % частки квартири виходячи з інвентаризаційної її вартості +198522,75 грн. =301939,50 ; 103416,75 / 301939,50=0,3425; 1700,00 грн. сплаченого державного мита *0,3425=582 грн. 25 коп.) та 41 грн. 10 коп. витрат на ІТЗ, а з позивача на користь позивача підлягають стягненню державне мито в сумі 1700 грн. 00 коп. та 120 грн. 00 коп. витрат на ІТЗ.

Outcome: partial