Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-23 00:00:00

До Рівненського міського суду надійшов позов акціонерного комерційного банку «Європейський» до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору № К/049/1703 від 20.11.2007 року (надалі - кредитний договір) на загальну суму 28639,75 доларів США (еквівалент 226540,26 гривень за офіційним курсом НБУ станом на 24.08.2010 року) та 76084,26 гривень, з яких : заборгованість по кредиту 24097 доларів США, заборгованість за процентами - 7084542,75 доларів США, пеня - 76084,26 гривень. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором позивач просить на підставі іпотечного договору 1/12/1703 від 20.11.2007 року ( надалі - договір іпотеки) звернути стягнення (шляхом продажу ним предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві) на квартиру № 21, що знаходиться за адресою : м Рівне, вул. Степана Бандери, 26, яка належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної часткової власності. Також на розгляді у Рівненському міському суді знаходиться справа № 2-13898/10 за позовом акціонерного комерційного банку «Європейський» до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору № К/50/1703 від 20.11.2007 року (надалі - кредитний договір-1) на загальну суму 32277,41 доларів США (еквівалент 255372,41 гривень за офіційним курсом НБУ станом на 25.10.2010 року) та 203653,45 гривень з яких : заборгованість по кредиту 25000 доларів США (еквівалент 197785 гривень); заборгованість за процентами - 7277,41 доларів США (еквівалент 57577,41 гривень); пеня - 203653,45 гривень. Також позивач просить в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором-1 на підставі іпотечного договору 1/12/1703 від 20.11.2007 року ( надалі - договір іпотеки) звернути стягнення (шляхом продажу позивачем з прилюдних торгів) на квартиру № 21, що знаходиться за адресою : м. Рівне, .[PERSON], 26, яка належить [PERSON], [PERSON] шнтину Володимировичу, [PERSON] на праві спільної часткової власності. Ухвалою Рівненського міського суду від 16 грудня 2010 року дані справи об»єднані в одне проваження так як позовні вимоги АКБ «Європейський» про стягнення заборгованості по кредитних договорах шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки є однорідними та регулюються на одному і тому ж договорі іпотеки. До початку розгляду справи позивач надав письмові клопотання від 01.11.2010 року № 10 27-ста від 01.12.2010 року № 10386-к, якими повідомив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить даний спір розглянути без участі його представника. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача на підставі наявних доказів. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов в частині звернення стягнення на іпотеки не визнали із мотивів відсутності повідомлення позивача про порушення то зобов»язання та про намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Також у своєму нні на позов вказують, у відповідності до умов договору іпотеки іпотекою забезпечуються позивача по поверненню суми кредитів по кредитному договору та кредитному договору - розмірі 25000 доларів США і 25000 доларів США (відповідно) та, сплати процентів, сплати , можливих неустойок та збитків, які випливають із умов кредитного договору. При умовами пунктів 2.5 кредитного договору передбачена відсоткова ставка на рівні 13,9 у валюті кредиту. Вказують, що із розрахунків позовних вимог вбачається, що із листопада 2008 року позивач по кредитних договорах нараховує відсотки на рівні 19% річних. За таких умов, позовні вимоги в частині стягнення відсотків за підвищеною відсотковою ставкою, а пені, за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки є безпідставними. Просять у задоволенні позовних вимог в частині звернення стягнення (шляхом продажу ним предмета будь-якій особі-покупцеві) на квартиру № 21, що знаходиться за адресою : м. Рівне, вул. в [PERSON], 26 - відмовити. Відповідач [PERSON] суду пояснила, що дійсно укладала з позивачем кредитний договір та отримала кредитні кошти у відповідності до його умов. В подальшому за ініціативою позивача вона змушена була підписати 01.10.2008 року додатковий договір №1 до кредитного договору, яким фактично викладеного кредитний договір у новій редакції. Про нові умови кредиту іпотекодавців - інших відповідачів по справі вона не повідомляла. У зв»язку із світовою кризою має заборгованість по кредитному договору, так як у неї значно зменшилися від підприємницької діяльності. Вказує, що неодноразово ініціювала перед позивачем розгляду зменшення навантаження по кредиту (запровадження кредитних канікул, зменшення процентів, відстрочення погашення кредиту тощо). Однак, її пропозиції залишені позивачем поза увагою. Вважає, що після отримання кредиту для неї склався збіг обставин, які істотне значення (значно зросла вартість долара США,погіршився стан здоров»я, що зумовило додаткові витрати на лікування, зменшилися надходження коштів від підприємницької і), що негативно вплинули на її платоспроможність. Означене позбавило її можливості існувати зобов»язання щодо своєчасного погашення кредиту та сплати заборгованості за його користування. Вона не має наміру ухилитися від виконання свої кредитних зобов»язань, однак з наведених вище об»єктивних причин не може їх виконати у відповідності до умов договору, Вказує. що у її діях немає вини за невиконання зобов»язань за кредитним договором. Про отримання повідомлення від позивача вимоги про виконання порушення зобов»язання інших івідачів не повідомляла, так як не булло про це вказівки. Просить у задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити та розглянути можливість зменшення пені за неналежне виконання зобов»язань по кредитному договору. