Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-15 00:00:00

У жовтні 2008 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що 12 березня 1994 року між ним, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було укладено шлюб. 12 травня 2008 року цей шлюб розірвано. Згідно із ст. 60 СК України, ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. За час перебування у шлюбі ним, [PERSON], та [PERSON] було придбано наступне майно, яке є їхньою спільною сумісною власністю, а саме: 1 двоповерховий житловий будинок, загальною площею 202 м2, який знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, село Пухівка, провулок Леніна, 13; 2 легковий автомобіль Nissan Micra, реєстраційний номер [NUMBER], 2005 року випуску, придбаний ним на підставі кредитного договору № СL-007/238/2005 від 14 грудня 2005 року, що підтверджується довідкою Закритого акціонерного товариства ОТП Банк від 08 травня 2008 року № 007-3-4269. Згідно із кредитним договором вартість автомобіля становить 82517 грн.; 3 легковий автомобіль Nissan Pathfinder, реєстраційний номер [NUMBER], 2005 року випуску, придбаний ним на підставі кредитного договору № СL-001/021/2006 від 24 лютого 2006 року. Згідно із кредитним договором вартість цього автомобіля становить 291500 грн.; 4 автомобіль сідельний тягач RENAULT АЕ 420, реєстраційний номер [NUMBER], 1995 року випуску, який був зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії КІС № 583236, виданого 24 лютого 2001 року МРЕВ 7 м. Києва. Цей транспортний засіб куплений ним на підставі договору продажу в розстрочку №\~РС 019/2001 від 20 лютого 2001 року. Вартість цього автомобіля згідно із договором становить 97801 грн. 20 коп.; 5 причіп бортовий-В марки PACTON TХL 339, реєстраційний номер [NUMBER], 1994 року випуску, який був зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АІ № 018750, виданого 15 серпня 2007 року Броварським РЕВ 4-го МРВ ДАІ ГУ МВС України в Київській області. Вартість цього причепа становить 45000 грн.; 6 автомобіль сідельний тягач марки RENAULT-Premium HR 385, реєстраційний номер [NUMBER], 1997 року випуску, який був зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії КІС № 583233, виданого 24 січня 2001 року МРЕВ-7 ДАІ м. Києва. Даний транспортний засіб куплений ним на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № Б 230/2003 від 28 серпня 2003 року. Згідно із договором вартість автомобіля становить 157000 грн.; 7 напівпричіп бортовий марки SCHMITZ, реєстраційний номер [NUMBER], 1992 року випуску, який був зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії КІС № 841492, виданого 11 вересня 2003 року МРЕВ-9 ДАІ м. Києва. Цей напівпричіп куплений ним на підставі договору купівлі-продажу від 12 лютого 2001 року, його вартість становить 43440 грн.; 8 автомобіль сідельний тягач марки RENAULT-MAGNUM АЕ 390, реєстраційний номер [NUMBER], 1998 року випуску, який був зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АІС № 010177, виданого 13 червня 2006 року Броварським МРЕВ ДАІ. Вартість автомобіля становить 185500 грн. 9 напівпричіп бортовий-Е марки Zorzi Treviso, реєстраційний номер [NUMBER], 1995 року випуску, який був зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АІ № 010616, виданого 13 липня 1995 року Броварським МРЕВ ДАІ. Вартість напівпричепа становить 55650 грн. Загальна вартість всіх транспортних засобів становить 958408 грн. 20 коп. Враховуючи, що зазначене вище майно придбане за час його перебування у шлюбі із [PERSON], воно є їхнім спільним сумісним майном і йому, [PERSON], належить ? частка цього майна. Він, [PERSON], є приватним підприємцем, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця № 261320 від 14 лютого 2001 року. Вантажні автомобілі використовувались ним для перевезення вантажів, у тому числі і за кордон. Легкові автомобілі використовувалися у службових та особистих цілях. У звязку з тим, що він важко захворів, після двох автомобільних аварій у нього болять ноги і видалена нирка, з метою лікування та відпочинку, він тимчасово доручив відповідачам [PERSON] та [PERSON] керувати зазначеними автомобілями, для чого видав на їх імя нотаріально посвідчену довіреність. Проте, відповідачі [PERSON] та [PERSON], переслідуючи корисливу мету, зняли автомобілі, зареєстровані на його імя, з обліку в ДАІ та зареєстрували їх на імя [PERSON], чим грубо порушили його права. Незважаючи на те, що згідно із ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно набуте за час шлюбу, [PERSON], грубо порушуючи вимоги чинного законодавства, 12 вересня 2008 року подарувала своїй дочці відповідачу [PERSON] житловий будинок, який знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, село Пухівка, провулок Леніна, 13 та належить йому і [PERSON] на праві спільної сумісної власності. При укладанні цього договору [PERSON] показала нотаріусу паспорт, в якому не було відмітки про одруження, вказала неправдиві відомості про свій сімейний стан, а саме те, що на момент придбання будинку вона ні з ким не перебувала у шлюбних відносинах і що третіх осіб, які б претендували на частку у будинку, не має. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Договір дарування житлового будинку у селі Пухівка Броварського району Київської області по провулку Леніна, 13, що є спільним сумісним майном подружжя, який укладений 12 вересня 2008 року між [PERSON] та [PERSON], суперечить вимогам ЦК України, який регулює порядок укладення договорів, СК України, який визначає питання розподілу спільного сумісного майна подружжя, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 1994 року № 20/5, яка регулює питання вимог щодо нотаріального посвідчення договорів, моральним засадам суспільства, порушує його, позивача [PERSON], права, тому цей договір дарування підлягає визнанню недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України. Крім того, в порушення вимог законодавства відповідач [PERSON], не маючи на те його, [PERSON], згоди як колишнього чоловіка, попередньо не повідомивши його про свої наміри, переслідуючи корисливу мету, ввійшовши в злочинний зговір зі своєю дочкою відповідачем [PERSON], уклали договори купівлі-продажу на імя останньої транспортних засобів, що являлись спільною сумісною власності подружжя та були зареєстровані на його імя [PERSON], а саме: біржові угоди від 05 лютого 2008 року купівлі-продажу транспортних засобів марки RENAULT-MAGNUM АЕ 390, 1998 року випуску, та марки Zorzi Treviso, 1995 року випуску; біржові угоди від 07 лютого 2008 року купівлі-продажу транспортних засобів марки RENAULT-Premium HR 385, 1997 року випуску, та марки SCHMITZ, 1992 року випуску; біржові угоди від 12 лютого 2008 року купівлі-продажу транспортних засобів марки RENAULT АЕ 420, 1995 року випуску, та марки PACTON TХL 339, 1994 року випуску; біржову угоду від 04 березня 2008 року купівлі-продажу транспортного засобу марки Nissan Pathfinder, 2005 року випуску. Оскільки здійснити розподіл спільного сумісного майна, перерахованих у позовній заяві транспортних засобів, не виявляється можливим, він, [PERSON], ставить питання про стягнення із [PERSON] на його користь ? частку вартості всіх транспортних засобів, що були придбані за час шлюбу та продані останньою на власний розсуд. З урахуванням уточнення позовних вимог просив: стягнути на його користь з відповідача [PERSON] ? частку вартості придбаних за час шлюбу транспортних засобів у розмірі 479204 грн. 10 коп. (958408 грн. 20 коп. : 2); визнати недійсним договір дарування житлового будинку, що знаходиться у селі Пухівка Броварського району Київської області по провулку Леніна, 13, укладений 12 вересня 2008 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2723; визнати за ним, [PERSON], право власності на ? частку двоповерхового житлового будинку, що знаходиться у селі Пухівка Броварського району Київської області по провулку Леніна, 13, ? частку гаражу, розташованого на першому поверсі цього будинку, та ? частку літнього будинку, що знаходиться за вказаною адресою (т. 2, а. с. 45-54). Відповідач [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до [PERSON], в якій зазначала, що позивач [PERSON] у первісному позові не вказав все майно, яке підлягає поділу, як спільне сумісне майно подружжя, що було придбане ними за час їхнього перебування у шлюбі в період з 12 березня 1994 року по 12 травня 2008 року. Зокрема у первісному позові [PERSON] не вказані: 1 транспортний засіб