Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-02 00:00:00

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі КП «ХТМ») в червні-місяці 2010 року звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги опалення і підігріву холодної води, посилаючись на те, що відповідачі, будучи зареєстрованими та проживаючи за адресою: [INFO], регулярно отримують від позивача вище вказані послуги, але за період часу з 01.12.2002 року по 31.03.2010 року не здійснюють у повному обсязі оплату за ці послуги, в результаті чого у них виникла заборгованість по цим комунальним платежам у загальній сумі - 6923грн.97коп. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги, посилаючись на зазначені вище обставини. Відповідач [PERSON] предявлені до нього позовні вимоги не визнав, посилаючись при цьому на те, що позивачем не надано документів, які б свідчили про наявність у нього ліцензії на надання послуг з теплопостачання, а згідно ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений без відповідного дозволу (ліцензії), визнається недійсним. Він не укладав з позивачем договору по опаленню і підігріву холодної води своєї квартири, у зв`язку з чим КП «ХТМ» не має ніяких правових підстав для стягнення з нього та членів його сімї оплати за такі послуги. Крім того, послуги щодо підігріву холодної води весь вищезазначений час надавалися йому неналежної якості, в звязку з чим, ним у 2007році було направлено на адресу відповідача акти-претензій, однак відповідей на них він не отримав. Окрім цього надав заяву в якій просить застосувати суд позовну давність відносно заявлених позовних вимог та відмовити позивачу в позові. Відповідачі: [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, в матеріалах справи маються від останніх заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Суд, вислухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], дослідивши надані сторонами і долучені до матеріалів справи письмові докази, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог КП «ХТМ», але необхідність їх часткового задоволення, виходячи з наступних обставин: Так, судовим засіданням встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] що зареєстровані та мешкають в квартирі за адресою: [ADDRESS], є споживачами послуг по опаленню і підігріву холодної води свого житла, які надаються позивачем по цій справі, тому що жилий будинок, в якому розташована їх квартира, обладнаний централізованим опаленням. За період часу з 01.12.2002 року по 31.03.2010 року відповідачі не здійснюють у повному обсязі оплату за вищезазначені комунальні послуги, в результаті чого у них виникла заборгованість по цим комунальним платежам у загальній сумі - 6923грн.97коп. Вищевказані обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні: довідкою дільниці № 31 Московської філії КП «Жилкомсервіс» м.Харкова з місця проживання відповідачів відомостями нарахувань та сплати за надану йому в централізованому порядку теплову енергію, які були перевірені в судовому засіданні і нічим не були спростовані зі сторони відповідача по справі, а тому ніяких сумнівів у суду не викликають. Правовідносини щодо надання зазначених вище послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07 2005 року № 630 (далі Правила...). Згідно п.2 Правил... централізованим постачанням холодної та гарячої води являється послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання; централізованим опаленням являється послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Судова вважає безпідставними доводи відповідача щодо недійсності правовідносин, що склалися між сторонами, оскільки позивач не надав до суду доказів про правомірність здійснення ним діяльності щодо надання послуг з теплопостачання. Згідно ст. 10 Закону України № 1775 від 01.06.2000 р. „ Про ліцензування певних видів господарської діяльності визначення органів ліцензування належить до повноважень Кабінету Міністрів України. Відповідно до Перехідних положень розділу У111 Закону України „Про теплопостачання Кабінету Міністрів України доручено привести свої нормативно-правові акти у відповідність з цим Законом та забезпечити розробку нормативно-правових актів, що випливають із цього Закону, зокрема ліцензійні умови провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії, а також внести відповідні зміни до переліку органів ліцензування, передбаченого Постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2000 р. № 1698 „Про затвердження переліку органів ліцензування ( з подальшими змінами). Між тим до теперішнього часу ліцензійні умови, які встановлюють кваліфікаційні, організаційні, технологічні та інші вимоги для проведення вказаних видів господарської діяльності, не затверджені. Ліцензію на надання зазначених