Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 21.02.2008 р., було пошкоджено належний їй на праві власності транспортний засіб а/м ЗАЗ 1102д/н [NUMBER], яким керував [PERSON] В.В.4 дорожньо-транспортна пригода мала місце з вини [PERSON] (відповідача), та постановою суду останнього було притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП; посилаючись у позові на те, що в результаті пригоди позивачам було спричинено шкоду (матеріальну та моральну) зазначене й стало приводом для цього звернення до суду, та заявлення у позові вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди 5\~597, 52 грн. та про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 5\~000 грн., про вирішення питання про розподіл судових витрат тощо. У судове засідання 17.03.2011 р. позивачі не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, просили суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, який був повідомлений належним чином про розгляд справи не зявився, причини неявки суду не повідомив, не скористався правом надання заперечень проти позову та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, у звязку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Таким чином, врахувавши заяви позивачів та дослідивши докази, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково з огляду на такі встановлені факти. 21 лютого 2008 року близько 08.00 год. у м. Дніпропетровську по вул. Новоселівська мало місце зіткнення автомобілів [PERSON]/н АЕ 6741 АТ під керуванням водія [PERSON], та автомобіля [NUMBER], яким керував [PERSON]; в результаті пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.03.2008 р. [PERSON] було визнано винним у вчиненні передбаченого ст. 124 КУпАП правопорушення, та накладено стягнення у виді штрафу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; за ч. 4 ст. 64 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, оскільки вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є доведеною (постанова Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.03.2008 р.), то суд, розвязуючи питання лише щодо розміру відшкодування виходить з того, що (ст. 1187 ЦК) джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Виконуючи обовязок доказування позивач довід факт спричинення такої шкоди, негативні її наслідки, причинний зв'язок протиправними діями та наслідками пригоди, а також понесення збитків, повязаних із відновленням пошкодженого транспортного засобу (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК), зокрема, втрат, яких особа повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), що підтверджується висновком спеціаліста автотовароведа від 07.03.2008 р. №А35/08 (4\~186 грн. 53 коп.), тому, для суду в части визначення матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, вбачаються підстави для задоволення позову та ухвалення про присудження до стягнення з відповідача на користь позивача 4\~186 грн. 53 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; за ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, оскільки позивачем -1 не було доведено обставин понесення витрат, повязаних із оплатою витрат на надання правової допомоги та оплати висновку спеціаліста автотовароведа, в даній частині вимоги позову задоволенню не підлягають. З приводу вимоги позову про відшкодування моральної шкоди, то, на переконання суду, доводи позивача -2 є слушними, тому виходить із наявності передбачених ЦК України підстав для відшкодування моральної шкоди, через що присуджує особі, яку визнано винною у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, відшкодувати спричинену потерпілому - позивачеві -2 у цій справі шкоду в розмірі 1\~000 грн. Вирішуючи при ухваленні судового рішення на виконання ст. 215 ЦПК України в обовязковому порядку питання про розподіл судових витрат, суд виходить з приписів ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у звязку з чим, зважаючи на часткове задоволення судом позову судові витрати підлягають присудженню позивачеві - 1 пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та в розмірі 51 грн. щодо сплати судового збору та оплатою витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 30 гривень; на користь позивача 2 підлягають присудженню до сплати судові витрати, повязані зі сплатою судового збору в розмірі 8,5 грн.

Outcome: partial