Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-03 00:00:00

16.09.2010 р. приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулось в суд з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача 34707,30 грн. на відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, а також 347,07 грн. сплаченого судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 30.06.2007 р. між [PERSON] та приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (попередня назва - відкрите акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна») було укладено договір страхування транспортних засобів № 021.30226.3007, предметом якого є страхування автомобіля марки «Пежо», д.н. [NUMBER]. 07.02.2008 р. на вул. Липинського в м. Львові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу під керуванням [PERSON] та транспортного засобу марки «Хюндай Туксон», д.н. 81974 під керуванням відповідача. Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 10.03.2008р. [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. 08.02.2008 р. страхувальник [PERSON] звернувся до позивача з заявою про пошкодження транспортного засобу в зв»язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка у відповідності до умов договору страхування є страховим випадком. 18.07.2008р. на підставі страхового акту № 021.30226.3007.L01.01 від 17.07.2008 р. та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, виходячи із звіту експерта № 360/03/08 від 18.03.2008 р., позивач здійснив виплату страхувальнику страхового відшкодування в сумі 34707,30 грн., що підтверджується платіжним дорученням. 26.08.2008 р. позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою № 10/1/2008, в якій запропонував в добровільному порядку відшкодувати шкоду, завдану з його вини, в розмірі виплаченого страхувальнику страхового відшкодування, однак відповідач не надав жодної відповіді. В звязку з наведеним, позивач вимушений звернутись до суду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, зіславшись на обставини, викладені в позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що стверджується повідомленнями про? вручення рекомендованих поштових відправлень, про причини неявки суд не ПОВІДОМИВ, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. У відповідності до положень ст. 224 ЦПК України, враховуючи те, що представник позивача не заперечив проти вирішення справи в заочному порядку, суд прийшов до висновку про ухвалення у справі заочного рішення на підставі наявних в ній доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.06.2007 р. між відкритим акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна», що на даний час є приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна», оскільки рішенням позачергових загальних зборів товариства від 16.11.2009 р. змінено його найменування (тип), та [PERSON], а також ЗАТ «ОТП Банк», було укладено договір страхування транспортних засобів № 021.30226.3007. Предметом даного договору є страхування майнових інтересів страхувальника [PERSON], повязаних з володінням, користуванням та розпорядженням належним останньому транспортним засобом марки «PEUGEOT 307» р.н. [NUMBER]. У відповідності до умов вказаного договору при настанні в період його дії страхового випадку, одним з яких являється пошкодження транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, виникає обовязок страховика здійснити виплату страхувальнику страхового відшкодування. 07.02.2008р. о 17.20 год. на вул. Липинського в м. Львові відбулась дорожньо- транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу під керуванням [PERSON] A. В. та транспортного засобу марки «Хюндай-Туксон» д.н. 81974 під керуванням [PERSON] B. Я. - відповідача по справі. Постановою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 10.03.2008 р. відповідача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та оштрафовано на 68 грн. Його, зокрема, притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що внаслідок порушення ним положень п. 10.4 Правил дорожнього руху, яке виявилось в ненаданні переваги в русі автомобілю, котрий рухався в зустрічному напрямку, сталася дорожньо-транспортна пригода. Стаття 61 ЦПК України передбачає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 08.02.2008р. страхувальник [PERSON] звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку. 17.07.2008р. позивачем було складено страховий акт № 021.30226.3007.L01.01, на підставі якого, 18.07.2008р. виплачено [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 34707.30 грн. З метою вирішення спору в позасудовому порядку позивачем 26.08.2008 р. направлялась відповідачеві регресна вимога з проханням здійснити відшкодування шкоди в розмірі 34707.30 грн., проте відповідачем регресну вимогу було залишено без реагування. Дані обставини стверджуються поясненнями представника позивача в судовому засіданні та долученими до справи копією договору страхування транспортних засобів № 021.30226.3007 від 22.06.2007 р., копією заяви страхувальника [PERSON] від 08.02.2008 р. про настання страхового випадку, копією постанови судді Шевченківського районного суду м. Львова від 10.03.2008 р., копією страхового акту № 021.30226.3007.L01.01 від 17.07.2008 р., копією платіжного доручення № 8842 від 18.07.2008 р., іншими письмовими доказами. Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічне положення закріплено в ст. 27 Закону України „Про страхування від 07.03.1996 р. в редакції Закону від 04.10.2001 р. (з наступними змінами). Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно положень п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, виходячи з викладеного, враховуючи те, що з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено застрахований транспортний засіб та позивач виплатив страхувальнику страхове відшкодування, суд приходить до висновку, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача в розмірі виплаченого відшкодування. З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними, обгрунтованими та підлягають до задоволення. У відповідності до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні з позовом до суду позивачем понесено такі судові витрати: оплачено судовий збір в сумі 347,07 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн., що стверджується відповідними квитанціями, тому дані суми судових витрат слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved