Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із даним позовом та просила суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача аліментів на її користь на сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі по 800 грн. та стягувати на її користь аліменти по 400 грн. щомісячно на її утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду 15.11.2010 року. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], 20.02.2010 року, на утримання якого відповідач матеріальної допомоги взагалі не надає, хоча таку можливість має, оскільки займається підприємницькою діяльністю. Оскільки вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, то потребує утримання від чоловіка, до виповнення дитині трьох років. Оскільки відповідач добровільно відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання сина та на її утримання, вона бажає стягувати з нього аліменти в примусовому порядку. Позивачка в судовому засіданні, позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених в позові, просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та не заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмірі по 500 грн. щомісячно на утримання сина, однак заперечив проти стягнення з нього аліментів на утримання дружини. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З копії рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду слідує, що сторони перебували в в зареєстрованому шлюбі з 03.10.2009 року , який було розірвано та від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.6,7,8), який згідно довідки КП Новоград-Волинської міської ради «Новоград-Волинськжитлосервіс» №6436 від 02.12.2010 року проживає на утриманні позивачки (а.с.9). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Вище вказаними нормами Сімейного кодексу України та розясненнями Пленуму ВСУ України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що в разі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Згідно ст.ст.75-76 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного, якщо у звязку з вихованням дитини, один із подружжя не має можливості працювати, то він має право на утримання у звязку із розірванням шлюбу, за умови, що потребує матеріальної допомоги і, що колишній чоловік чи дружина може надавати матеріальну допомогу. Згідно ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, відповідач здоровий та працездатний, займається підприємницькою діяльністю, інших утриманців не має, не приймає участі в утриманні неповнолітнього сина, належної матеріальної допомоги на утримання сина та дружини не надає, в судовому засіданні позов визнав частково, а тому суд приходить до висновку, що він спроможний частково сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові, що буде відповідати як інтересам дитини та дружини, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів. Суд вважає позовні вимоги позивачки дещо безпідставно завищеними і задовольняє їх частково - стягує аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн. на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та аліменти на утримання позивачки [PERSON] по 200 грн., щомісячно, до виповнення сину [PERSON] трьохрічного віку. Отже, позов обґрунтований і підлягає задоволенню частково. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 51 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн, а також на користь позивачки 200 грн. витрат на правову допомогу.

Outcome: partial