Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-28 00:00:00

В липні 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів в якому вказувала, що з 1996 по 2006 роки вона перебувала в зареєстрованому шлюбу з відповідачем. Від шлюбу мають спільну доньку Ірину, [INFO]. Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 червня 2006 року з [PERSON] на користь позивачки було стягнуто аліменти в розмірі ? частини всіх видів його заробітку на утримання неповнолітньої доньки до досягнення нею повноліття. На підставі рішення суду стягувач отримала виконавчий документ, що був предявлений нею для примусового виконання. Однак під час здійснення примусового виконання рішення відповідач ухилявся від сплати аліментів внаслідок чого у нього виникла заборгованість, що станом на 17 травня 2010 року становить 5\~146,67 грн. В звязку з цим позивачка просила стягнути з відповідача передбачену ст. 196 СК України неустойку (пеню) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення платежу за період з 01 січня 2009 року по 15 червня 2010 року, що складає 14\~712,46 грн. В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідач в судове засідання не зявився, в силу ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивачки, опитавши державного виконавця відділу ДВС Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, оглянувши матеріали виконавчого провадження щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини, суд прийшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони від шлюбу мають спільну доньку Ірину, [INFO], яка на час розгляду справи продовжує проживати з матірю. Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 червня 2006 року з [PERSON] на користь позивачки було стягнуто аліменти в розмірі ? частини всіх видів його заробітку на утримання неповнолітньої доньки до досягнення нею повноліття. На підставі рішення суду стягувач отримала виконавчий документ, що був предявлений нею для примусового виконання. З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що з 2009 року відповідач не виконує рішення суду взагалі, не надав виконавцю та суду жодних доказів, що б вказували на відсутність його вини в такій бездіяльності в звязку з чим у нього виникла заборгованість, що станом на 17 травня 2010 року визначена державним виконавцем відділу ДВС Вознесенського міськрайонного управління юстиції [PERSON] в розмірі 5\~146,67 грн. Про наявність такої заборгованості відповідач неодноразово повідомлявся (листами за вих. №12741 від 08 березня 2009 року, за вих №11628 від 21 серпня 2009 року та за вих. №17942 від 02 листопада 2010 року), проте заборгованість не погасив та не оспорив в установленому порядку. Стаття 196 СК України передбачає відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), яка настає за наявності вини цієї особи. За змістом зазначеної статті при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При визначенні розміру неустойки (пені) слід виходити із того, що пеня може нараховуватися тільки на ту суму заборгованості, яка виникла після 1 січня 2004 року, дати прийняття чинного Сімейного кодексу України. Така пеня нараховується на усю суму несплачених аліментів (заборгованості) за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується лише тим місяцем, протягом якого не проводилось стягнення. Згідно із ст. 20 СK України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 72, ч. 2 ст. 129, ч. 3 ст. 138, ч. 3 ст. 139 цього Kодексу, а тому на правовідносини, які регулюються ст. 196 СK України, не поширюється дія норм Цивільного кодексу України про позовну давність. Тому пеня за період з 01 січня 2009 року по 15 червня 2010 року, виходячи з наявної заборгованості по аліментам в межах вимог складає 14\~712,46 грн. Оскільки розмір неустойки може бути зменшений судом лише з врахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, однак в матеріалах справи та матеріалах виконавчого провадження докази в підтвердження таких обставин відсутні, а тому позов підлягає повному задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки також підлягають стягненню всі понесені нею судові витрати.

Outcome: approved