автомобіль марки Mitsubishi Pajero Sport, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований на імя [PERSON] у Харківському РВ ДАІ м. Києва, придбаний ними у квітні 2002 року та проданий позивачем без її письмової згоди у 2006 році. Вартість цього автомобіля складає 143000 грн.; 2 транспортний засіб причіп марки LATRE, 1997 року випуску, зареєстрований на імя [PERSON] у МРЕВ-9 м. Києва, який проданий останнім у 2007 році без її письмової згоди. Вартість цього транспортного засобу становить 212000 грн.; 3 транспортний засіб автомобіль-тягач марки MAN, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 06 вересня 2008 року на імя [PERSON] згідно із довідкою Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України (далі АсМАП). Вартість цього автомобіля становить 160000 грн.; 4 транспортний засіб причіп, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований на імя [PERSON] згідно із довідкою АсМАП. Вартість цього автотранспортного засобу становить складає 55000 грн.; 5 транспортний засіб автомобіль-тягач марки DAF, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 200000 грн.; 6 транспортний засіб автомобіль-тягач марки MERCEDES, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 175000 грн.; 7 транспортний засіб причіп, реєстраційний номер АА 6496ХТ, вартість якого становить 75000 грн.; 8 транспортний засіб причіп, реєстраційний номер [NUMBER], вартість якого складає 100000 грн. Загальна вартість перерахованих вище транспортних засобів становить 1120000 грн. Всі ці транспортні засоби продані [PERSON] без її, [PERSON], письмової згоди під час перебування у шлюбі. Крім того, протягом 2001 року, тобто під час перебування у шлюбі, [PERSON] вніс на рахунок АсМАП фінансову гарантію з метою отримання допуску до системи міжнародних дорожніх перевезень в розмірі 42861 грн. 27 коп., що також є спільним майном подружжя. Таким чином, [PERSON] навмисно приховав від неї та від суду дійсне майно, набуте ними за час шлюбу, яке теж підлягає поділу. Що стосується житлового будинку, який знаходиться у селі Пухівка Броварського району Київської області по провулку Леніна, 13, то даний будинок придбаний не за спільні кошти подружжя, а за її, [PERSON], особисті кошти. 11 січня 1998 року померла її мати, яка за життя подарувала їй будинок та інші кошти. За кошти від продажу будинку у 1998 році вона купила квартиру [ADDRESS]. У 2002 році продала цю квартиру та купила квартиру [ADDRESS], яку теж продала у 2004 році. За кошти отримані від продажу вказаної квартири та квартири [ADDRESS], яка належала на праві власності їй, [PERSON], та її дочці [PERSON] був придбаний спірний житловий будинок № 13 по провулку Леніна у селі Пухівка Броварського району Київської області. Оскільки спірний житловий будинок придбаний не спільні кошти подружжя, він не є спільним сумісним майном подружжя, тому вона, [PERSON], мала право розпоряджатися ним на власний розсуд. Таким чином, її дочка [PERSON] набула право власності на будинок правомірно. Необхідно також зазначити, що [PERSON] у спірному будинку фактично не проживає два роки, комунальні платежі та земельний податок не сплачує, своє майно із будинку забрав та виїхав на інше місце постійного проживання. З урахуванням уточнення позовних вимог просила стягнути на її користь із [PERSON] ? частку вартості перерахованих вище транспортних засобів в розмірі 560000 грн. (1120000 : 2) та ? частку фінансової гарантії, внесеної за час шлюбу до АсМАП, в розмірі 21431 грн. 67 коп. (т. 2, а. с. 55-62). Позивач [PERSON] та його представники [PERSON] і [PERSON] у судовому засіданні первісний позов підтримали, просили суд задовольнити його. Зустрічну позовну заяву [PERSON] не визнали, просили у її задоволенні відмовити. Позивач [PERSON] у суді пояснив, що всі перераховані у первісному позові транспортні засоби, які були зареєстровані на його імя, придбані за час перебування у шлюбі з [PERSON] Транспортні засоби: Nissan Micra, Nissan Pathfinder, RENAULT АЕ 420 та RENAULT-Premium HR 385 придбані в кредит, RENAULT-MAGNUM АЕ 390 за його власні кошти, інші транспортні засоби за спільні кошти подружжя. Також за спільні кошти подружжя куплялися квартири у місті Києві, за кошти від продажу яких і був придбаний житловий будинок № 13 по провулку Леніна у селі Пухівка Броварського району Київської області. Оскільки все майно куплялось у шлюбі, він, [PERSON], має право на ? частку всього спірного майна. