Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання незаконним рішення про видачу дубліката свідоцтва про право власності на житловий будинок та скасування реєстрації права власності. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 14 травня 1997 року він отримав в дар у [PERSON] житловий будинок в [ADDRESS] за договором дарування посвідченим Лисянською державною нотаріальною конторою. Проте даний договір він не зареєстрував у БТІ, а звернувся для реєстрації лише в даний час. Позивачу було відмовлено в реєстрації права власності, так-як дане право на вказаний будинок вже зареєстровано за рішенням Лисянської селищної ради №261 від 22.07.2008 року. За таких обставин, оскільки рішення прийняте після продажу будинку, і відповідач не мав права видавати інше свідоцтво на право власності на будинок, особі яка таким власником не являється, позивач змушений звертатися до суду за захистом своїх прав та інтересів. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача позов визнав і пояснив, що дане рішення було прийняте по заяві [PERSON] і на час його винесення відповідачу не було відомо про те, що даний будинок у встановленому порядку подарований іншій особі. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. Згідно договору дарування будинку від 14 травня 1997 року посвідченого Лисянською державною нотаріальною конторою №1004 [PERSON] подарував [PERSON] житловий будинок в [ADDRESS]. 22 липня 2008 року Виконавчим комітетом Лисянської селищної ради за заявою [PERSON] прийнято рішення видати йому дублікат свідоцтва про право власності на даний будинок в зв'язку з втратою ним оригінала свідоцтва. Рішенням Виконкому від 02.03.2011 року позивачу відмовлено в скасуванні даного рішення. За таких обставин, відповідач видав дублікат свідоцтва про право власності на будинок колишньому його власнику після того, як він подарував будинок позивачу. Отже даним рішенням порушено право власності позивача на подарований йому на законних підставах житловий будинок, оскільки він не може зареєструвати своє право власності. Згідно вимог ст. 243 ЦК УРСР 1963 р., який діяв на час укладання договору дарування, договір дарування вважався укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Відповідно до ст. 227 вказаного Кодексу договір дарування житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Отже, чинне на час укладання договору дарування законодавство, не пов'язувало державну реєстрацію договору дарування з його дійсністю. Отже та обставина, що позивач до цього часу не зареєстрував договору дарування в БТІ, не позбавляє його права власності на будинок та не є підставою визнання договору дарування недійсним. Разом з тим, відповідач приймаючи рішення про видачу дублікату свідоцтва про право власності на майно особі, які воно не належить, порушив вимоги ст. 392 ЦК України та вийшов за межі наданий йому повноважень, оскільки чинним ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні»органам місцевого самоврядування не надано права визнавати право власності на об'єкти нерухомого майна. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, [PERSON] мав звернутися до суду з відповідним позовом про визнання права власності, а не з заявою до селищної ради. З огляду на викладене, позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved