Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-12 00:00:00

У березні 2011 року, [PERSON], звернулася до суду з вищеназваним позовом, в якому зазначила, що їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.03.1995 р., зареєстрованого в Овідіопольському РБТІ (реєстраційний № 1-111, запис № 127 від 04.12.1995 р.) належить квартира [ADDRESS], в якій зареєстрований але не проживає з лютого 2007 року її колишній чоловік [PERSON] та особистих його речей у квартирі не має. Враховуючи, що реєстрація відповідач [PERSON], перешкоджає позивачці у здійсненні свого права власності та розпорядження своєю квартирою, тягне за собою додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, неможливістю нарахування субсидій, позивачка просила суд, зобовязати відповідача [PERSON] не перешкоджати їй у володінні та користуванні своєю квартирою, яка належить позивачці на праві власності, шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку з вказаної квартири. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги. Представник відповідача ГІРФЛ Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській області, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи, був повідомлений належним чином, що підтверджується особистою розпискою з викликом до суду, однак надав суду заяву, в якій просив суд, розглянути вказану справу без його участі (а.с. 16,17). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення судової повістки, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав (а.с. 15). Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтями 316 та 317 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування, розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням, до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно із ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд : продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом угоди. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд встановив, що позивачці, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.03.1995 р., зареєстрованого в Овідіопольському РБТІ (реєстраційний № 1-111, запис № 127 від 04.12.1995 р.) належить квартира [ADDRESS], в якій зареєстрований але не проживає з лютого 2007 року її колишній чоловік [PERSON], зяким позивачка розірвала шлюб 31.01.2009 р. та особистих його речей у квартирі не має, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ЖД № 071093 від 31.01.2009 р., довідкою Новодолинської с/р про реєстрацію та склад сім`ї позивачки, свідоцтвом про право власності позивачки на квартиру, розпорядженням органу приватизації та актом перевірки житлових умов позивачки, складеного депутатами Новодолинської с/р від 09.03.2001 р. (а.с. 6-10). Довідкою Новодолинської амбулаторії сімейної медицини № 2 від 10.03.2011 р., підтверджується, що відповідач [PERSON] за останні 6 місяців у вказану установу не звертався (а.с. 11). Суд встановив, що було підтверджено позивачкою, що будь-якого договору чи домовленості щодо користування квартирою позивачки, між нею та її колишнім чоловіком [PERSON] не було, так як ще до розлучення шлюбу, в лютому 2007 року, відповідач пішов з квартири позивачки разом із своїми особистими речами та до сьогоднішнього часу, його місце перебування чи проживання позивачці невідомо, і будь-яких стосунків, позивачка з відповідачем після розлучення не підтримує. Також, позивачка, пояснила, що починаючи з 2007 року, як відповідач пішов із спірної квартири, вона змушена нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, не може отримати субсидії та вільно розпорядитися своєю власністю квартирою та користуватися нею без згоди відповідача, який більше року не проживає у спірній квартирі. У звязку з викладеним, суд вважає, законними та обґрунтованими позовні вимоги позивачки, які вона як законна власниця своєї квартири, як це передбачено ст.ст. 316,317,391 ЦК України має право вимагати усунення будь-яких порушень у користуванні та розпорядженні своєю власністю, шляхом зняття з реєстрації відповідача, який на більше року не проживає у квартирі позивачки. З наведених підстав суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved