Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-08 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом про визнання дійсним договір найму, визнання недійсним договору найму, визнання недійсним частини заповіту, посилаючись на наступні обставини, що 03 лютого 2009 року помер їх батько [PERSON]. Відповідно до Ордеру, виданого Рудоуправлінням ім. XX Партзїзду, їх батько [PERSON] був разом із членами своєї сім'ї квартиронаймачем житлового приміщення за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] та вони, як члени його сімї, користувались вказаним житловим приміщенням на підставі договору найму. Вони вважали, що після смерті батька, їм як дітям - спадкоємцям першої черги, перейдуть права на переоформлення договору найму, як це передбачено чинним Житловим кодексом України (зокрема, ст. 106 ЖК). Проте після смерті [PERSON] виявилося, що є заповіт, складений від імені померлого, за яким він розпоряджається своїм житлом, яке знаходиться у приватній власності [PERSON], померлого 03.02.2009 р. Як вони дізналися пізніше, 26.06.1990 року їх батько викупив вказане житлове приміщення, уклавши договір купівлі-продажу із РУ ім. XX Партзїзду. На їх думку, вказаний договір, укладений тільки батьком, про який не знали члени його сімї та який здійснено з порушенням норм дійсного на той час законодавства, є недійсним. У судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали у повному обємі, просили суд поновити строк, визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 26.06.1990 року між РУ ім. ХХ-го Партзїзду та [PERSON], визнати дійсним договір найму житлового приміщення за адресою: [ADDRESS], а також визнати недійсним заповіт. Представник позивача у судовому засіданні вимоги підтримав, наголошуючи на тому, що при укладенні договору купівлі-продажу було порушено ряд вимог чинного законодавства, регулюючого порядок укладення правочину, що відповідно потягло порушення прав осіб. Враховуючи незаконність договору купівлі-продажу, заповіт відповідно являється також незаконним. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення. Представник відповідача у судовому засіданні наголосив на необґрунтованість позовних вимог мотивуючи тим, що [PERSON] і [PERSON] вважають, що їх батько [PERSON], укладаючи між РУ ім. XX Партз'їзду 26.06.1990 року договір купівлі-продажу квартири, порушив вимоги п.9 [PERSON] Міністрів УРСР і Української [PERSON] Професійних Спілок від 19 травня 1989 року за №142 "Про затвердження Положення про продаж громадянам в власність квартир у будинках державного і громадського житлового фонду, їх утримання і ремонт" (надалі [PERSON] №142). А саме батько позивачів [PERSON]. і [PERSON] - [PERSON] без письмової згоди позивачів за вказаним вище договором купівлі-продажу придбав у особисту власність квартиру, що знаходиться за адресою: м.Кривий Ріг, вул. Білостокська, 6.1 а, кв.2. Відповідно до змісту п.9 [PERSON] №142, громадянин, який бажає придбати в особисту власність займану квартиру, подає заяву за місцем проживання до виконавчого комітету місцевої [PERSON] народних депутатів або адміністрації підприємства, об'єднання, організації, у віданні або у власності яких перебуває будинок. До заяви додається письмова згода членів сім'ї, проживаючих разом з ним, на придбання квартири у його особисту власність і довідка з місця проживання про склад сімї та прописку. Відповідно до змісту позовної заяви і додатків до неї, документи, на підставі яких позивачі [PERSON] і [PERSON] обґрунтовують об'єктивну відсутність фіксації їх письмової згоди, як членів сім'ї померлого [PERSON], на купівлю квартири розташованої за адресою: [ADDRESS], є наступні письмові докази: копія паспорту [PERSON]; копія довідки про присвоєння ідент. номеру [PERSON]; копія паспорту [PERSON]; копія довідки про присвоєння ідент. номеру [PERSON]; копія свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON]; копія свідоцтва про смерть [PERSON]; копія договору купівлі-продажу; копія довідки КЖП №5 про склад сім'ї; копія ордеру №721; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON] Зміст кожного з зазначених вище документів не містить даних про порушення прав позивачів [PERSON] і [PERSON] в частині об'єктивної відсутності фіксації їх письмової згоди, як членів сім'ї померлого [PERSON], на купівлю квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. Докази надані з боку позивачів [PERSON] і [PERSON] на підставі яких вони обґрунтовують свої вимоги, згідно вимог ч.1 ст.58 ЦПК України є неналежними тому, що не містять інформації щодо предмета доказування по даній цивільній справі. В матеріалах даної цивільної справи є документи надані [PERSON] філією державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області, а саме: копія договору купівлі-продажу, посвідченого Другою криворізькою нотаріальною конторою 26.06.1990 року за реєстром №2-2291, та документи на підставі яких він посвідчувався. Зі змісту даних документів вбачається, що у 1990 році від [PERSON] до адміністрації РУ імені XX Партз'їзду надійшла відповідна заява про придбання в особисту власність квартири за адресою: м.Кривий Ріг, вул. Білостоцька, буд. 1"а", кв. 2. В даному переліку документів відсутня заява з боку [PERSON] до адміністрації РУ імені XX Партз'їзду, до якої, відповідно до вимог п.9 [PERSON] №142, додається письмова згода членів сім'ї, проживаючих разом з ним, на придбання квартири у його особисту власність. Надані [PERSON] філією державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області договір купівлі-продажу, посвідчений Другою криворізькою нотаріальною конторою 26.06.1990 року за реєстром №2-2291, та документи на підставі яких він посвідчувався, не містять повної інформації щодо обставин та переліку документів за якими відбувалось відчуження квартири за адресою: м.