Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 28 липня 2009 року, звернулися в суд з позовною заявою до [PERSON] акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про відшкодування майнової та моральної шкоди. Під час розгляду справи неодноразово збільшував розмір позовних вимог, наполягав на задоволенні наступних вимог: повернення банківського вкладу у розмірі 40 000 грн., компенсації - 382\~800 грн., процентів по вкладу 12\~593,81 грн., компенсацію з урахуванням встановленого індексу інфляції 4320 грн., компенсації з урахуванням 3% річних від простроченої суми 1048,77 грн., моральну шкоду 16 999 грн. Обґрунтував позов позивач тим, що він не міг своєчасно, після закінчення терміну дії договору отримати суму вкладу, і тому наполягає на задоволені матеріальних вимог за період з 11 травня 2009 року 25 березня 2010 року. Моральні вимоги визначив відповідно до ч.2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». В судовому засіданні, та у письмових запереченнях представник відповідача просила у позовних вимогах відмовити, так як суму банківського вкладу не повернуто позивачу з причини призначення у банку тимчасової адміністрації та введенню дії мораторію на задоволення вимог кредиторів строком на 1 рік. Наголосила на тому, що сума вкладу складає 39\~985,76 грн., а не 40\~000 грн., хоча позивач не отримував суми вкладу, різниці в розмірі вкладу пояснити не може. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача. Відповідач у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином в установленому законом порядку про слухання справи. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача у порядку ст.169 ЦПК України. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (надалі Банк) укладено 10 травня 2008 року договір строкового банківського вкладу № 41187 (далі Договір), строком на 12 місяців зі сплатою 16,8 % річних в сумі 40\~000 грн. Позивачем нараховані та отримані відсотки за банківським вкладом, але сума вкладе не повернута. [PERSON] 07 травня 2009 року звернувся до Банку з заявою про повернення суми вкладу. Позивач наполягає на стягнення з Банку суми вкладу 40 000 грн., за період 11 травня 2009 року 25 березня 2010 року, відповідно до наданого розрахунку: індексації відповідно до ч.5 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів» у сумі 38 2800 грн., процентів на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу у сумі 12 593,81 грн., індексації з урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 4 320 грн., компенсації з урахуванням сплатити 3% річних від зазначеної суми за час прострочення 1 048,77 грн. Розглядаючи вимоги щодо повернення банкірського вкладу, суд зазначає. У звязку з фінансовим становищем Постановою національного банку України № 59 від 10 лютого 2009 року та № 452 від 05 серпня 2009 року в Банку призначено тимчасового адміністратора та введенню дії мораторію на задоволення вимог кредиторів строком на 1 рік. Статтею 66 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначено, що Національний банк України здійснює регулювання, зокрема встановлення обмежень щодо діяльності банків, призначення тимчасової адміністрації. Банком на вказаний час встановлено обмеження розміру видачі готівкових коштів. Згідно до статті 2 названого Закону мораторій - зупинення виконання банком майнових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, та зупинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобовязань та зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), застосованих до прийняття рішення про ведення мораторію. З 24 липня 2009 року визначення мораторії у Законі змінено: мораторій розуміється як зупинення виконання банком зобовязання перед кредиторами та зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів) та зупинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобовязань. Суд вважає, що Постанова національного банку України № 59 від 10 лютого 2009 року та № 452 від 05 серпня 2009 року про призначення тимчасового адміністратора та введення в дію мораторію на задоволення вимог кредиторів строком на 1 рік не є нормативно - правовим актом, а є правовим актом індивідуальної дії, яке не підлягає державної реєстрації в Міністерстві юстиції, і тому він має найнижчу юридичну силу ніж Закони України. Так, зобовязання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та Цивільного Кодексу України, в звязку з чим доводи відповідача у частині невиплати [PERSON] суми вкладу з причини призначення тимчасового адміністратора та введення в дію мораторію на задоволення вимог кредиторів строком на 1 рік - є необґрунтованими. І тому, на користь позивача стягується вказана сума вкладу. Відповідно до вимог щодо інших сум матеріальних вимог, суд зазначає, що грошове зобовязання зобовязання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору. Крім цивільно-правового договору, грошове зобовязання виникає і на інших підставах, передбачених цивільним законодавством, зокрема положенням ст. 625 ЦК України , згідно з яким боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму бору з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Таким чином ці суми не є штрафною санкцією і на них дія мораторію не поширюється. Тому, на думку суду задоволенню підлягають вимоги щодо стягнення на користь позивача: індексації з урахуванням встановленого індексу інфляції за час з 11 травня 2009 року по 25 березня 2010 року у сумі 4 320 грн., компенсації з урахуванням сплатити 3% річних від суми вкладу за вказаний час прострочення 1048,77 грн. відповідно до розрахунку: 40\~000 (сума вкладу) х 0,108 (індекс інфляції) = 4\~320 грн.; (3% : 365 (днів)) х 319 ( дні прострочення ) х 40\~000 (сума вкладу) = 1\~048,77 грн. Суд не знаходить законних підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення на його користь процентів по вкладу 12\~593,81 грн., так як вважає, що договір строкового банківського вкладу припинив дію 10 травня 2009 року, так як відповідно до п. 4.7. вказаного договору для його розірвання Вкладник повинен звернутися до Банку з заявою про розірвання договору та виплати суми. З такою заявою [PERSON] звернувся до банку 07 травня 2009 року. Відповідно до вимог щодо компенсації відповідно до ч. 5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» - 382\~800 грн., моральної шкоди 16 999 грн. згідно до ч.2 ст. 22 вказаного Закону суд зазначає, що названий Закон не розповсюджується на правовідносини яки виникли між позивачем та відповідачем, так як між сторонами виникли зобовязальні відносини, які регулюється нормами зобовязального права та положеннями укладеного строкового договору банківського вкладу. На підставі викладеного, суд вважає, що вимого позивача підлягають частковому задоволенню, а саме частині стягнення з відповідача на користь позивача суми банківського вкладу 40\~000 грн., індексації з урахуванням індексу інфляції у сумі 4\~320 грн., компенсації з урахуванням сплатити 3% річних - 1048,77 грн., всього 45 368,77 грн. Вирішуючи питання про судові витрати суд зазначає, що відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 453,68 грн., відповідно до суми задоволених вимог. Витрати з інформаційно технічного забезпечення у розмірі 250 грн. з відповідача стягуються на користь позивача. Одночасно необхідно з позивача стягнути на користь держави судовий збір щодо вимог, які не підлягали задоволенню (сума 39539,3 грн.), так як державний збір [PERSON] не сплачував, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», але судом встановлено, що на дані правовідносини не розповсюджується дія вказаного закону, і тому з позивача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1246,32 грн.

Outcome: partial