послуг КП «Харківські теплові мережі» отримало 12.06.2007 р., яка була досліджена в судовому засіданні. Твердження відповідача [PERSON] про те, що він не може вважатися споживачем наданих КП «ХТМ» послуг по опаленню його житла, тому що, а не він, а ні позивач, не укладав відповідного договору по наданню таких послуг, на думку суду, не відповідають чинному законодавству. Так, згідно зі ст.208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, дійсно належить вчиняти в письмовій формі. Разом з тим, відповідно до ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Більш того, статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-ІV обов`язок по укладанню договору зі споживачем покладено на виконавця послуг житлово-експлуатаційну організацію, а не на виробника таких послуг, яким є позивач по цій справі. Зазначені вище комунальні послуги дійсно надавалися відповідачу по цій справі, останній дійсно не в повній мірі сплачував одержані ним послуги, а тому має перед позивачем борг в розмірі вищевказаної суми 6923грн.97коп., розмір такого боргу був розрахований на підставі затверджених в установленому порядку тарифів. Згідно ж ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Посилання ж відповідача в обґрунтування своїх заперечень проти позову на те, що вищевказані послуги з теплопостачання його житла надавалися позивачем не належної якості, суд находить неправомірними у звязку з тим, що зазначені доводи фактично не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними, допустимими, достовірними, а головне достатніми доказами. Так, відповідно до ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги від 24.06.2004 року та п.30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за № 630 споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 21 Закону України Про житлово-комунальні послуги від 24.06.2004 року виконавець зобовязаний забезпечувати вчасно та відповідної якості надання житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору. Відповідно до ст. 21 виконавець зобовязаний здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вести облік вимог (претензій) споживачів у звязку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їх споживчих властивостей та перевищенням термінів проведення аварійно-відновлюваних робіт; своєчасно за власний рахунок проводити роботи з усунення виявлених неполадок, повязаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини. Відповідно до ст. 18 вказаного Закону в разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Як пояснив у судовому засіданні відповідач [PERSON], весь вищезазначений період часу виконавець відповідних комунальних послуг в особі КП „ХТМ надавав послуги по теплопостачанню житла відповідача по справі, які не відповідають ані умовам укладеного вищевказаного типового Договору..., ані вимогам Правил..., ані вимогам іншого чинного законодавства України. Разом з тим, на підтвердження цих доводів відповідачем було надано Акти-претензії з приводу якості надання послуг гарячого водопостачання, складеного односторонньо 12.02.2007р.,20.02.2007р.,28.02.2007р.,02.04.2007р.,17.04.2007р, 08.05.2007р., а також копії його звернень до КП „ХТМ, з приводу неналежної якості послуг теплопостачання, жодної відповіді на вказані звернення відповідач не надав. Самі ж по собі звернення відповідача з приводу надання неналежної якості послуг з теплопостачання, не підтверджені належними і допустимими доказами, на думку суду не можуть вважатися достатніми підставами для відмови у задоволенні позову. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінивши усі надані сторонами та досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість наведених вище позовних вимог КП ХТМ та необґрунтованість заперечень відповідача проти цього позову. При визначенні розміру боргу, що підлягає стягненню з відповідача по справі на користь позивача, суд виходить з того, що у відповідності до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється протягом трьох років. Позивач звернувся з позовом до суду в червні 2010 року, тому суд вважає за можливе позов КП «Харківські теплові мережі» задовольнити частково і стягнути з відповідачів, згідно до строку позовної давності, заборгованість в сумі 5074грн.43коп., що утворилась за період з 01.06.2007року по 31.03.2010рік, а в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості, що утворилась за період з 01.12.2002року по 01.06.2007 року відмовити, у звязку зі спливом строку позовної давності. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним покласти на відповідача і судові витрати по даній справі - по сплаті судового збору в сумі 51,00 грн. та по оплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30,00 грн.

Outcome: partial