Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-16 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із даною позовною заявою в обґрунтування якої зазначають, що з 1997 року вони мають в користуванні земельну ділянку площею 0,17 га. Дана земельна ділянка засіяна травою для отримання сіна. 14 червня 2009 року ними трава була скошена на сіно, але 17 червня 2009 року відповідачка згребла сіно на даній земельній ділянці в кількості 1 тонни та завезла до себе додому. Відповідачка пояснила свої дії тим, що земельна ділянка належить їй. Вони зверталися із заявою до Володарсько-Волинського РВ УМВС, але в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] було відмовлено. На посів, вирощування трави, косіння трави вони понесли затрати, а саме: удобрення гноєм - 150 грн., оранка земельної ділянки - 200 грн., удобрення міндобривами - 150 грн., придбання трави - 70 грн., косіння сіна - 200 грн., а всього 850 грн. Вартість однієї тонни сіна становить 600 грн., а тому їм заподіяна матеріальна шкода на 1470 грн. Крім матеріальних збитків їм заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що був порушений їх психічний стан, вони важко переживають, що сталося, втратили внутрішній спокій, їздили неодноразово в міліцію з скаргами та до прокурора, що не дає їм спокійно жити, моральні страждання тривають, які продовжуються на протязі одного року, значно погіршився їх стан здоровя. В судовому засіданні позивачі позов підтримали і дали пояснення по суті заявленого позову. Позивачі пояснили, що у нині покійної [PERSON], в полі, біля «дубинки» була земельна ділянка. [PERSON] не могла всю її обробити, а тому запропонувала половину тієї земельної ділянки переписати на них, щоб вони нею користувалися. З 1997 року вони стали користуватися половиною грядки належної [PERSON]. Вказану земельну ділянку вони обробляли, удобрювали. В 2008 році [PERSON], яка придбала хату, належну [PERSON], стала претендувати на вказану земельну ділянку, а тому [PERSON] викликали по вказаній земельній ділянці на виконком сільської ради. В 2008 році вони виорали спірну земельну ділянку на якій посіяли овес, траву. Навесні 2009 року удобрили земельну ділянку гноєм та добривами. Влітку вони найняли людей, які скосили траву, але [PERSON] без їх відома згребла сіно та забрала додому. Документів на підтвердження того, що земля виділялась їм в користування, що вони понесли витрати на оранку, внесення добрив, косіння трави у них не має. Вони наймали людей, які працювали, а вони відповідно оплачували їм працю. Відповідачка позов не визнала і пояснила, що у 2000 році вона придбала будинок належний [PERSON], яка користувалася спірною земельною ділянкою, яка розташована за- межами населеного пункту, в полі. Вона написала заяву на виконком сільської ради, щоб їй виділили земельну ділянку, якою раніше користувалася [PERSON]. При вирішенні цього питання були присутні голова сільської ради, землевпорядник, вона та [PERSON]. Було вирішено, що восени 2008 року [PERSON] збирають врожай, а то було сіно, так як земельна ділянка з 2000 року не оралась, а уже в 2009 році користуватися земельною ділянкою буде вона. Офіційно їй будь-яких документів на право користування земельною ділянкою не V, видавали. Вона вважає, що раз вона придбала у [PERSON] будинок то і земельні ділянки, якими користувалася [PERSON] повинні перейти в користування до неї. В 2009 році [PERSON], незважаючи на те, що було вирішено головою сільської ради та землевпорядником, всерівно скосили траву на спірній земельній ділянці. Вона побачивши це і вважаючи, що вона має право на вказану земельну ділянку, сгребла сіно та перевезла його додому. Сіна було мало, вони погрузили його на підводу запряжену одним конем. Заслухавши сторін, допитавши свідків, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] для користування були виділені земельні ділянки в різних місцях Зубринської сільської ради в загальній кількості 1,40 га. Коло «дубинки» була виділена земельна ділянка площею 0,29 га. Факт виділення земельних ділянок підтверджується лише обліковою книгою землевпорядника сільської ради. Будь-які рішення виконкому чи сесії Зубринської сільської ради з цього приводу суду не були надані. В 1997 році [PERSON], маючи похилий вік і будучи неспроможною обробляти всі земельні ділянки, які за нею рахувалися, запропонувала [PERSON] обробляти частину земельної ділянки, яка рахується по обліку землевпорядника, як земельна ділянка площею 0,29 га, яка розташована коло «дубинки». З г"' того часу позивачі стали обробляти частину вказаної земельної ділянки, а саме 0,17 га. Будь- які рішення Зубринської сільської ради про передачу [PERSON] в користування вказаної земельної ділянки не приймалися. В судовому засіданні ні позивачі, ні сільська рада документів про надання позивачам права користування земельною ділянкою площею 0,17 га. суду не надали. В 2000 році [PERSON] придбала будинок, який належав [PERSON], а тому по обліку землевпорядника земельні ділянки, якими користувалася [PERSON] перейшли до [PERSON], хоча будь-яких рішень з цього приводу сільська рада не приймала, а землевпорядник лише зробила виправлення в своїх облікових книгах. ( а.с. 45). Згідно вказаних записів за [PERSON] , в користуванні, перебуває і земельна ділянка площею 0,29 га., яка розташована коло «дубинки», частиною якої з 1997 року користується сім'я [PERSON]. Після того як [PERSON] стала предявляти свої права на земельну ділянку площею 0,17 га., якою без будь-яких підстав користувалися [PERSON], їх викликали в приміщення сільської ради. В присутності [PERSON] та [PERSON], землевпорядник [PERSON] в усній формі, без прийняття будь-яких письмових рішень, розяснила сторонам, що з 2009 року користуватися даною земельною ділянкою буде [PERSON]. Незважаючи на це позивачі скосили на вищевказаній земельній ділянці сіно. [PERSON] побачивши це, згребла сіно та завезла додому. Вказані обставини стверджуються показаннями свідків [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON]., [PERSON]. Так, свідок [PERSON], яка до 2009 року працювала землевпорядником, суду пояснила, що рішенням Зубринської сільської ради будь-кому із сторін земельна ділянка площею 0,17 га. в користування не виділялася. Спірна земельна ділянка виділялась колгоспом сімї [PERSON]. [PERSON] придбала будинок [PERSON] і звернулась до сільської ради про виділення їй земельних ділянок, якими користувалась [PERSON]. Рішення з цього приводу не виносились, а в журналі обліку земельних ділянок, який веде землевпорядник було зроблено виправлення прізвища користувача земельними ділянками з [PERSON] на [PERSON]. Згідно записів, які робили попередні землевпорядники, спірна земельна ділянка була одним куском, [PERSON] ж зробили межу. Коли між сторонами розпочався спір щодо земельної ділянки то вона, зібравши [PERSON] та [PERSON], в приміщенні сільської ради, розяснила їм, що в 2008 році [PERSON] збере сіно з вказаної ділянки, а з 2009 року користуватися нею буде [PERSON], яка придбала будинок [PERSON]. Незважаючи на це позивачі скосили траву на спірній ділянці. Позивачі звернувшись до суду в позовній заяві вказують, що відповідачка таким чином заволоділа 1 тонною сіна, вартість якого складає 600 гривень, що для вирощення . грави вони понесли витрати на придбання гною, добрив, насіння трави, витратились на оранку землі, косіння сіна. Будь-яких документальних доказів на підтвердження вказаних витрат позивачі не надали та просили допитати свідків, які б підтвердили їхні витрати. Свідки [PERSON]В, [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] С.Я. в 2009 році забрала сіно яке скосили позивачі. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він допомагав [PERSON] обробляти земельну спірну земельну ділянку. Останні 3-4 роки земля не обробляється, а використовується як сінокіс. Років два тому він продав [PERSON] гній, який вони розтрусили по траві. За яку суму продав гній він не памятає. В 2008 році разом купували добрива, куди ж витратили [PERSON] добрива він не бачив. Свідок [PERSON], який є зятем позивачів суду пояснив, що за життя [PERSON], передала частину своєї земельної ділянки [PERSON], які користувалися нею до 2009 року. Останній раз вказана земельна ділянка оралася років два тому. Тоді сіяли пшеницю з конюшиною та травою. Скільки було використано насіння і по яких цінах вона купувалось йому не відомо. Відповідачка та свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] стверджують, що вказана земельна ділянка не оралась на протязі тривалого часу. Так, свідок [PERSON] пояснила, що її чоловік помер 8 років тому, а тому вона привязуючись до даної дати стверджує, що стільки років [PERSON] не обробляли спірну земельну ділянку, а використовували її як сінокіс. Таким чином показаннями свідків, які надали суду позивачі, достовірно не встановлено витрати позивачів на вирощення трави. Твердження позивачів про кількість вирощеної трави та її вартість спростовується довідкою управління агропромислового розвитку Володарсько-Волинської районної державної адміністрації із якої слідує, що середня врожайність сіна, сіяних сінокосів в районі становить 20 цнт/га і середня ціна 1 центнера становить 35 гривень. Із чого слідкує, що з 0,17 га. можливо зібрати врожай сіна вагою 340 кг., а не одну тонну, як стверджують позивачі. Відмовляючи в задоволенні позову суд виходить із вимог ст. 1166 ЦК України із якої слідує, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В судовому ж засіданні встановлено, що земельна ділянка площею 0,17 га. з якої відповідачка забрала сіно позивачам не належить і вони не є її користувачами на законних підставах, а тому скошена ними трава їм також не може належати. Позивачі не надали суду доказів на підтвердження того, що їм заподіяна майнова шкода, а із цього слідую, що на їх користь не може бути стягнута і моральна шкода, яка є похідною від матеріальної шкоди. На підставі викладеного, суд вважає, що шкода майну позивачам, діями відповідачки не заподіяна.

Outcome: dismissed