Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-13 00:00:00

До Уманського міськрайонного суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним та визнання права власності в порядку спадкування на майно. У позові зазначила, що 25 травня 2009 pоку померла її мати [PERSON], [INFO], за якою рахується житловий будинок №30, по вул. Жовтневій в с. Гереженівка, Уманського району, Черкаської області на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 29.12.1988 року, автомобіль марки ВАЗ 2101, 1978 року випуску, д.н.з. [NUMBER], що підтверджується довідкою відділу ДАІ від 03.03.2010 р. №907. У встановлений законом строк вона звернулася до Уманської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] Державний нотаріус протягом тривалого часу відмовляє їй у видачі документів на спадкове майно матері, мотивуючи тим, що покійна 21.05.2009 р. згідно заповіту посвідченого Гереженівською сільською Радою, заповідала належне їй майно відповідачці по справі [PERSON], яка являється донькою спадкодавця та рідною сестрою позивачки. Покійна [PERSON] проживала з відповідачкою в одному будинку, тривалий час [PERSON] хворіла, відповідачка забороняла спілкування покійної з родичами, в тому числі і з позивачкою. Позивач провідувала матір в той час, коли не було вдома відповідачки. На запитання позивачки, чи має наміри складати заповіт, покійна говорила, що заповіту не буде, а все майно, яке їй належить, буде належати їм з відповідачкою в рівних долях по закону. За кілька місяців до смерті покійна дуже хворіла, стан здоров'я її був дуже важкий, вона була лежачою, не могла ходити, у неї були провали в пам'яті, вона не впізнавала людей, не могла нормально говорити і виражати свої думки, а тому у позивачки виникають сумніви, що за станом свого здоров'я [PERSON] на час складення заповіту, могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Також виникають сумніви щодо дійсного волевиявлення спадкодавця та підпису заповіту, якщо він посвідчувався, тому що покійна [PERSON], була повністю залежна від сестри відповідачки по справі [PERSON] Позивач являється донькою спадкодавця [PERSON] та на підставі ст. 1261 ЦК України має право у першу чергу на спадкування за законом, з покійною матір'ю була в нормальних стосунках, турбувалась про неї, допомагала в міру потреби і підстав для позбавлення її спадщини у матері не було. Також маючи право на обов'язкову частку у спадщині на підставі ст. 1241 ЦК України як непрацездатна за віком, вона не може оформити спадщину, оскільки відповідачка заволоділа документами на спадкове майно і відмовляється їх надати. Вважає, що відповідачка скористалась важкими обставинами та станом здоров'я покійної матері, обманним шляхом схилила матір скласти заповіт на своє ім'я. Відповідачка незаконно заволоділа спадковим майном її матері [PERSON], утримує всі документи на спадщину та навмисне позбавляє позивачку права спадкування за законом. Просила: визнати недійсним заповіт, складений [PERSON], [INFO] на ім'я [PERSON] від 21 травня 2009 року, посвідчений Гереженівською сільською радою Уманського району Черкаської області; визнати за нею, [PERSON] право власності в порядку спадкування на ? частину житлового будинку №30 по вул. Жовтневій в с. Гереженівка, Уманського району Черкаської області, на ? частину автомобіля марки ВАЗ 2101, 1978 року випуску, д.н.з.[NUMBER]. Під час розгляду справи по суті, позивачкою була подана письмова заява про уточнення позовних вимог, в якій вона збільшила розмір позовних вимог, доповнивши їх пунктом про визнання за нею права власності у порядку спадкування на ? частину земельної ділянки розміром 2,4501 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Гереженівською сільської ради Уманського району Черкаської області. Вказану позовну вимогу обґрунтовує тим, що [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Гереженівської сільської ради №24 від 19 травня 2000 року був виданий державний акт на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва від 1 вересня 2000 року. На час подання позову до суду у неї не було документів, які підтверджували вказаний факт. У відповідності до вимог статті 31 ЦПК України судом було прийнято заяву [PERSON], в частині, що стосувалась збільшення позовних вимог. В частині зміни підстав позову про визнання недійсним заповіту, а саме щодо підроблення підпису спадкодавця, позивачці відмовлено у прийнятті заяви, так як позивач має право змінити підставу позову лише до початку розгляду справи по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала повністю та пояснила, що [PERSON] являлась її матірю. Відповідач її рідна сестра. Останні пару років її матір хворіла, останні два тижні до смерті взагалі не ходила. Мати проживала у відповідачки, і позивачка завжди казала сестрі, щоб