Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу , посилаючись на те, що з відповідачем по справі з 31.03.1989 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі, про що у книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний запис №323. Проте спільне життя з відповідачем виявилось невдалим . В сім»ї часто виникають сварки . Подальше збереження сім»ї вважає неможливим , тому просила суд розірвати їх з відповідачем шлюб. В судовому засіданні позивачка [PERSON] викладене в заяві підтвердила та доповнила свої позовні вимоги , а саме: просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], оскільки останній матеріальної допомоги на дитину в добровільному порядку не надає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав повністю. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволенню. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони з 31.03.1989 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від якого у сторін народилась донька [PERSON], 29травня [INFO], що перебуває на утриманні позивачки. Шлюбні відносини між ними фактично припиненні , збереження сім»ї позивачка вважає неможливим. Дані обставини повністю підтверджуються свідоцтвами про шлюб та народження дитини, а також поясненнями сторін. Тобто, судом встановлено, що шлюб між сторонами існує формально. При вирішення спору суд виходить з наступного. Оскільки сторони не підтримують сімейних відносин, Позивачка заперечує подальше існування шлюбу, вважає його формальним, а про надання строку для примирення сторони клопотань не заявляли, то позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно до ст.110 Сімейного Кодексу України право на предявлення позову про розірвання шлюбу належить одному з подружжя. Згідно до ст.112 кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ст. 52 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010р. встановлено розмір прожиткового мінімуму на дитину певного віку. Згідно з ст. 52 цього Закону передбачено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років : з 1 січня - 901грн., з 1 квітня- 917грн., з 1 липня - 921грн., з 1 жовтня -941грн., з 1 грудня - 957грн. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними віку повноліття. Згідно ст. 182 кодексу суд при визначенні розміру аліментів враховує стан здоров"я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, інші обставини, які мають значення для справи. Згідно з ч.2 цієї статті мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідач є працездатним, на утриманні інших осіб не має, а тому на утримання своєї неповнолітньої доньки, на думку суду, може сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 8,50 грн. та 30 грн. відповідно.

Outcome: approved