Кривий Ріг, вул. Білостоцька, буд. 1"а", кв. 2, з боку РУ імені XX Партз'їзду на користь [PERSON]. Наявність або відсутність письмової згоди позивачів [PERSON] і [PERSON]. на придбання квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], обєктивно можливо встановити лише при наявності всіх документів на підставі яких у 1990 році адміністрація РУ імені XX Партз'їзду вирішила продати [PERSON] зазначену вище квартиру. Вислухавши сторони, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши у сукупності подані а зібрані докази, суд рахує, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Як встановлено у судовому засіданні, що РУ ім. ХХ-го Партзїзду нині ВАТ «Суха Балка» [PERSON], відповідно до ордеру № 721 від 11.11.1959 року, виділена [ADDRESS]. Вище вказана квартира виділена на родину з 4 чоловік. Відповідно до довідки від 11.06.2009 року, виданої комунальним житловим підприємством № 5 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] з 21.01.1985 року, [PERSON] з 25 лютого 1975 року. Окрім того, зареєстрованими являються [PERSON] з 12.02.1990 року, [PERSON] з 1989 року та [PERSON] з 24.10.1968 року по 10.04.2009 року. Факт реєстрації [PERSON] та [PERSON] за вище вказаною адресою підтверджується відбитками штампу у паспортах, копії яких долучені до матеріалів справи. Протоколом сумісного засідання адміністрації, профспілкового комітету РУ ім. ХХ-го Партзїзду № 48 від 22 березня 1990 року постановлено передати в особисту власність квартири в будинках державного житлового фонду, що належать рудоуправлінню. 26 червня 1990 року РУ ім. ХХ-го Партзїзду нині ВАТ «Суха Балка» уклало договір з [PERSON], предметом якого є купівля-продаж квартири [ADDRESS]. Відповідно до документів на підставі яких посвідчувався договір купівлі-продажу від 26 червня 1990 року, а саме довідки про склад сімї вбачається, що у квартирі на момент посвідчення договору купівлі-продажу у квартирі [ADDRESS] являлись прописаними: [PERSON], [PERSON], [PERSON], неповнолітні [PERSON] та [PERSON], а також [PERSON]. Вирішуючи позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним судом встановлено, що згідно п. 9 [PERSON] Міністрів УРСР і Української [PERSON] Професійних Спілок від 19 травня 1989 року № 142 «Про затвердження Положення про продаж громадянам у власність квартир у будинках державного і громадського житлового фонду, їх утримання і ремонт», яка діяла на той час, громадянин, який бажає придбати у власність займану квартиру (будинок), подає заяву за місцем проживання до виконавчого комітету місцевої [PERSON] народних депутатів або адміністрації підприємства, об'єднання, організації, у віданні або власності, яких перебуває будинок. До заяви додається письмова згода членів сімї проживаючих разом з ним на придбання квартири (будинку) у його власність і довідка з місця проживання про склад сімї та прописку. В переліку документів, на підставі яких посвідчувався договір купівлі-продажу від 26 червня 1990 року, відсутня згода членів сімї. Відповідачем не надано доказів наявності даної згоди. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що посвідчення договору купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], відбувалось на підставі документів, наданих у свій час з боку підприємства РУ ім. XX Партз''їзду, у віданні якого перебувала дана квартира. Адміністрація РУ ім. XX Партз''їзду самостійно збирала всі необхідні документи. Одночасно, відсутність письмової згоди членів сімї являється порушенням та незаконністю договору. Матеріалами підтверджено, що у вказаній квартирі на момент укладання договору купівлі-продажу зареєстрованими являлись двоє неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. Згідно ст. 48 ЦК України в редакції 1963 року недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей. Вказаний договір купівлі-продажу було укладено з порушенням закону (обов'язкової процедури надання письмової згоди членів сім'ї) та ущемляло права неповнолітніх дітей. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, оскільки його укладення та посвідчення здійснено з порушенням законодавства. Разом з тим, [PERSON] станом на 17.11.2009 року являвся власником ? частини будинку № 1-а по вул. Білостоцька у м. Кривий Ріг, що складає квартиру № 2, що підтверджується довідкою № 8066 від 17.11.2009 року, виданої КП ДОР «[PERSON] БТІ». 31.08.2007 року [PERSON] посвідчив нотаріально заповіт, відповідно до якого майно належне йому заповідав відповідачу. 03 лютого 2009 року [PERSON] помер. Позивачі вважаючи себе особами, що мають право на переоформлення договору найму, при вчиненні необхідних дій виявили заповіт, який вважають таким, що має бути визнаним недійсним. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. У судовому засіданні підтверджено факт порушення порядку укладення договору купівлі-продажу, відповідно даний правочин визнається недійсним та із застосуванням наслідків недійсності. В даному випадку, визнаваючи договір купівлі-продажу квартири недійсним суд приймає доводи позивачів в тому, що наслідки правочину у вигляді посвідченого заповіту доцільно визнати також недійсними і лише щодо розпорядження нерухомим майном квартирою. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд вправі застосувати реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину, що відповідає вимогам позивачів про визнання дійсним договору найму житлового приміщення. Вирішуючи позовні вимоги про поновлення строку судом враховано, що перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним і про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, право на предявлення якого виникло до 1 січня 2004 року, застосовується позовна давність, встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше. Судом прийнято до уваги, що позивачі довідались про вчинений правочин, зокрема договір купівлі-продажу, лише після смерті особи, яка являлась стороною договірних правовідносин, тобто після 03 лютого 2009 року. Встановлені обставини дають суду підстави вважати, що позивачами не пропущено строк позовної давності. Частиною 1 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, що передбачає свободу в наданні суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві посилання позивача є обґрунтованими, та відповідно такими, що мають бути задоволені.

Outcome: partial