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився та причин своєї неявки не повідомив, хоча про час та місце судового розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу та ухвалити рішення за його відсутності. Заслухавши пояснення відповідача [PERSON], дослідивши докази : кредитні договори, договір іпотеки, вимоги відповідачам про виконання порушених зобов»язань та про виселення, реєстри про відправлення «рекомендованих» листів, розрахунок позовних вимог та пені, заперечення відповідачів на позов та оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що 20 листопада 2007 року між позивачем та [PERSON] укладено договір кредиту на надання кредитної лінії з правом поновлення. У відповідності до пунктів 1.1, 1.2, 2.5 кредитного договору позивачем надано [PERSON] кредит у сумі25000 доларів США строком з 20.11.2007 року по 17.11.2017 року на споживчі потреби із сплатою13,9 % річних за користування кредитними коштами. Також 20 листопада 2007 року між позивачем та [PERSON] укладено договір кредиту -1 на надання кредитної лінії з правом поновлення. У відповідності до пунктів 1.1, 1.2, 2.5 кредитного договору позивачем надано [PERSON] кредит у сумі 25000 доларівСША строком з 20.11.2007 року по 17.11.2017 року на споживчі потреби із сплатою 13,9 % річних за користування кредитними коштами. Укладення означених кредитних договорів та отримання Гришан а.л. [PERSON] коштів підтверджується їхніми заявами на видачу готівки та відповідачем [PERSON] не заперечується 01 жовтня 2008 року між позивачем та [PERSON] та [PERSON] укладено додаткові договори№ 1 до кредитного договору та кредитного договору-1, якими, фактично, кредитні договори викладено у новій редакції. Зокрема, п.1.3 додаткового договору між сторонами погоджено з 1.11.2008 року розмір процентів за користування кредитними коштами на рівні 19 % річних. Також, главою 8 додаткового договору сторонами змінено відповідальність за порушення грошового зобов»язання та встановлено пеню на рівні 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, хоча п.4.2 попередньої редакції пеня була у розмірі пікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення Пункти 6.1.4 кредитного договорів в редакції додаткового договору № 1 від 01.10.2008 року надає позивачу право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів у разі порушення позичальниками термінів погашення існуючої заборгованості та сплати процентів, сплачається із розрахунків позовних вимог по кожному із позичальників з березня 2008 роу [PERSON] допущено порушення строків погашення кредиту, а [PERSON] - заборгованість по кредиту не погашалася. У відповідності до ст.ст. 525, 526, аб.1 ч.І ст.530 Цивільного кодексу України зобовязання повинно виконуватися належним чином у встановлені строки, а одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Таким чином, у відповідності до наведених положень кредитного договору та кредитного договору -1 та норм законодавства суд вважає за необхідне стягнути із [PERSON] на користь позивача заборгованість по кредиту та заборгованість по процентах за користуваня кредитом, а всього 226540,42 гривень , що являється еквівалентом 28639,75 доларів офіційному курсу НБУ, а з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача - гривень, що являється еквівалентом 32277,41 доларів США. Згідно ст.ст. 610,611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові встановлені договором або законом. У відповідності до ст.ст. 549, 551 ЦК України має право на пеню, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання у розмірі, встановленому договором Пунктом 8.1 кредитних договорів в редакції додаткової угоди № 1 передбачено, що за порушення строків здійснення платежів на погашення заборгованості за кредитом та сплату позичальники сплачують пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен прострочення. Згідно розрахунків позивача пеня за несвоєчасне погашення заборгованості [PERSON] 6084,26 гривень, а [PERSON] - 203653,45 гривень. Однак, частина 3 статті 551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин , які мають істотне значення. Виходячи з засад розумності та справедливості суд вважає за доцільне стягнути з [PERSON] на користь позивача пеню у розмірі 2000 гривень, а з [PERSON] - 7000 гривень. Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги про звернення стягнення (шляхом продажу ним предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві та шляхом продажу позивачем з них прилюдних торгів) на квартиру № 21, що знаходиться за адресою : м. Рівне, вул. Степана Бандери, 26 і належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної часткової власності на підставі договору іпотеки в рахунок погашення заборгованості [PERSON] по кредитному договору. Відповідно до положень ст. 38 Закону України "Про іпотеку", якщо договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає потекодержателя на продаж предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель даний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи і на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. Протягом 30-денного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, письмово повідомити іпотеко держателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивачем вимоги зазнаної норми закону не були дотримані. Зокрема, наданий позивачем реєстр поштової кореспонденції, завірений відтиском печатки відділення поштового зв»язку, вказує, що за адресою :[ADDRESS] було відправлено лише одне поштове відправлення, адресатом якого вказаний «[PERSON], Л.С., К.В.». Будь-які інші докази отримання відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] саме вимог про виконання порушених зобов»язань та вимог про виселення - відсутні. Неотримання означених вимог також стверджується поясненнями відповідачів [PERSON], [PERSON] у запереченні на позов. Також, статтею 1 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Таке визначення іпотеки відповідає змісту статті 575 Цивільного кодексу України, де зазначено: "Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи". Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. В силу частини 3 цієї статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя, або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, тобто, позасудове врегулювання на підставі договору, може передбачати серед іншого і право іпотекодержателя від свого імені продати іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому 38 цього Закону. Окрім загального конституційного права на судовий захист цивільне законодавство також передбачає норми, які встановлюють можливість звернення до суду особи, котра вважає свої права порушеними, невизнаними чи оспореними. Порядок виконання судових рішень встановлений Законом України "Про виконавче провадження", в якому визначений порядок звернення стягнення за рішенням суду на предмет (статті 62-1, 62-2) . Поряд з тим, суд звертає увагу на абзац 3 пункту 4.1 договору іпотеки, яким передбачено, що разі невиконання позичальником зобов»язання забезпеченого іпотекою , в строк не пізніше 17 листопада 2017 року, цей договір передбачає, що 17 листопада 2017 року Іпотекоджатель (позивач) набуває права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі-покупцю в рахуноквиконання зобов»язання за кредитним договором, у порядку передбаченому ст.38 ЗУ «Про іпотеку». На переконання суду, даним пунктом договору іпотеки, його сторони (позивач та відповідачі) погодили та визначили строк після спливу якого у позивача виникає право на звернення стягнення на предмет іпотеки, який на час пред»явлення позову так і на час судового розгляду не настав. Статтями 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що вимоги позивача встановити спосіб реалізації предмету іпотеки не є тим способом захисту цивільних прав, що здійснюється судом. Заявляючи вказані вимоги, позивач не обгрунтував яким чином відповідачі порушили його права, чи оспорюють або не визнають їх при реалізації позасудового врегулювання на підставі договору. Також, позивачем не вірно визначено розмір заборгованості по відсотках та пені , який , підлягає стягненню за рахунок реалізації предмету іпотеки, адже заявлені позовні вимоги грунтуються на кредитних договорах в редакції додаткового договору № 1 від 01.10.2008 року, а договором іпотеки забезпечено виконання зобов»язань за кредитним договором № К/49/1703 від 1.2007 року та кредитного договору № К/50/1703. Більше того, позовні вимоги про зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу акціонерним комерційним банком «Європейський» будь-якій особі-покупцеві та про продаж позивачем з прилюдних торгів на переконання суду є взаємовиключними. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу акціонерним комерційним банком «Європейський» будь-якій особі-покупцеві або продажу з прилюдних торгів квартири № 21 у будинку №26 на вулиці Ст. Бандери у місті Рівне, належній на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення , суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з [PERSON] на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 216 доларів США та витратна інформаційно технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120 гривень . На підставі викладеного, ст. 526,527,554,610,611,1049,1050 ЦК України, ст. 1, 38. Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: approved