Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-21 00:00:00

19 жовтня 2010 року до суду з позовом звернувся [PERSON] до ДП «Добропіллявугілля» в особі ВП «Шахта «Білицька» про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я в сумі 90000 грн.. а також судові витрати, а також витрати на правову допомогу в сумі 1300 грн. В позовній заяві в обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначив, що перебував у трудових відносинах із ДП „Добропіллявугілля" в особі його Відокремленого підрозділу ..Шахта „Білицька" в якості гірничого очисного забою 5 розряду монтажно-демонтажної дільниці №2. Під час виконання трудових обов'язків 17 лютого 2010 року о 2 годині 30 хвилин з ним стався нещасний випадок на виробництві, а саме під час виконання наряду по демонтажу секцій механізованої крепі КД-90 №27 і транспортуванні її по лаві лопнуло з'єднувальне кільце, і вільним кінцем канату його було травмовано в область обличчя. За висновком Донецької обласної МСЕК № 1465 від 17 серпня 2010 року, [PERSON] встановлено 55% втрати професійної працездатності, він визнаний інвалідом 3-ї групи. Відмічає, що травма на виробництві завдала моральних страждань, що виразилися у переживаннях у зв'язку з травмуванням, пошкодженням здоров'я, порушився нормальний спосіб життя, для відновлення якого з його сторони необхідні додаткові зусилля. Крім цього, він переніс фізичний біль і по теперішній час відчуває фізичні страждання. Моральні страждання обґрунтовує тим, що не в змозі обробляти належну йому земельну ділянку, був змушений відмовитись від рибалки, оскільки часто кружиться голова і боїться впасти у воду. Із-за травми вимушений залишити роботу. При визначенні розміру моральної шкоди, яку оцінює у 90000 грн., виходить із характеру та обсягу моральних страждань ( фізичних, душевних та психічних), що переносить внаслідок встановленої стійкої втрати професійної працездатності, а також тривалістю і відсутністю у подальшому можливості відновлення втраченого здоров'я і повернення до попередньої трудової діяльності. Також враховує тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих відносинах, ступінь зниження престижу, час та зусилля для відновлення хоч якогось попереднього стану. Крім того, згідно ст.88 ППК України, просить стягнути на його користь з відповідача витрати з наданої йому правової допомоги у 1300 грн. згідно наданих квитанцій. В судовому засіданні позивач і його представник за договором [PERSON] підтримали заявлені вимоги в повному обсязі, просили стягнути з відповідача суму моральної шкоди, яку позивач оцінює у 90 тис. грн., судові витрати у сумі 1300 грн. Представник відповідача за довіреністю помічник директора шахти з правових питань [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав повністю. Просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що визначаючи розмір моральної шкоди, потрібно керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості. При підписанні трудової угоди з [PERSON] останньому з боку шахти роз'яснено його права і умови праці, зокрема про наявність на його робочому місці небезпечних шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, та позивач з власної волі погодився працювати у таких умовах. Вважає, ще факт наявності моральної шкоди повинно бути встановлено висновком медико-соціальної експертної комісії, я також довести протиправність дій або бездіяльності підприємства, причинний зв'язок між ними та їх вину. Зазначив про неврахування позивачем вимог ст.9 ЗУ „Про охорону праці", згідно якої обов'язок по відшкодуванню шкоди його здоров'ю у процесі другової діяльності покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. На його думку, з 01 січня 2008 року на території України законодавчо розділом XI Прикінцевих Положень Закону України ..Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату праце працездатності", відшкодування Фондом соціального страхування моральної шкоди припиняється. Задоволення позовних вимог [PERSON] суперечитиме вимогам ст.8, 46 Конституції України, ст.9 ЗУ „Про охорону праці", ст.ст. 21,34 ЗУ „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", ст.4,999 ЦК України, ст.8,213 ЦПК України, lнa підставі викладеного, просив відмовити позивачу повністю у задоволенні його вимог про відшкодування за рахунок ВП „Шахта «Білицька» ДП «Добропіллявугілля" 90 тис. грн. моральної шкоди. Також просив відмовити позивачу у стягненні сум судових витрат на правову допомогу, оскільки немає документів про те, що [PERSON] ВАС, який здійснював правову допомогу, є фахівцем у галузі права і за законом має право надавати таку допомогу, а також з тих підстав, що згідно Постанови КМУ №590 від 27 квітня 2006 року, визначені граничні розміри компенсації витрат на розгляд цивільних і кримінальних справ. На підставі вищезазначеного, просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити повністю Вислухавши пояснення позивача, кого представника, представника відповідача та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Свій висновок суд обґрунтовує наступним: Відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про праці України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати моральних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Аналогічну правова позиція також зазначена в Рішенні Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року, з якого вбачається, що громадянам, до потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Щодо розміру відшкодування моральної шкоди з відповідача, суд виходить з того, що згідно діючого законодавства особа маг право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що знайшло своє підтвердження судовому засіданні. Так, при вивченні матеріалів справи встановлено, що повивач перебував у трудових відносинах із відповідачем, а саме працював гірничим очисного забою(а.с.3,4,15) Під час роботи [PERSON] був травмований, а саме під час виконання наряду по демонтажу секцій механізованої крепі КД-90 №27 і транспортуванні її по лаві лопнуло з'єднувальне кільце, і вільним кінцем канату його було травмовано в область обличчя, що встановлено з акту форми Н-1 №7 від 19 лютого 2010 року (а.с.3), а також довідкою МСЕК серії 10ААА від 17.08.10, де позивача у зв'язку з виробничою травмою визнано інвалідом третьої групи із ступінню втрати професійної працездатності у 55% (а.с.5) Суд вважає, що шкоду його здоров'ю спричинено з вини підприємства. Ця обставина підтверджується складанням акту за формою Н-1 (а.с 3),а також актом спеціального розслідування нещасного випадку на виробництві від 19.02.2010 року, з якого вбачається виробничий характер травми. Внаслідок травми на виробництві були заподіяні, насамперед, фізичний біль, фізичні і душевні страждання. Внаслідок каліцтва втратив 55% професійної працездатності та став інвалідом третьої групи. З часу отримання травми був вимушений звільнитись за станом здоров я. Цілком порушена нормальна життєдіяльність - лікувався амбулаторно та стаціонарно, що підтверджено чисельними медичними документами, зокрема вписним епікризом Білицької міської лікарні про лікування з 17.02.10 по 01.03.10 (а.с.10), виписками з істерії хвороби у ДОКТМО м.Донецька з 15.03.10 по 06.04.10 (а.с.6), лікування в неврологічному відділенні Білицької міської лікарні з 11.05.10 по 21.05.10 у зв'язку з виробничою травмою (а.с.7). З них вбачається, що позивач отримав середньої важкості повторну виробничу черепно-мозкову травму, перша також пов'язана із травмуванням голови і отримана ним ще 16.08.2007 року. Суд вважає, що у зв'язку з отриманою травмою [PERSON] дійсно був вимушений змінити звичайний образ життя він змушений був тривалий час знаходитися в лікувальних закладах з причини обстеження та лікування цієї травми, позбавлений можливості виконувати певні види робіт у побуті, та на сьогоднішній день обмежений у виборі роботи, згідно висновку МСЕК протипоказання не зазначені, потребує санаторно-курортного лікування, встановлена третя група інвалідності переоглядом у 2011 році (а.с.5). З урахуванням вищенаведеного, суд вважає,Ю що професійна травма спричинила тривалі зміни та вимушені порушення звичайних життєвих зв'язків, фізичну біль та психологічні переживання, а також неможливість продовження активного особистого життя і в роботі, і на відпочинку. Таким чином, [PERSON]В заподіяна істотна моральна шкода. Між тим, щодо визначення розміру моральної шкоди, суд виходить з роз'яснень Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Пре судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», де пунктом 9 передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливі відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено, що позивач вже отримував виробничу травму голови у 2007 році, у звязку з чим отримує регрес у 25%, тобто до травмування 17 лютого 2010 року має порушення здоровя, обумовленим наслідками попереднього травмування. Також при визначенні суми стягнення суд враховує, що згідно протоколу №10 засідання комісії з охорони праці ВП „Шахта «Білицька», встановлена провина у травмуванні самого [PERSON], який порушив вимоги безпечної технології робіт по демонтажу секцій кріплення в лаві, передбачені п.1.9 Інструкції №1 з охорони праці для гірничого очисного забою, а саме під час демонтажу секції він не повинен був знаходитись в зоні дії тягового канату. Таким чином, враховуючи вищенаведене, стягненню на користь позивача підлягає сума у розмірі 14000,00 гривен. Що стосується строку звернення до суду, то суд з цього приводу зазначає, що відповідно до п.3 ч.1 ст.268 ЦК України, на вимогу про відшкодування шкоді, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, позовна давність не поширюється. Крім того, позивай довготривалий час знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, і ці обставини обов'язково свідчать про поважність причин вільно, а головне своєчасно звернутись до суду за захистом своїх порушених трудових прав. Відповідно до вимог ст.84 ЦПК України, те підлягають стягненню з відповідача на користь позивача [PERSON] судові витрати на правову допомогу в сумі 1300 грн., розмір яких явно перевищує їх граничні розміри передбачені 1 Постановою КМУ №590 від 27 квітня 2006 року, якою визначені граничні розміри компенсації витрат на розгляд цивільних і кримінальних справ. На підставі викладеного,

Outcome: partial