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні первісний позов [PERSON] не визнали, просили у його задоволенні відмовити та задовольнити в повному обсязі зустрічну позовну заяву [PERSON] Відповідач [PERSON] у суді пояснила, що вона та [PERSON] все спільне сумісне майно подружжя поділили добровільно ще до розірвання шлюбу, про що свідчать видані останнім на її імя генеральні доручення на розпорядження автомобілями. Спірний житловий будинок № 13 по провулку Леніна у селі Пухівка Броварського району Київської області придбаний за її особисті кошти, тому він не може вважатися спільним сумісним майном подружжя. Будинок подарований нею її дочці [PERSON] правомірно, тому підстави для визнання договору дарування будинку недійсним відсутні. Що стосується перерахованих у зустрічній позовній заяві транспортних засобів, то всі вони, будучи придбаними за час шлюбу, продані [PERSON] без її на те письмової згоди. Кошти від продажу цих транспортних засобів [PERSON] їй не передавав, тому вона має право на ? частку їх вартості. Також вона, [PERSON], має право на компенсацію ? частки від вартості фінансової гарантії в розмірі 42861 грн. 27 коп., внесеної за час шлюбу [PERSON] до АсМАП, яку в даний час він використовує для здійснення міжнародних перевезень. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON] не визнала, просила у його задоволенні відмовити, а зустрічний позов [PERSON] задовольнити. Також пояснила, що подружжя [PERSON] і [PERSON] придбане за час шлюбу майно поділили добровільно ще до розірвання шлюбу. Її мати [PERSON] віддавала кошти [PERSON] за транспортні засоби, після чого той видавав на її імя генеральні доручення на розпорядження цими транспортними засобами. Спірний житловий будинок придбаний за кошти її матері [PERSON], тому мати правомірно подарувала його їй після розірвання шлюбу. Третя особа: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] у суді пояснив, що 12 вересня 2008 року він посвідчив договір дарування житлового будинку, згідно з яким [PERSON] безоплатно передала у власність (подарувала), а [PERSON] прийняла у власність (у дар) житловий будинок № 13 по провулку Леніна у селі Пухівка Броварського району Київської області. Власником майна була [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності. Відмітки про перебування у шлюбі у паспорті останньої не було, іншим способом перевірити це було неможливо. Ще до посвідчення договору ним від [PERSON] була відібрана заява, в якій вона зазначила, що будинок є її власністю, осіб, які претендують на цей будинок, не має. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, ч. 2 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11 розяснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. У ч. ч. 1, 2 ст. 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що 12 березня 1994 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського районного управління юстиції м. Києва (т. 1, а. с. 16). 12 травня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано на підставі їхньої спільної заяви, поданої ними 09 квітня 2008 року (т. 1, а. с. 17; т. 2, а. с. 139). Дітей від шлюбу не мають. За час їхнього перебування у шлюбі були придбані транспортні засоби, перераховані у первісному позові: автомобіль марки Nissan Micra, реєстраційний номер [NUMBER]; автомобіль марки Nissan Pathfinder, реєстраційний номер [NUMBER]; автомобіль сідельний тягач RENAULT АЕ 420, реєстраційний номер [NUMBER]; причіп бортовий-В марки PACTON TХL 339, реєстраційний номер [NUMBER]; автомобіль сідельний тягач марки RENAULT-Premium HR 385, реєстраційний номер [NUMBER]; напівпричіп бортовий марки SCHMITZ, реєстраційний номер [NUMBER]; автомобіль сідельний тягач марки RENAULT-MAGNUM АЕ 390, реєстраційний номер [NUMBER] та напівпричіп бортовий-Е марки Zorzi Treviso, реєстраційний номер [NUMBER]. Всі ці транспортні засоби були зареєстровані на імя [PERSON] (т. 1, а. с. 18-86). Загальна вартість цих транспортних засобів відповідно до даних позивача становить 958408 грн. 20 коп. Згідно із довіреностями від 11, 18 січня та 01 березня 2008 року [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON] розпоряджатися, в тому числі продавати, зазначені вище вісім транспортних засобів (т. 1, а. с. 78-82). На підставі цих довіреностей дані транспортні засоби [PERSON] були продані [PERSON], що підтверджується біржовими угодами від 05, 07 і 12 лютого та 04 березня 2008 року (т. 1, а. с. 158-164). Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач [PERSON] розпорядилася, вказаними транспортними засобами на підставі виданих на її імя позивачем довіреностей, тобто за згодою [PERSON], суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення на його користь ? частки вартості зазначених транспортних засобів в розмірі 479204 грн. 10 коп. задоволенню не підлягають. Також за час перебування у шлюбі [PERSON] і [PERSON] були придбані ще транспортні засоби, перераховані у зустрічній позовній заяві, зокрема: автомобіль марки Mitsubishi Pajero Sport, реєстраційний номер [NUMBER], який проданий у 2006 році, та причіп марки LATRE, 1997 року випуску, проданий у 2007 році. Доказів того, що [PERSON] розпорядився цими транспортними засобами без письмової згоди [PERSON] судом не здобуто. Інші перераховані у зустрічній позовній заяві транспортні засоби, а саме: автомобіль-тягач марки MAN, реєстраційний номер [NUMBER], та причіп HOFMAN, реєстраційний номер [NUMBER], які зареєстровані на імя [PERSON], придбані ним вже після розірвання шлюбу 06 вересня 2008 року, тому вони не можуть бути обєктом спільної сумісної власності подружжя (т. 1, а. с. 117). Зазначені також у зустрічній позовній заяві транспортні засоби: автомобіль-тягач марки DAF, реєстраційний номер [NUMBER], і причіп KOGEL, реєстраційний номер [NUMBER], належать [PERSON], а автомобіль-тягач марки DAIMLER-BENZ 2543, а не MERCEDES, реєстраційний номер [NUMBER], та причіп DERCKS, реєстраційний номер [NUMBER], належать [PERSON] (т. 2, а. с. 147-156). Оскільки ці транспортні засоби на праві власності [PERSON] не належать, знаходяться у останнього в оренді, тому вони обєктом спільної сумісної власності подружжя теж бути не можуть. Враховуючи викладене, зустрічний позов [PERSON] щодо стягнення на її користь ? частки вартості перерахованих вище транспортних засобів у розмірі 560000 грн. є необґрунтованим, тому він у цій частині задоволенню не підлягає. У п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11 розяснено, що відповідно до положень ст. ст. 57, 61 СК України, ст. 52 ЦК України майно фізичної особи-підприємця не є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності. Згідно із свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця позивач [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, дата проведення державної реєстрації 14 лютого 2001 року (т. 1, а. с. 86). З довідки № 1 про внесення фінансової гарантії допуску до системи міжнародних перевезень станом на 12 березня 2010 року видно, що учасник АсМАП фізична особа-підприємець [PERSON], реєстраційний № 11155, вніс фінансову гарантію 16.03.2001 р. у сумі 3000 грн., 20.03.2001 р. у сумі 10546 грн. 24 коп., 11.07.2002 р. у сумі 13322 грн. та 26.02.2004 р. у сумі 15993 грн. 03 коп., всього у сумі 42861 грн. 27 коп. (т. 2, а. с. 163). Доказів того, що зазначені кошти фізичної особи-підприємця [PERSON] були спільними коштами подружжя, відповідачем [PERSON] суду не надано. Таким чином, зустрічний позов [PERSON] не підлягає задоволенню і в частині стягнення на її користь ? частки зазначеної суми фінансової гарантії учасника АсМАП. Із договору купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку, посвідченого 05 жовтня 2004 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2592, вбачається, що [PERSON] передав у власність (продав), а [PERSON] прийняла у власність (купила) незавершений будівництвом житловий будинок без надвірних будівель, збудований на 85 %, за № 13, що знаходиться по провулку Леніна у селі Пухівка Броварського району Київської області (т. 1, а. с. 84). Згідно із п. 2 цього договору продаж будинку за домовленістю між сторонами було вчинено за 92000 грн. З технічного паспорта на зазначений житловий будинок видно, що до його складу входять: житловий будинок, позначений літерою А-2, та огорожа N. Загальна площа будинку становить 202 м2, житлова 51 м2, допоміжна 151 м2. Гараж як окрема господарська будівля у технічному паспорті не виділений, оскільки розміщений у житловому будинку та входить до складу приміщень будинку. Літня кухня відсутня взагалі. Цей житловий будинок придбаний [PERSON] під час її перебування у шлюбі із [PERSON], тому він вважається спільним сумісним майном подружжя. Доводи [PERSON] про те, що цей житловий будинок є її особистою приватною власністю, оскільки придбаний за кошти, які належали їй особисто та отримані від продажу: 29 липня 1998 року подарованого їй будинку у місті Бердичеві, 06 вересня 2002 року належної їй квартири [ADDRESS] та 01 жовтня 2004 року квартири [ADDRESS], були предметом ретельного судового дослідження, проте свого підтвердження не знайшли. У судовому засіданні встановлено, що 01 жовтня 2004 року, тобто напередодні купівлі спірного житлового будинку, [PERSON] за згодою чоловіка [PERSON] згідно із договором купівлі-продажу продала [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Продаж було вчинено за 350960 грн., що на день підписання договору еквівалентно 65600 доларам США (т. 1, а. с. 149). Ця квартира належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 14 червня 2004 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, зареєстрованим у Київському МБТІ 22 червня 2004 року (т. 2, а. с. 199). Придбана дана квартира під час перебування [PERSON] і [PERSON] у шлюбі шляхом інвестування коштів у будівництво квартири. Також 05 жовтня 2004 року відповідно до договору дарування земельної ділянки, посвідченого теж приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2595, [PERSON] передав у власність (подарував), а [PERSON] прийняла у власність (прийняла у дар) земельну ділянку площею 0,1561 га, що розташована за адресою: Київська область, Броварський район, село Пухівка, провулок Леніна (т. 1, а. с. 85). Хоча земельна ділянка і набута відповідачем [PERSON] за час шлюбу, вона є її особистою власністю, оскільки набута нею на підставі договору дарування. У ст. 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є обєктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що придбаний 05 жовтня 2004 року спірний житловий будинок № 13 по провулку Леніна у селі Пухівка Броварського району Київської області є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] і [PERSON], тому кожний з них мав право на ? частку цього будинку. За таких обставин, відповідач [PERSON] не мала права розпоряджатися цим будинком, який є обєктом спільної сумісної власності, без згоди [PERSON] 12 вересня 2008 року після розірвання шлюбу із [PERSON] без згоди останнього [PERSON] уклала договір дарування житлового будинку, згідно з яким подарувала своїй дочці [PERSON] спірний житловий будинок № 13 по провулку Леніна у селі Пухівка Броварського району Київської області, який є спільним сумісним майном [PERSON] і [PERSON] Цей договір посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2723. При укладенні цього договору [PERSON] приховала від нотаріуса той факт, що цей будинок був придбаний за час шлюбу. При укладенні договору дарування використала паспорт громадянина України СТ 061854, виданий на її імя 29 серпня 2008 року Броварським РВ ГУ МВС України та в якому відсутні відмітки про укладення і розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. За таких обставин, коли відповідач у справі [PERSON], перебуваючи на момент придбання спірного житлового будинку 05 жовтня 2004 року у зареєстрованому шлюбі із позивачем [PERSON], даруючи без нотаріально засвідченої згоди останнього цей будинок відповідачу [PERSON], при укладенні угоди умисно приховала факт перебування її у шлюбі на час придбання спірного будинку, тобто при укладенні правочину діяла недобросовісно, вказаний договір дарування від 12 вересня 2008 року суперечить вимогам ст. ст. 60, 65 СК України, ст. 368 ЦК України, тому цей правочин має бути визнаний недійсним на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України. На підставі ст. ст. 57, 60, 61, 65, 68, 70 СК України, ст. ст. 52, 203, 215, 368, 372 ЦК України,

Outcome: partial