Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-08 00:00:00

В травні 2005 року в Рівненський міський суд надійшов позов Відкритого акціонерного товариства Всеукраїнський [PERSON] /Ват «ВіЕйБі Банк»/ до [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості коштів на суму 22174,85 грн. за кредитним договором № 73/07-БЛ від 27.08.2007 року, за яким [PERSON] отримав кредит в розмірі 15.000,00 грн. строком по 28 серпня 2010 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на річних /п.п.1.3,1.4 Договору/, із встановленим відповідно до графіку способом погашення, відповідно п.п. 2.4.1 кредитного договору, в якому зазначається конкретна дата та розмір платежу, та судових витрат в сумі 341,75 грн. В позовній заяві зазначається, що умови договору виконані позивачем, проте відповідачем умови договору передбачені в п.п. 3.3.2, 3.3.3 Договору та вимоги ст.ст. 526,527,530 ЦПК України не виконувались, що призвело до виникнення простроченої заборгованості станом на 21.05.2010 року на вказану позовом суму, що складається із 13496,03 грн. заборгованості за кредитом, 6499,16 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, штрафу в сумі 2179,66 грн., згідно доданого розрахунку, які позивач має право вимагати в порядку дострокового виконання зобов'язань в цілому на підставі п. 3.2.4 Договору, ст.ст. 1050,1048 ЦК України. В якості забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором між позивачем, позичальником, відповідачем [PERSON], та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки № 73/07-БЛ/П від 27.08.2007 року. Згідно п.п. 1.1,1.2 цього договору, поручитель солідарно відповідає перед кредитором за виконання позичальником зобов'язань в повному обсязі та зобов'язується, у разі невиконання позичальником зобов'язань перед банком, погасити заборгованість по кредитному договору. Згідно п.3.1 договору поруки, у випадку невиконання зобов'язань по кредитному договору, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Звідси витікає право банку на пред'явлення позову до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою суду від 09 грудня 2010 року в одне провадження об'єднаний позов [PERSON] до Відкритого акціонерного товариства Всеукраїнський [PERSON] /Ват «ВіЕйБі Банк»/, [PERSON], третя особа [PERSON], про визнання договору поруки № 73/07-БЛ/П від 27.08.2007 року недійсним. В позовній заяві від 03.09.2010 року зазначено, що такий договір укладений чоловіком [PERSON] в порушення положень ст.ст. 60,65 СК України без згоди подружжя, виходить за межі побутового та суперечить інтересам сім'ї. На час укладення договору поруки вона перебувала у відпустці в зв'язку із вагітністю і пологами, згодом - у відпусці по догляду за дитиною, а на теперішній час є безробітною. Про факт укладення договору поруки чоловіком їй стало відомо на початку серпня 2010 року з отриманої позовної заяви банку до чоловіка про стягнення заборгованості по кредитному договору позичальника [PERSON] Вважає, що за відсутності її згоди, як співвласника майна, вона на підставі ст. 369 ЦК України має право пред'явити позов про визнання такого договору недійсним. Крім того вважає, що укладенням договору поруки були порушені права малолітньої доньки Юлії, внаслідок чого, в той час як, відповідно ст.ст. 203,215 ЦК України, правочини вчинені батьками, всупереч правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи неппрацездатних дітей вважаються недійсними. Письмового заперечення відповідачів на первісну позовну заяву суду не надано. Згідно письмового заперечення відповідача ПАТ «Ві-Ей-Бі Банк» на позовну заяву [PERSON] значиться, що відповідач вважає такі вимоги незаконними, необгрунтованими, такими, що до задоволення не підлягають з наступних підстав. За змістом ст.ст. 553-556 ЦК України витікає, що порука є лише способом забезпечення виконання зобов'язання /як правило грошового/, а не угодою щодо розпорядженя майном, належним поручителю особисто або на праві спільної сумісної власності з іншими особами. Договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором. В приведеній позивачкою нормі ст. 65 СК України йдеться про права подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, та право укладати договори одним із подружжя відносно цього майна, в той час в договорі поруки від 27.08.2007 року немає жодного положення щодо спільного сумісного майна подружжя позивачки і відповідача. Договір поруки, згідно чинного законодавства, не потребує нотаріального посвідчення та держаної реєстрації, а відтак письмова згода іншого з подружжя, передбачена ч.3 ст.65 СК України не потрібна. Окрім того, відповідно до вимог ст. 73 СК України, за зобов'язаннями одного подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку в праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Положення ст. 369 ЦК регулюють право спільної сумісної власності. Вищенаведені норми ст.65СК України, ст.369 ЦК України не розповсюджуються на спірні правовідносини. Ухвалою суду на підставі наданих правоустановчих документів та за згодою сторін проведена заміна сторони позивача-відповідача ПАТ «Ві-Ей-Бі Банк» на ПАТ «Ві-Ей-Бі Банк». Представник позивача-відповідача повністю підтримала та уточнила позовні вимоги первісного позову в суді, надала заяву про уточнення суми позовних вимог станом на 09.12.2010 року на 21.524,85 грн., в тому числі: заборгованості за кредитом 13496,03 грн., заборгованості за відсотками 5849,16 грн, штрафу 2179,66 грн. Пояснила, що під ставність, обгрунтованість та розмір позовних вимог повністю підтверджуються письмовими доказами, відповідають чинному законодавству. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача 21.524,85 грн. основного боргу та судові витрати в сумі 341,75 грн. Підтримала письмові заперечення щодо об'єднаного позову [PERSON], вважає позовні вимоги безпідставними, таким, що не ґрунтується на положеннях закону, що додатково підтверджується узагальненнями судової практики Верхловного Суду України в таких справах, просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Позивачка [PERSON] підтримала заявлені нею позовні вимоги, дала пояснення по суті позовних вимог, зокрема в частині, що оспореним нею договором поруки порушуються її та дитини інтереси, пояснила, що вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя заявлені не були. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] повністю визнає позовні вимоги ПАТ «Ві-Ей-Бі Банк» в суді до нього, не оспорює розрахунку заборгованості. Порушення умов договору пояснює погіршенням економічної ситуації та зменшенням прибутку. Має намір погашення заборгованості по кредиту особисто. Як третя особа за позовною заявою сестри [PERSON] вважає її такою, що підлягає до задоволення. Відповідач [PERSON] заперечує позовні вимоги ПАТ «Ві-Ей-Бі Банк» про стягнення коштів з нього, як поручителя, та не оспорює розрахунку заборгованості. Повністю визнає позовні вимоги [PERSON] до нього і банку про визнання договору поруки недійсним, просить їх задовольнити за вказаних позовною заявою підстав. Додатково пояснив, що не повідомляв дружину про укладення договору поруки по кредитній угоді [PERSON], оскільки не бажав хвилювати перебуваючу у відпустці по вагітності і пологах на той час дружину. Оцінюючи пояснення, долучені надані в справі докази, встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що первісні позовні вимоги ПАТ «Ві-Ей-Бі Банк» підлягають до повного задоволення, а об'єднані в одне провадження позовні вимоги [PERSON] до задоволення не підлягають за наступних підстав. Встановлено, що між сторонами Ват «ВіЕйБі Банк» /правонаступник ПАТ «Ві-Ей-Бі Банк»/ та [PERSON] на підставі заяви відповідача [PERSON] укладено кредитний договір № 73/07-БЛ/П від 27.08.2007 року, за яким він отримав кредит в розмірі 15.000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, із визначеним згідно графіку порядком погашення та кінцевим терміном повернення 27.08.2010 року. Відповідно до умов кредитного договору, графіку погашення кредиту, погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками та комісією. При порушенні зобов'язань за умовами п.п. 3.3.2, 3.3.3 Договору Позичальником наступають умови відповідальності, встановлені п.п.3.2.4 умов цього Договору. Згідно п.4.3 Договору, за несвоєчасне повернення кредитних коштів та несвоєчасну плату процентів, позичальник сплачує штраф в розмірі 25% від суми неповернутого кредиту та несплачених процентів. В порушення положень статей 526,527,530 ЦК України та умов п.п. 3.3.2, 3.3.3 Договору позичальник [PERSON] свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 21.05.2010 року допустив заборгованість по договору кредиту на суму 22174,85 грн., що стало підставою для звернення до суду із позовом. СМтановм на час судового розгляду справи сума заборгованості уточнена та складає 21524,85 грн., що складається із заборгованості за кредитом 13496,03 грн., заборгованості за відсотками 5849,16 грн, штрафу 2179,66 грн. Наявність та сума заборгованості по договору підтверджується відповідним розрахунком позивача, не оспорена відповідачами в справі. У відповідності до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.527 ЦК України, Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором чи законом. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно положень ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Відповідно положень ч.2 ст. 1050 ЦК України, що регулює кредитні правовідносини, визначено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами /з розстроченням/, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно, вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитом та відсотками на загальну суму 7125,61 грн. із основного боржника, відповідача [PERSON], обгрунтовані, відповідно до чинного законодавства, та доведені доказами в справі. Крім того, банк має право на підставі п.п. 1.5, 3.2.2. договору при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи відсотками стягнути заборгованість по кредиту шляхом стягнення заборгованості з поручителів згідно з договором поруки № 73/07-БЛ/П від 27.08.2007 року. Встановлено, в якості забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором між позивачем, позичальником, та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки № 73/07-БЛ/П від 27.08.2007 року. Згідно п.