Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-14 00:00:00

У липні 2010 року позивач [PERSON] заявила позов до відповідача - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті [PERSON] (далі - Фонд) про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що тривалий час пропрацювала електрозварювальником в умовах впливу шкідливих факторів в ВАТ «ПівнГЗК». За час роботи одержала професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої, другої групи, ЛН другого ступеня. Токсикопиловій бронхіт, емфізема легень першої ст. Спеціальною комісією 05.12.2005р. було проведено розслідування професійного захворювання. Згідно п. 17 акту, причиною профзахворювання стала робота протягом 26 років 8 місяців в умовах впливу на організм шкідливих факторів. Згідно первинного огляду МСЕК від 25.01.2006р. позивачу встановлена втрата професійної працездатності - 25% безстроково, інвалідом не визнана. Оскільки вона є застрахованою особою відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», згідно із ст.21 п.1 «є» 28 ч.З вказаного Закону в обов'язки відповідача входить своєчасне та в повному обсязі відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоровя в вигляді страхової виплати в відшкодування моральної шкоди за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Вважає, що факт заподіяння їй моральної шкоди наявний, оскільки: вона частково на 25% первинно втратила професійну працездатність від профзахворювання згідно первинного висновку МСЕК від 25.01.2006р, їй не дає спокою періодично мокрій кашель, почуття важкості у грудній клітині головній біль запаморочення слабкість, вона відчуває незручності в повсякденному житті, змушена терпіти фізичні болі та моральні страждання, відчувати себе неповноцінною людиною як вдома так і перед сторонніми людьми. Позивач оцінює свою моральну шкоду в 200 мінімальних заробітних плат на даний час, що становить 176 800 грн. /884 грнх200/, оскільки встановлений законом максимальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 200 мінімальних заробітних плат при умові відсутності стійкої втрати працездатності, тоді як у нього ця шкода значно більша, оскільки ним 25% стійко втрачено профпрацездатності від профзахворювання згідно первинного висновку МСЕК від 25.01.2006 року. Представник позивача позов підтримала в повному обсязі, просить стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті [PERSON] на користь [PERSON] в відшкодування моральної шкоди 176 800 гривень. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік» з 01.01.2007 року призупинена дія норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в частині відшкодування моральної шкоди на 2007 рік. Відповідно до пункту 27 статті 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» дію абзацу четвертого статті 1 підпункту «є» пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 28 та частини третьої статті 34 Закону України « Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей зупинено на 2006 рік. Також представник відповідача пояснив, що 1 січня 2008 року набрав чинності Закон України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" від 28.12.2007 року №107-VI, в якому на підставі п.44 розділу 2 «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» у Законі України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» у п.З розділу XI «Прикінцеві положення»: після абзацу третього доповнено новим абзацом такого змісту: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 1 січня 2008 року». Тобто з 01.01.2008 року у Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві відсутній обовязок, щодо відшкодування моральної шкоди всім застрахованим і членів їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку. Моральна шкода повинна відшкодовуватися відповідно до ст. 1167 ЦК України. Згідно Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерством охорони здоров'я України від 22.11.1995 року №212Ю, саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди потерпілим на виробництві. Відповідно до ст.34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно первинного огляду МСЕК від 25.01.2006р. позивачу встановлена втрата професійної працездатності - 25% з 25.01.2006р. безстроково. Діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень першої, другої групи, ЛН другого ступеня. Токсикопиловий бронхіт, емфізема легень першої ст. (а.с.16). На цих підставах Постановою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі призначило позивачу щомісячні страхові виплати, а також нарахована одноразова допомога (а.с.30)., але моральна шкода у відповідності з п. З ст. 34 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійному захворюванні, які спричинили втрату працездатності» відповідачем відшкодована не була. Суд не приймає доводів представника відповідача про те, що для визнання факту завдання позивачу моральної шкоди необхідний висновок МСЕК про наявність заподіяння такої шкоди позивачу, оскільки такий висновок МСЕК необхідний у разі відсутності стійкої втрати працездатності, а позивачу завдана стійка втрата працездатності у зв'язку з ушкодженням здоров'я внаслідок професійного захворювання, отриманого позивачем, наявність якої МСЕК вперше встановлена 25.01.2006р у розмірі 25%. Згідно ст.57 ЦПК України доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному порядку суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Сукупність наданих позивачем і досліджених судом доказів: трудова книжка позивача, акт про розслідування хронічного професійного захворювання №24 від 06.12.2006року, виписок із лікарні, довідки