Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] міської ради, Представництва по управлінню комунальною власністю [PERSON] міської ради, [PERSON], за участю третіх осіб [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання незаконним рішення [PERSON] міської ради № 1661-ХХІV від 26.09.2003 року «Про приватизацію та відчуження обєктів комунальної власності в 2003 році»в частині відчуження підвального приміщення загальною площею 114, 8 кв.м. в буд. № 20 по вул. Єврейській в м. Одесі. Обґрунтовуючи позов [PERSON] посилався на те, що рішення [PERSON] міської ради № 1661-ХХІV від 26.09.2003 року «Про приватизацію та відчуження обєктів комунальної власності в 2003 році»є незаконним оскільки воно суперечить Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»та Рішенню Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 02.03.2004р. та порушують його право співвласника спірного нежилого приміщення. Відповідачі [PERSON] міська рада, Представництво по управлінню комунальною власністю [PERSON] міської ради, представник [PERSON] проти позову заперечували. Треті особи [PERSON] та [PERSON] позов підтримали в повному обсязі, [PERSON] в судові засідання не зявлявся, про час та місце слухання повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи є розписки про отримання повісток. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Рішенням [PERSON] міської ради № 1661-ХХІV від 26.09.2003 року «Про приватизацію та відчуження обєктів комунальної власності в 2003 році»було надано згоду на відчуження нежилого приміщення підвалу загальною площею 114, 8 кв. м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, 20. Відповідно до п. 30 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»до виключної компетенції рад належить прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна. На час прийняття [PERSON] міською радою рішення № 1661-ХХІV від 26.09.2003 року «Про приватизацію та відчуження обєктів комунальної власності в 2003 році»[PERSON] міська рада була власником зазначеного нежилого приміщення підвалу відповідно до рішення виконкому Сталінської райради депутатів трудящих від 07 серпня 1948 року № 1511 «Про затвердження списків домоволодінь, що належать місцевим районним Радам депутатів трудящих»та рішення [PERSON] обласної ради народних депутатів № 266-ХХІ від 25.11.1995 року «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області». На час прийняття рішення, що оскаржується реєстрація права власності на нерухоме майно здійснюється на підставі Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002р., що містить виключний перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна, до якого, зокрема входить свідоцтво про право власності на об'єкти нерухомого майна, видані органами місцевого самоврядування та місцевими державними адміністраціями. Право власності [PERSON] міської ради підтверджувалося свідоцтвом про право власності на нежилі приміщення підвалу № 501, зареєстрованому в КП «ОМБТІ та РОН», витяг про реєстрацію прав власності на нерухоме майно № 4202746 від 20.07.2004р., у книзі 33 неж-170, за № 350, що видане 15 липня 2004 року Виконавчим комітетом [PERSON] міської ради на підставі рішення Виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 321 від 27.05.2004р. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 327 ЦК України управління майном, що є в комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворенні нею органи місцевого самоврядування. На підставі рішення [PERSON] міської ради від 26.09.2003 року № 1661-ХХІV «Про приватизацію та відчуження обєктів комунальної власності в 2003 році» [PERSON] міська рада в особі начальника Представництва по управлінню комунальною власністю [PERSON] міської ради [PERSON] продала, а [PERSON] купила індивідуально визначене майно комунальної власності у вигляді нежилих приміщень підвалу № 501 у літ «Б» загальною площею 114,8 м. кв., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, 20. відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.09.2004 р. договір купівлі-продажу зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН»за реєстраційним номером 669404, в книзі 3 бнеж-49 за № 350. Суд критично оцінює твердження позивача відносно того, що спірне підвальне приміщення є співвласністю всіх мешканців будинку та правомірності користування ним відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»та Рішенню Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 02.03.2004р. виходячи з матеріалів справи. Предметом договору купівлі-продажу № 118, посвідченого 27.08.2004 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 3525 є індивідуально визначене майно комунальної власності у вигляді нежилих приміщень підвалу № 501 у літері «Б»загальною площею 114,8 м. кв., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, 20, що згідно зі ст. 177, 179, 181-182, 190 ЦК України, ДБН В. 2.2.-15-2005 може бути самостійним обєктом цивільно-правових відносин. Таким чином, суд приходе до висновку, що знаходження певних приміщень в підвалах, не може визнаватися безумовною підставою віднесення їх до допоміжних приміщень, які підлягають приватизації разом з приватизацією квартири. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Посилаючись на те, що спірне приміщення має статус допоміжного приміщення та відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»та рішення Конституційного Суду України у справі № 4-рп/2004 від 02.03.2004р. передається безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків позивач не довів, що нежиле приміщення підвалу № 501 у літері «Б»загальною площею 114,8 м. кв., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, 20 має статус допоміжного приміщення, тоді як матеріали справи свідчать про інше. Крім того, рішення [PERSON] міської ради було прийняте 26 вересня 2003 року тобто до рішення Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року на яке як на обґрунтування позову посилається позивач. По друге, відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», який був чинним на момент прийняття оскаржуваного рішення володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом, третейським судом. Відповідно до рішення місцевого Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2006 року, яке набрало законної сили, яким встановлено неправомірність володіння нежилими приміщеннями підвалу [PERSON], [PERSON] та інші. Таким чином, Рішення [PERSON] міської ради № 1661-ХХІV від 26.09.03р. «Про приватизацію та відчуження обєктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси у 2003 р.»прийняте на підставі Положення «Про механізм відчуження обєктів комунальної власності», затвердженим рішенням [PERSON] міської ради № 946-ХХІІІ від 28.04.2000 р., та у відповідності Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про власність», ЦК України а покупець набув право власності на обєкт нерухомого майна в установленому на момент відчуження спірного нежилого приміщення підвалу законом порядку. На підставі наведеного дослідивши матеріали справи та наявні докази суд вважає необхідним у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] міської ради, Представництва по управлінню комунальною власністю [PERSON] міської ради, [PERSON], третя особа [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання незаконним рішення [PERSON] міської ради про продаж підвального приміщення - відмовити

Outcome: dismissed