Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-29 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] та просить: - зобовязати відповідачів спростувати наклепницькі відомості, що не відповідають дійсності і порочать його честь, гідність та ділову репутацію, як журналіста, депутата районної ради та громадянина України; - зобовязати відповідачів на сесії міської ради принести йому публічні вибачення; - стягнути з відповідача [PERSON] на його користь моральну шкоду в сумі 20000 грн., а з відповідача [PERSON] моральну шкоду в сумі 5000 грн.; - стягнути солідарно з відповідачів його витрати на лікування у сумі 1074 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 10 грудня 2009 року на 33-й сесії Дубровицької міської ради 5 скликання після розгляду усіх питань порядку денного відповідач [PERSON] вніс пропозицію розглянути рішення депутатської комісії з питань депутатської діяльності, етики, законності та правопорядку від 08 грудня 2009 року "Про розгляд скарг депутата міської ради [PERSON]С.". З інформацією по даному питанню виступила спеціаліст першої категорії Дубровицької міської ради, юрист Букайло О.О. Вона, зокрема, сказала, що він пише до Дубровицької районної прокуратури необґрунтовані скарги "щодо корупційних дій посадових осіб та депутатів міської ради". Зачитувала якісь речення з його скарги, при цьому їх вільно коментувала, вживаючи відносно нього слова "наклепник", "поливає усіх нас брудом". Також сказала, що його скарги "порочать честь і гідність апарату міської ради, депутатів міської ради, їх ділову репутацію, особливо напередодні виборів". Рахує, що розгляд на 33-й сесії Дубровицької міської ради 5 скликання від 10 грудня 2009 року питання стосовно необґрунтованості його скарг незаконний, безпідставний й упереджений. Своїми навмисними та протиправними діями відповідачі принизили його честь і гідність та ділову репутацію не лише як депутата міської ради, а як громадянина України. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Пояснив, що незаконне, протиправне та упереджене рішення сесії міської ради призвело до того, що у нього погіршилося здоров'я. За дев'ять місяців до цієї скандальної сесії в інституті ім.Амосова йому зробили операцію, після якої він два місяці проходив реабілітаційний курс лікування у спеціальному санаторії академії медичних наук. Операція і курс реабілітації пройшли успішно, тож він став практично здоровою людиною. Внаслідок розгляду його поведінки на сесії, тепер він вимушений знову щодня приймати ліки, вартість яких приблизно складає майже 1000 грн. на місяць. Він втратив сон, постійно відчуває болі в серці, мучать головні болі. Внаслідок цього, йому було завдано глибоких душевних страждань, так як після поширення відповідачами наклепницьких дій про нього порушились його ділові зв'язки, погіршились відносини з друзями, знайомими та депутатами міської ради, створилась нездорова обстановка в колективі депутатів міської ради. Він рахує, що поведінкою міського голови [PERSON] завдана йому моральна шкода, яку він оцінює в 20000 грн., а моральну шкоду, завдану юристом міської ради [PERSON] оцінює в 5000 грн. Просить позов задоволити повністю. Відповідач [PERSON] позов не визнала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. У своїй заяві просить справу розглянути без його участі за наявними у справі матеріалами. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідач [PERSON], оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Вислухавши сторони та дослідивши докази по справі, суд у задоволенні позову відмовляє з наступних підстав. Відповідно до п.15 Постанови ПВС України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У даному випадку, відсутньою є обставина про поширення інформації про позивача, оскільки на сесії міської ради обговорювалась та аналізувалась правдива інформація відносно позивача. Даний факт підтверджується рішенням комісії з питань депутатської діяльності, етики, законності та правопорядку №2 від 17.03.2010 року "Про протест прокурора на рішення комісії з питань депутатської діяльності, етики, законності та правопорядку від 08.12.2009 року №1 "Про розгляд скарг депутата [PERSON]С." (а.с.63) та протоколом №2 засідання комісії з питань депутатської діяльності, етики, законності та правопорядку (а.с.64). Відповідно до ст.8 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та член ради, здійснюючи депутатські повноваження, повинен дотримуватися таких правил депутатської етики: не використовувати депутатський мандат в особистих інтересах чи в корисливих цілях, не допускати образливих висловлювань, керуватися у своїй діяльності та поведінці загальновизнаними принципами порядності, честі і гідності, не використовувати у публічних виступах недостовірні або неперевірені відомості стосовно органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ і організацій, їх керівників та інших посадових чи службових осіб, депутатських груп, фракцій, окремих депутатів місцевих рад. Незважаючи на депутатську етику, якої повинен дотримуватись позивач, останній у своїх скаргах на дії посадових осіб міської ради та у публікаціях в засобах масової інформації вказував недостовірні та неперевірені відомості, які не відповідають дійсності і нічим не підтверджені. В даному випадку, слід врахувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10.04.2003 року №8-рп/2003 (справа про поширення відомостей), де зазначено, що "поширив такі відомості" в аспекті конституційного звернення треба розуміти так, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов'язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію. Викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу завідомо неправдивих відомостей тягне за собою відповідальність, передбачену чинним законодавством України. Згідно з положеннями ст.277 ЦК України і ст.10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до п.19 Постанови ПВС України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. З матеріалів справи вбачається, що доповіді відповідачів на сесіях 5 скликання Дубровицької міської ради, є лише певного роду висловлюваннями, які не містять фактичних даних, зокрема це була критика та оцінка дій позивача, що є оціночним судженням, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумачення положень ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, відповідно до ч.2 ст.302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов'язана перевіряти їх достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Як встановлено у судовому засіданні, з пояснень відповідача [PERSON] вбачається, що безпосередньо ознайомившись у Дубровицькій районній прокуратурі із наглядовим провадженням по [PERSON], його опублікуваннями у районній газеті як журналіста, прийшли до висновку про достовірність її доповіді та що даний депутат порушує п.п.2, 3, 5 ст.5 ЗУ "Про статус депутатів місцевих рад", а тому приводить до нівелювання депутатською етикою та діловою репутацією органу місцевого самоврядування. Вищевикладене підтверджується протоколом засідання робочої групи від 16.03.2010 року (а.с.68-69), де містяться виклад необґрунтованих тверджень позивача до контролюючих органів та в місцевій пресі (а.с.55). За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення. Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, ч.1 ст.34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Враховуючи наведене, позовна вимога позивача про необхідність вибачення не заслуговує на увагу, оскільки суд не вправі зобов'язати відповідачів вибачитися перед позивачем у тій чи іншій формі, так як примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у ст.ст.16, 277 ЦК України. Крім того, як вбачається з позовних вимог, позивач вказує на незаконність рішення міської ради, яке на його думку порушило його гідність, честь та ділову репутацію, однак п.17 Постанови ПВС України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" передбачено, що у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема у рішеннях місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищенаведене, суд рахує, що позивач не довів факт поширення недостовірної інформації відповідачами внаслідок чого було порушені його особисті немайнові права, а тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: dismissed