МСЕК від 25.01.2006року, пояснення представника відповідача, який не оспорює ні один із указаних письмових доказів, пояснення представника позивача, підтверджують факт спричинення позивачу моральної шкоди ушкодженням здоров'я внаслідок професійного захворювання. Факти виплати відповідачем позивачу одноразової допомоги, призначення і виплата щомісячних страхових виплат, забезпечення медикаментозного і санаторно-курортного лікування не є підставою для відмови у задоволенні вказаного позову, оскільки виплата зазначених сум, а також суми у відшкодування моральної шкоди передбачена Законом України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" у якості самостійних виплат. Суд не приймає довід представника відповідача, що п. 27 ч. І ст.77 Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік" зупинив на 2006 рік дію Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки вказаний Закон України „Про Державний бюджет України на 2006 рік" набрав чинності з 1 січня 2006 року, а право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло 05.12.2005 року, оскільки згідно ст. 13 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння). Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача ще до набрання чинності Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» та Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік», які призупинили дію абзацу 4 ст.1 в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим. Позивач має право на відшкодування моральної шкоди, тому що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Виходячи з того, що право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з 11 червня 2003 року, дія Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік», яким внесені зміни в Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» щодо припинення відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку з 1 січня 2008 року» на правовідносини сторін не поширюється, тому посилання відповідача на вказані Закони як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог суд вважає необґрунтованими. Посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом свого права суд вважає безпідставним, так як відносини між позивачем і відповідачем в частині відшкодування моральної шкоди, спричиненою ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків з 1 квітня 2001 року регулюються спеціальним ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» і згідно діючому законодавству позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування моральної шкоди. Суд вважає, що факт заподіяння позивачеві моральної шкоди наявний, оскільки: вона частково на 25% первинно втратив професійну працездатність від профзахворювань згідно первинного висновку МСЕК від 25.01.2006 року, вона відчуває незручності в повсякденному житті, змушена терпіти фізичні болі та моральні страждання, відчувати себе неповноцінною людиною як вдома так і перед сторонніми людьми. Всі вказані нею факти та обставини призводять до значних моральних страждань та переживань, значним чином змінили ритм та порядок її життя, порушили його нормальні життєві звязки, для чого він повинен прикладати значні додаткові зусилля для продовження свого життя. Оскільки позивачка є застрахованою особою відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»,згідно із ст.21 пі «є» 28 ч.З вказаного Закону в обов'язки відповідача входить своєчасне та в повному обсязі відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я в вигляді страхової виплати в відшкодування моральної шкоди за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує, характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін його життєвих зв'язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, суд вважає, що в відшкодування моральної шкоди позивачу потрібно стягнути з відповідача в межах заявлених ним позовних вимог в розмірі 40 000 грн. за встановлені 25% втрати професійної працездатності від профзахворювання. При цьому суд враховує, що максимальний розмір у відшкодуванні моральної шкоди у розміру 200 мінімальних заробітних плат (200x884=176\~800 грн.) при умові відсутності стійкої втрати працездатності на день постановлення рішення суду (у відповідність п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року „Про судову практику справа про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" в випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратній відповідності з мінімальним розміром заробітної плати чи не оподаткованого мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні цього питання повинен виходити із такого мінімального розміру заробітної плати чи не оподаткованого мінімуму доходів громадян, які діють на момент розгляду справи. Оскільки позивачем втрачено 25% профпрацездатності по профзахворюванню згідно первинного висновку МСЕК від 25.01.2006р. про стійку втрату профпрацездатності, тобто висновок МСЕК з приводу профзахворювань, дата якого є датою страхового випадку, настає вже після 1 квітня 2001 року, тобто вже після введення в дію Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності", з урахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди позивачу, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь 40 000грн. З врахуванням викладених обставин суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач як одну із передбачених Законом України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" страхових виплат. На підставі ст.8 ч.З ст.22 Конституції України, ст.ст. 1,5,6,13,21, ч.З ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності",

Outcome: partial