Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з заявою, в якій просить: - визнати дійсним договір купівлі-продажу 1/15 частини житлового будинку № 12 по вул..Залізничній в м.Бердянськ, вчинений 25 червня 2008 року між нею та відповідачем та визнати за нею право власності на вказану частку цього будинку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Аналізуючи надані докази суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 25 червня 2008 року уклали договір купівлі-продажу 1/15 частини житлового будинку № 12 по вул..Залізнична в м.Бердянськ. Договір вчинений у простій письмовій формі та нотаріально не посвідчений. Згідно розписки, датованої 10 жовтня 2008 року, [PERSON] отримала від [PERSON] кошти в розмірі 15000,00 грн. в якості завдатку за квартиру, що розташована [ADDRESS]. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно з ч.1 ст. 202, ст. 218, ч. 2 ст. 220 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Якщо сторони домовились відносно усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 1, ч. 3 та ч. 4 ст. 334 ЦК України право власності набувача майна за договором виникає з моменту передання майна. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Згідно з розясненням, викладеним у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню дійсним, судам необхідно врахувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 240 ЦК України повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу не може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, оскільки в силу ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а відтак відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на спірне майно. Таким чином, в задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Outcome: dismissed