та викликала до матері лікаря. Особисто позивачка лікаря теж не викликала, а лише говорила про це сестрі. Мати була зачинена на кухні на внутрішній замок, позивачка інколи її провідувала. Відповідачка належного догляду за матірю не здійснювала, так як були випадки, що мати ходила під хати, бо не було їй де ночувати, так як відповідачка її виганяла з дому. При житті мати говорила, що хата, в якій проживає відповідачка, і яка являється батьківською хатою, після смерті матері буде належати обом сестрам порівну. Про заповіт нічого не говорила. Вважає, що внаслідок психічних розладів та інших розладів здоровя мати не могла належним чином усвідомлювати вчинення нею якихось дій, у тому числі підписання заповіту. На запитання головуючого позивачка пояснила, що вона особисто з сімєю проживає у окремому будинку, а відповідачка проживає у батьківській хаті, в якій проживала з нею і матір. Іншого житла відповідачка не має. Представник позивача адвокат [PERSON] підтримала позов своєї довірительки та доповнила, що поведінка спадкодавці в останній період життя свідчить про те, що вона не могла належним чином усвідомлювати свої дії та керувати ними, внаслідок психічних розладів та слабкого стану здоровя. Тому виникає сумнів, що спадкодавець могла сама підписати заповіт. [PERSON] того, відповідачка ухилялась від догляду за матірю, виганяла її з будинку, внаслідок чого мати змушена була ходити під хати. Вважає, що є підстави для визнання заповіту недійсним, а також визнання права власності на ? частину майна, що належало померлій, за позивачкою, а за відсутності підстав для визнання заповіту недійсним на ? частину майна, так як за законом позивачка має право на обовязкову частину у спадщині. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечила, зазначивши, що наведені позивачкою обставини взагалі не відповідають дійсності. Дійсно, їхня мати була слабка, однак говорила до останнього дня. Не один раз до матері приходила сільська медсестра. Мати сама захотіла написати заповіт, зазначивши, що її дочка [PERSON] вже має будинок, де проживає, а відповідачка свого будинку немає. Тому хотіла щоб відповідачка після її смерті мала право на будинок. 21 травня 2009 року її мати сказала, що відповідачка позвала голову села. Так як на той час обовязки голови виконувала секретар сільради [PERSON], відповідачка пішла до сільради, попросила [PERSON] прийти до них додому, провела її до хати, після чого пішла на роботу. Про що мати говорила з [PERSON], вона не знає. Лише коли вона прийшла з роботи, то мати показала їй заповіт, який лежав під подушкою матері. Вона ніколи матір з дому не виганяла, а доглядала, так як мати проживала поряд з нею. Представник відповідачки [PERSON] підтримав позицію своєї довірительки та пояснив, що підстав для визнання заповіту недійсним немає, так як відсутні докази про те, що під час вчинення нотаріальної дії були допущені якісь порушення чи заповіт не відповідав волевиявленню спадкодавці, що відповідачка ухилялась від догляду за матірю. [PERSON] того, позивачка за законом має право на ? частину майна після смерті своєї матері. Допитана за клопотанням позивачки в якості свідка [PERSON] показала, що являється дочкою позивачки по справі. За тиждень до смерті [PERSON] вже не могла ходити та лежала. Свідка вона не впізнавала, а впізнавала лише матір свідка. Останній раз її мати спілкувалась при ній з бабусею за три дні до смерті останньої. Вони спілкувались нормально. Допускає, що бабуся могла її не впізнавати із-за слабкого зору. Також зазначила, що бабуся говорила, що хата після її смерті буде оформлена на обох дочок. Допитана за клопотання представника позивача в якості свідка [PERSON] показала, що 21 травня минулого року до неї о 8 годині ранку прийшла [PERSON] та попросила зайти до її матері, після чого провела до хати і пішла по своїх справах. З приводу чого її мати звала свідка, [PERSON] не говорила. [PERSON] зайшла до [PERSON], поговорила з нею. Спочатку [PERSON] хотіла оформити дарування свого майна на дочку [PERSON], однак свідок їй розяснила, що вони такі правочини не посвідчують. Тоді [PERSON] вирішила оформити заповіт. Свідок сходила на роботу, набрала текст заповіту, повернулась до [PERSON] і та, в присутності свідка, підписала заповіт, попередньо ознайомившись з його змістом. В час підписання заповіту [PERSON] була при розумі, розуміла значення своїх дій та керувала ними. Вона була лише фізично слабкою внаслідок захворювання. У свідка не було сумнівів в добровільності дій [PERSON] Один екземпляр заповіту свідок залишила у [PERSON], а другий забрала до сільради. Суд, заслухавши позивачку, її представника, відповідачку та її представника, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 21 травня 2009 року о 10 годині було посвідчено заповіт [PERSON], згідно якого все належне [PERSON] майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, взагалі все те, що буде належати [PERSON] на день її смерті, заповідає [PERSON] в цілому. Заповіт посвідчено секретарем Гереженівської сільської ради Уманського району Черкаської області [PERSON]. [PERSON] померла 25 травня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 25 травня 2009 року серії 1-СР №120575. [PERSON] народилась 28 лютого 1950 року. Згідно повторного свідоцтва про її народження від 9 березня 2010 року серії 1-СР №104571, батьком записаний [PERSON], матірю [PERSON]. Згідно свідоцтва про одруження від 22 вересня 1967 року, [PERSON] та [PERSON] одружились 22 вересня 1967 року, після одруження прізвище дружини Криса. Під час життя [PERSON] належав на праві приватної власності будинок №30 по вулиці Жовтневій с.Гереженівка Уманського району Черкаської області, що підтверджується свідоцтвом №145 на право приватної власності на житловий будинок, виданим 29.12.1968 року. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії РКС №226712 [PERSON] належав автомобіль ВАЗ-2101 д.н.з. 57914МА. Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР 15-07-364 від 1 вересня 2000 року [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 2,4501 га, яка розташована на території Гереженівської сільської ради Уманського району, і яка передана для сільськогосподарського виробництва. У відповідності до вимог статті 1257 Цивільного Кодексу України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У судовому засіданні позивач та її представник не надали суду доказів того, що при складанні заповіту [PERSON] не було дотримано вимог щодо форми та посвідчення заповіту, або на час складання заповіту він не відповідав волевиявленню [PERSON]. Як зазначила у своїх показах [PERSON], яка посвідчувала заповіт, [PERSON] повністю віддавала значення своїм діям і добровільна виявила бажання скласти заповіт на одну із своїх дочок, а саме [PERSON] [PERSON] того, безпідставними є посилання позивачки на те, що [PERSON] за своїм станом здоровя не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Враховуючи те, що відповідач вказану обставину заперечувала, вона могла бути встановлена лише шляхом проведення відповідної судово-психіатричної експертизи. Проте з боку учасників судового розгляду жодного клопотання про призначення експертизи не надійшло. Факт ухилення відповідачки від догляду за [PERSON], навіть в разі його доведення, не являється підставою для визнання заповіту недійсним. Тобто, позов [PERSON] в частині позовних вимог, що стосуються визнання недійним заповіту, задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог, які полягають у визнанні права власності позивачки на ? частину майна [PERSON], суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно матеріалів справи [PERSON] станом на час відкриття спадщини являлась пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням №1832106525, виданим 5 квітня 2006 року, тобто непрацездатною особою. Згідно статті 1241 ЦК України повнолітні непрацездатні діти спадкодавця спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Враховуючи, що в разі відсутності заповіту на імя [PERSON], позивач мала б право на спадкування ? частини майна своєї матері, тому за наявності заповіту, так як позивач являється повнолітньою непрацездатною особою, вона має право на обовязкову частку у майні спадкодавця не менше ? частини майна. Згідно статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Згідно статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Стаття 1296 ЦК України визначає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №№723 за 2009 рік, [PERSON] була подана заява до Уманської районної державної нотаріальної контори 17 листопада 2009 року про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті її матері [PERSON]. Тобто в межах шестимісячного строку, встановленого законом. Упродовж цього ж строку заява про прийняття спадщини нею відкликана не була. Тобто, позивач вступила у спадщину на ? частину спадкового майна, яке залишилось після смерті її матері [PERSON]. Відсутність оформленого свідоцтва про право на спадщину не позбавляє позивачку спадщини. За таких обставин, суд не вбачає підстав для визнання права власності на ? частини майна [PERSON] в порядку спадкування за позивачкою, так як за законом вона має право на спадкування лише ? частини спадкового майна, і в зазначеній ? частині відсутній спір, так як позивачка вже набула права на спадкування у вказаній частині і її право в цій частині ніким не було оскаржено. Оформлення права на спадкове майно залежить виключно від волевиявлення позивачки. На підставі ст.ст.15, 16, 225, 1241, 1257, 1261, 1268, 1296 ЦК України, та

Outcome: dismissed