Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відділу Державної виконавчої служби Славутського міськрайонного управління юстиції, [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на майно та виключення його з акту опису й арешту обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 11 березня 2010 року державним виконавцем ВДВС Славутського МРУЮ було описане, арештоване та вилучене згідно виконавчого листа № 1-160/09 виданого 11 лютого 2009 року Славутським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 50207 гривень 40 копійок матеріальної та моральної шкоди, неналежне боржникові майно, а саме два крісла та журнальний столик, стінку в кімнату «Агат», кухню «Оля», прихожу, які є її власністю, оскільки були придбані за її особисті кошти, що підтверджується накладною та іншими документами. В звязку з цим, на підставі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» просив суд визнати за нею право власності на вказане майно, звільнити його з під арешту. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала повністю дала пояснення аналогічні, викладеним в позові просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судому засіданні позов визнав і дав пояснення, що до описаного майна ніякого відношення не має. Усе описане майно належить позивачці. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав наполягає на зверненні стягнення на майно. Представник відповідача відділу державної виконавчої служби позову не визнав, оскільки опис та арешт майна боржника було проведено відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Заслухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши та оцінивши докази у справі, суд приходить до наступного: судом встановлено, що квартира, яка розташована в місті Славута по вулиці Ізяславська (раніше Фрунзе), 17/47, де проживає відповідач [PERSON], в якій знаходилось описане й арештоване майно, є власністю його тещі - позивачки [PERSON], що стверджується ксерокопією договору купівлі-продажу квартири від 28 червня 2006 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05 липня 2006 року, технічного паспортна на квартиру, виготовленого 01 березня 2010 року та договору найму квартири від 01 жовтня 2007 року; придбання позивачкою арештованого й описаного відповідачем майна: двох м'яких крісел, стінки «Агат», кухні «Оля», прихожої підтверджуються належною довідкою торгівельної установи № 171 від 28 квітня 2009 року. Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п. 5.1.4 Інструкції «Про проведення виконавчих дій» стягнення звертається тільки на майно боржника, яке належить йому на праві приватної власності і згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з- під арешту. За таких обставин позов в цій частині є підставний і підлягає до задоволення. В задоволені вимог позивачки про звільнення з під арешту журнального столика слід відмовити, оскільки в суду відсутні докази належності даного спірного майна позивачці, а також жодних належних доказів останньою суду не надано. На підставі викладеного,

Outcome: partial