Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-15 00:00:00

Відповідач [PERSON] в судове засідання, будучи належним чином повідомлений не зявився вдруге, свої заперечення на позов суду не надав, тому суд на підставі ст. 169 ч. 4 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд цивільної справи. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій доповнила заявлені вимоги, наполягає на розірванні шлюбу, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «Куртєва», неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], також просить залишити проживати разом з нею, справу просила розглянути за її відсутності. Судом в ході судового розгляду справи були досліджені: - свідоцтво про одруження, ( повторне), серії 1-ЕД № 137335 від 06.05.2003 р., згідно якого [PERSON] та [PERSON] (д/п Черняну) О.І., одружились 04.03.1997 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження було зроблено актовий запис № 28, прізвища після реєстрації одруження у чоловіка і дружини [PERSON], одруження сторін було зареєстроване відділом РАГС Ренійського РУЮ; - копія паспорту на імя позивача [PERSON], серії КК № 319012 від 06.08.1999 р, виданого Ренійським РВ УМВС України в Одеській області; - копія повторного свідоцтва про народження 21.11.1996 року доньки [PERSON], серії 1-ЖД № 174727 від 06.05.2003 р, виданого відділом РАГС Ренійського РУЮ, в якому батьками вказані позивач та відповідач; - заява [PERSON] від 20.04.2010 р. про розгляд справи за її відсутності; - заява [PERSON] від 04.11.2010 р. про уточнення позовних вимог щодо місця проживання дитини та прізвища після розірвання шлюбу; - квитанції про сплату судового збору та витрат на ІТЗ по розгляду справи. Дослідивши надані докази, судом було встановлено такі обставини: позивач [PERSON] просить розірвати шлюб із відповідачем [PERSON], зареєстрований 04.03.1997 р. відділом РАГС Ренійського РУЮ, актовий запис № 28, мотивуючи заявлені вимоги тим, що з 2005 р. вона з відповідачем разом не проживає, оскільки під час сумісного життя між ними постійно виникали сварки з приводу різних поглядів на сімейне життя та ведення сумісного господарства. Означені обставини привели до розладу сімейних відносин та втрати почуттів любові та поваги. Сторони припинили шлюбні стосунки та перестали вести спільне господарство. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливі та суперечать її інтересам, у звязку з чим необхідно існуючий шлюб розірвати. Спорів майнового характеру між сторонами не існує, шлюб у обох перший. Від укладеного шлюбу сторони мають одну неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка тривалий час проживає разом із позивачем. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного: частиною 1 ст. 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 111 цього ж Кодексу, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст. 112 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 1 ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Встановивши вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню, оскільки сімя сторін фактично розпалася, її збереження неможливе, позивач та відповідач з 2005 року сумісно не живуть, спільне господарство не ведуть, шлюб існує суто формально і підлягає розірванню. Між позивачем і відповідачем втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально - правові підстави шлюбу. Приходячи до такого висновку, суд враховує фактичні обставини справи і інтереси кожного з подружжя, а також їхньої неповнолітньої дитини. Застосування заходів щодо примирення подружжя, передбачених ст. 111 СК України, в даній ситуації суд вважає не доцільним, оскільки ні позивач, ні відповідач зацікавленості в збереженні сім`ї не проявляють. Згідно положень ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Статтею 115 цього ж Кодексу передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Таким чином, суд вважає за можливе залишити за позивачем, після розірвання шлюбу, прізвище «Куртєва», оскільки ці вимоги засновані на діючому законодавстві.

Outcome: approved