Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-16 00:00:00

В листопаді 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя в якому вказувала, що з 24 січня 2003 року по 24 жовтня 2010 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В період шлюбу за час спільного проживання подружжям за спільні кошти було придбане майно, а саме будинок № 21 по провулку Кузнєцова в м. Вознесенську Миколаївської області. Оскільки згода про добровільний поділ спірного майна сторонами не досягнута, а тому позивачка, враховуючи рівність часток подружжя, просила на підставі ст.ст. 60, 69-70 СК України, ст. 372 ЦК України розподілити майно подружжя, визнавши за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку № 21 по провулку Кузнєцова в м. Вознесенську Миколаївської області. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові, вказуючи на відсутність іншого майна, що підлягає поділу між ними в судовому порядку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, вказуючи на відсутність іншого майна, що підлягає поділу між ними в судовому порядку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку про необхідність застосування наслідків визнання позову відповідачем, передбачених ст. 174 ЦПК України, оскільки таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Зокрема, судом встановлено, що з 24 січня 2003 року по 24 жовтня 2010 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу за час спільного проживання подружжям за договором купівлі-продажу було придбане майно, а саме будинок № 21 по провулку Кузнєцова в м. Вознесенську Миколаївської області. Покупцем за договором купівлі-продажу спірного майна виступав [PERSON]. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі постанова Пленуму) зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 69, ч. 1 ст. 71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, яке ділиться між ними в натурі. Поділ здійснюється за взаємною згодою подружжя, а в разі недосягнення згоди судом. Положення ч.ч. 1, 3 ст. 70 СК України, п. 30 постанови Пленуму вказують на те, що в разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За таких обставин, враховуючи рівність часток подружжя, суд вважає, що позивачка має право на 1/2 частку спірного майна, а тому її вимоги є обгрунтованими та підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved