Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] державна нотаріальна контора, про встановленні фактів прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на 1/3 частину домоволодіння. В обґрунтування позовних вимог вказав, що домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, п. Таромське, вул. Орловська, 53 належало його діду - [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності від 10.01.1986 року. 05.07.1988 року помер його дід. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому домоволодіння. Спадкоємцями першої черги після смерті діда були: дружина померлого [PERSON], діти спадкодавця - [PERSON], [PERSON]. Вони не звернулись у передбачений законом строк до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, однак фактично прийняли спадщину, тобто кожному з них фактично належало по 1/3 частині спадкового домоволодіння. [PERSON] посилається на те, що його батько - [PERSON], помер 07.01.2000 року. Згідно заповіту від 01.10.1999 року він усе своє майно заповідав сину - [PERSON], тобто після смерті батька він успадкував за заповітом 1/3 частину домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, п. Таромське, вул. Орловська, 53. Його мати - [PERSON], яка була у той час його опікуном, у лютому 2000 року, звернулась в його інтересах, у передбачений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак не змогла отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки при житті його батько не встиг оформити належним чином документи на фактично належне йому майно. [PERSON] також вказав, що 30.11.2008 року померла його бабуся [PERSON], яка згідно заповіту усе своє майно заповідала онучці - [PERSON] Він після смерті бабусі звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька та бабусі, однак не зміг отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що і змусило його звертатись до суду. Просив суд встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], померлого 05.07.1988 року; встановити факт прийняття ним спадщини після смерті [PERSON], померлого 07.01.2000 року; визнати за ним право власності на 1/3 частину домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, п. Таромське, вул. Орловська, 53, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 07.01.2000 року. [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на домоволодіння. В обґрунтування позовних вимог вказала, що [PERSON] належав житловий будинок №53 по вул. Орловська п. Таромське в м. Дніпропетровську. 05 липня 1988 року [PERSON] помер. Після смерті у нього залишились спадкоємці дружина [PERSON], син [PERSON] та донька [PERSON]. Ніхто з них з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори не звертався. Однак дружина померлого [PERSON], фактично прийняла всю спадщину. 30 листопада 2008 року [PERSON] померла, і єдиним її спадкоємцем, згідно заповіту від 09 серпня 2002 року є вона її онука [PERSON]. Вона вчасно звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, окрім того вона також прийняла спадщину і фактично, оскільки проживала в зазначеному домоволодінні разом з бабусею [PERSON] з 1996 року [PERSON] посилається на те, що [PERSON] є сином її померлого дядька [PERSON], та його спадкоємцем згідно заповіту від 01 жовтня 1999 року. [PERSON] не прийняв спадщину після смерті [PERSON], оскільки хоча і був зареєстрований в спірному домоволодінні, однак проживав зі своєю громадянською дружиною в будинку №65 по вул. Орловська на п. Таромське в м. Дніпропетровську до самої смерті. ЇЇ мати [PERSON] також до 03 грудня 2007 року, тобто до самої смерті проживала не в спірному домоволодінні, а за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Комсомольський, б. 27-а, і тому також не могла прийняти спадщину після смерті [PERSON] фактично. В даний час вона бажає належним чином оформити правовстановлюючі документи на належне їй нерухоме майно, що і змусило її звертатись до суду з зустрічним позовом. Просила суд визнати за нею право власності на домоволодіння № 53 по вул. Орловська п. Таромське в м. Дніпропетровську в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 30 листопада 2008 року в порядку спадкової трансмісії після смерті [PERSON], померлого 05 липня 1988 року; стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати по справі за зустрічним позовом у розмірі 1577,89 грн.. У судовому засіданні представник [PERSON] [PERSON], первісний позов свого довірителя підтримала та просила задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просила відмовити. [PERSON] та її представник [PERSON] зустрічні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, в задоволенні первісного позову просили відмовити. Третя особа [PERSON] дніпропетровська державна нотаріальна контора, заперечень по справі не надала, надіслала до суду копію спадкової справи після смерті [PERSON] Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, вважає, що первісний та зустрічний позови підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] (свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 10 січня 1986 року) належав житловий будинок №53 по вул. Орловська п. Таромське в м. Дніпропетровську. 05 липня 1988 року [PERSON] помер (свідоцтво про смерть від 08 липня 1988 року). Згідно ст. 529 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є у рівних частках діти, той з подружжя, який його пережив та батьки померлого. Згідно ст. 548 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець прийняв спадщину. Після смерті [PERSON] спадкоємцями були дружина [PERSON] (свідоцтво про одруження від 15 лютого 1949 року), син [PERSON] та донька [PERSON]. Вони не звернулись у передбачений законом строк до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, однак фактично прийняли спадщину, тобто кожному з них фактично належало по 1/3 частині спадкового домоволодіння. Згідно ст. 534 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, кожен громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або його частину одному або декілька особам, як тим, що входять, так тим, що не входять до кола спадкоємців за законом. [PERSON], помер 07.01.2000 року. Згідно заповіту від 01.10.1999 року він усе своє майно заповідав сину - [PERSON], тобто після смерті батька [PERSON] успадкував за заповітом 1/3 частину домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, п. Таромське, вул. Орловська, 53. Мати [PERSON] - [PERSON], яка була у той час його законним представником, 17 лютого 2000 року, звернулась в його інтересах, у передбачений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак не змогла отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки при житті [PERSON] не встиг оформити належним чином документи на фактично належне йому майно. 03 грудня 2007 року померла [PERSON]. 30 листопада 2008 року [PERSON] померла. Спадкоємцем після смерті [PERSON], згідно заповіту від 09 серпня 2002 року, є її онука [PERSON]. Вона вчасно звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, тобто успадкувала 2/3 частини домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, п. Таромське, вул. Орловська, 53, оскільки іншу 1/3 частину вказаного домоволодіння успадкував [PERSON] за заповітом від 01.10.1999 року після смерті [PERSON]

Outcome: partial