п. 1.1,1.2 цього договору, поручитель солідарно відповідає перед кредитором за виконання позичальником зобов'язань в повному обсязі та зобов'язується, у разі невиконання позичальником зобов'язань перед банком, погасити заборгованість по кредитному договору. Згідно п.3.1 договору поруки, у випадку невиконання зобов'язань по кредитному договору, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Згідно із ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно із ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відтак, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Заперечення відповідачів з цього приводу не заслуговують на увагу суду, є необгрунтованим та безпідставним. Жодних доказів суду не надано на підтвердження доводів такого заперечення, зокрема сторони договору не зверталися до правоохоронних органів з відповідними заявами, договір поруки не визнавався недійсним (розірваним) в судовому порядку. Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який закріплений в ст. З та ст. 627 ЦК України. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників цивільних відносин, вільний вибір контрагента за договором. [PERSON] за власним розсудом вступив у договірні відносини з ВАТ «Ві-Ей-Бі Банк», виходячи із певних обставин свого життя, і тим самим прийняв на себе, передбачені Кредитним договором та Договором поруки цивільні права та обов"язки. Цивільне законодавство базується на принципі обов'язкового виконання сторонами зобов'язань за договором, передбаченим ст. 629 ЦК України. Таким чином, вимоги позивача про солідарне стягнення заборгованості за кредитом та відсотками та штрафом на загальну суму 21524,85 грн. із відповідачів [PERSON] та [PERSON], є обгрунтованими, відповідно до чинного законодавства, та доведеними доказами в справі. Судові витрати в сумі /120.00 грн.+ 221,75 грн./ 341грн. 75коп. підтверджені доказами, в порядку ст.88 ЦПК України, покладаються на відповідачів в порядку солідарного стягнення. Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог [PERSON], судом враховує на підставі досліджених пояснень та доказів, що між відповідачами ВАТ «Ві-Ей-Бі Банк» /правонаступник ПАТ «Ві-Ей-Бі Банк»/ як Кредитором, та [PERSON], як Поручителем, відповідно положень ст.553 ЦК України, укладений Договір поруки № 73/07-БЛ/П від 27.08.2007 року на забезпечення виконання зобов'язань боржником [PERSON], які витікають з умов Кредитного договору № 73/07-БЛ від 27.08.2007 року. В п.п. 1.1, 2.1 вказаного Договору поруки однозначно визначено, що „Поручитель", фізична особа [PERSON], - особа, яка на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед Кредитором відповідати по зобов'язаннях боржника [PERSON], які виникають із умов вищенаведеного кредитного договору, в повному обсязі. Визначені в п. п. 1.1, 2.1 умови договору поруки відповідають положенням ч.1 ст.553 ЦК України. Вимоги до договору поруки, як забезпечення виконання зобов'язань, регулюються положеннями Глави 49 ЦК України, яка не містить положення про обов'язкову згоду другого подружжя при укладенні такого договору один із подружжя. Укладення і підписання такого договору в порядку, встановленому п.п.1.2,1.3,1.4, №.7,3.8 цього Договору, позивачем і відповідачами не оспорюється. У відповідності до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставин, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідженням наданих суду доказів не встановлено будь-яких передбачених чинним законодавством, ст.ст.203,215 ЦК України, підстав для визнання недійсними вищенаведеного Договору поруки № 73/07-БЛ/П від 27.08.2007 року. Позивачем не доведено належними допустимими доказами, що зміст правочину суперечить нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства чи порушує інтереси позиві і малолітньої дитини. Відповідно до змісту ст.202 ЦК України, правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила, обов'язки для інших осіб може створювати лише у випадках, встановленими законом або домовленістю з цими особами. Згідно положень ст.ст.510,511 ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор, зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. Посилання позивача на чинне сімейне законодавство, зокрема положення ст.ст. 60,65 СК України, суд вважає безпідставним, оскільки такі норми стосуються угод на розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, до яких не відноситься договір поруки. Доводи позивача про порушення, у зв'язку із укладеним дружиною договором поруки його особистого майнового права, не підтверджені, оскільки звернення стягнення на майно подружжя проводилось. Крім того, відповідно ст.69 ч.1 СК України передбачене право дружини і чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюу. Крім того, суд також погоджується із обґрунтуванням заперечення до позову ПАТ «Ві-Ей-Бі Банк», як такими що заслуговують на увагу. Враховуючи встановлені обставини у відповідності до положень чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що встановлені законом підстави до визнання оспореного договору недійсними не знайшли доказового підтвердження в суді. Відтак, позовні вимоги [PERSON] вважаються безпідставними. На підставі викладеного, ст.ст. 526, 527, 530, 610, 611,553,554, 1050 ЦК України,

Outcome: approved