Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що між ПАТ «Універсал Банк»та [PERSON] було укладено кредитний договір № VG 380 від 26.09.2007 року, згідно з умовами якого позивач відкриває [PERSON] кредитну лінію у сумі 45000 грн. для поточних потреб та сплати комісійної винагороди за надання кредиту на необмежений строк до розірвання договору. Відповідно до п. 5.3 договору у випадку зняття готівки в банкоматах та відділеннях банку, відповідач повинен сплатити плату, що встановлена додатком до договору, а саме 3% від знятої суми, але не менше, ніж 10 грн. Відповідно до п.5.6 договору у кожному випадку зняття готівки, на зняту суму нараховуються відсотки з дня зняття згідно процентної ставки, а саме 22,15 % річних. 05 червня 2008 року позивач змінив процентну ставку за кредитом з 22,15 % річних на 30% річних. Відповідно до договору за несвоєчасну сплату мінімального платежу нараховується штраф 1 % від суми заборгованості, але не менше 50 грн. У порушення умов договору відповідач свої зобовязання не виконав, в результаті чого має прострочену заборгованість за кредитом - 38776,19 грн., по процентах 25988,43 грн., плати по кредиту 1749,84 грн., в звязку з чим позивач змушений звернутися до суду. Представник позивача в судове засідання не зявився, до початку судового засідання надав заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та обставини справи, які регулюються нормами цивільного законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № VG 380 від 26.09.2007 року, згідно з умовами якого позивач відкриває [PERSON] кредитну лінію у сумі 45000 грн. для поточних потреб та сплати комісійної винагороди за надання кредиту на необмежений строк до розірвання договору. Позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачу кредит в сумі 45000 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку [PERSON]. Відповідно до умов вищезазначеного кредитного договору, у випадку зняття готівки в банкоматах та відділеннях банку, відповідач повинен сплатити плату, що встановлена додатком до договору, а саме 3% від знятої суми, але не менше, ніж 10 грн. У кожному випадку зняття готівки, на зняту суму нараховуються відсотки з дня зняття згідно процентної ставки, а саме 22,15 % річних. 05 червня 2008 року позивач змінив процентну ставку за кредитом з 22,15 % річних на 30% річних, що відповідає п.13.2 вищевказаного договору. Відповідно до договору за несвоєчасну сплату мінімального платежу нараховується штраф 1 % від суми заборгованості, але не менше 50 грн. Пунктом 16.1 договору передбачене розірвання договору у випадку затримки повної сплати мінімальних платежів по трьом підряд щомісячним рахункам відповідача; порушення будь-якого положення кредитного договору. У порушення умов договору відповідач свої зобовязання не виконав, в результаті чого має прострочену заборгованість за кредитом - 38776,19 грн., по процентах 25988,43 грн., плати по кредиту 1749,84 грн. На виконання умов договору на адресу відповідача 24.01.2010 року було направлене повідомлення про невиконання умов договору, з вимогою негайного платежу заборгованості за кредитом, але відповідачем дана вимога була проігнорована. Відповідно до ст. 525 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання договірних зобовязань, а ст. 526 ЦК України забороняє в односторонньому порядку міняти умови договору без погодження з іншою стороною. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд вважає, що до стягнення з відповідачів підлягає сума сплачених позивачем судових витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи та державне мито. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved