Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, скасування державної реєстрації права власності, поновлення права власності, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона, [INFO], з моменту свого народження проживає в спадковому будинку свого батька, розташованому за адресою : смт. Жовтневе, Білопільського району Сумської області, вул. Фрунзе, 111. Вона є одинокою особою похилого віку, має поганий зір, з приводу чого їй робили декілька разів операцію , вона потребує стороннього догляду. Що до неї на початку 2010 року звернувся відповідач і запропонував доглянути її за успадкування житла, вона погодилась на його пропозицію і на початку березня 2010 року написала заповіт на його імя, який було посвідчено у Жовтневій селищній раді Білопільського району Сумської області. Через два дні, 11 березня 2010 року до неї знову звернувся відповідач і запропонував їй проїхати до нотаріуса в смт. Улянівку, щоб оформити все нотаріально. Вона поїхала і у нотаріуса підписала якісь папери. Як їй повідомили відповідач, його дружина та нотаріус, -то був заповіт. При цьому всі документи на право власності на належний їй житловий будинок забрав відповідач. Через деякий час вона дізналась, що у нотаріуса вона підписала договір купівлі-продажу належного їй житлового будинку і відповідач зареєстрував своє право власності на нього. Посилаючись на те, що ніякого договору купівлі - продажу належного їй житлового будинку ні з відповідачем, ні з будь-якою іншою особою вона не здійснювала, а укладений договір купівлі-продажу є фіктивним, укладеним внаслідок помилки, так як відповідач та його дружина, використовуючи її безпорадний стан, зловживаючи її довірою, розуміючи , що вона внаслідок похилого віку та хвороб не здатна повністю зрозуміти характер документу, який підписує, а близьких людей не має, - повідомили їй, що вона нотаріально оформила заповіт і примусили підписати вищевказаний договір купівлі-продажу. На даний момент будь-яких документів на право власності на належний їй житловий будинок вона не має. Всі ці документи знаходяться у відповідача, надати їй ці документи відповідач відмовляється. Крім того, після укладення договору відповідач догляд за нею не здійснює, матеріальної допомоги не надає. Час від часу він навідується до неї і намагається ремонтувати належне їй подвір»я, при цьому з його боку на її адресу лунають образи і він часто підвищує голос. Дружина відповідача не приходить до неї взагалі, які раніше вона продовжує проживати самаі веденням домашнього господарства займається сама. Посилаючись на викладене, позивачка просить задовольнити позов. В судовому засіданні позивачка та її представник за дорученням [PERSON] підтримали позовні вимоги. Відповідач позовні вимоги не визнав в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідчення свідків, дослідивши матеріали справи ,суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11 березня 2010 року державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області [PERSON] 0.1. посвідчено договір купівлі-продажу житлового будинку із земельною ділянкою, укладений між продавцем [PERSON] , мешканкою смт. Жовтневе Білопільського району, Сумської області, вул. Фрунзе, 111, та покупцем, [PERSON], мешканцем смт. Жовтневе, вул. Поповича, 31,кв. З, Білопільського району Сумської області./а.с.4/. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно право власності на вищевказаний будинок зареєстровано 22.03.2010 року за [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу серії ВММ № 778928 від 11.03. 2010 року, реєстр № 267./а.с.5/. Відповідно до умов договору продавець передав, а покупець прийняв у власність житловий будинок із земельною ділянкою площею 0,0304 га, що розташований в селищі Жовтневе по вул. Фрунзе, 111, Білопільського району Сумської області, цільове призначення земельної ділянки - для обслуговування житлового будинку. Продаж зазначеного будинку та земельної ділянки вчинено за 37 000/тридцять сім тисяч/ грн., які покупець сплатив продавцю до підписання цього договору. Інвентаризаційна оцінка житлового будинку - 35 463 грн., експертна оцінка земельної ділянки - 2265 грн. / нормативна грошова оцінка земельної ділянки - 63 779 грн. 20 коп./ Як пояснила в судовому засіданні позивачка [PERSON], вона не укладала договору купівлі - продажу будинку, підпис про продаж будинку не ставила, так як ніколи не мала наміру та не має наміру на сьогодні продавати свій будинок і не збиралась з нього виселятися. Щодо в день 11 березня 2010 року, її, як нотаріус [PERSON] 0.1., так і [PERSON], завірили, що вона підписує заповіт, не прочитали їй тексту, вона не знає, чому у день 8березня 2010 року приїхала з [PERSON] в смт. Улянівку . Нотаріус не казала для чого треба ставити підпис, а вона не питала - бо глуха та сліпа, має захворювання на глаукому очей, погану пам»ять, тексту нотаріус їй не читала і вона думала , що то « закріпляє » заповіт. Ніяких грошей від [PERSON] вона не отримувала, ні копійки. А про те, що вона не заповіт оформила, а в дійсності її будинок проданий нею [PERSON], - вона дізналась на початку літа, але від кого, не пам»ятає. Вона підтвердила, що відповідач [PERSON] не проживав у її будинку ніколи, але у господарських приміщеннях, у сараї, розібрав загородки, залізо позабирав. А комунальні послуги за газ вона як платила так і платить по даний час. В будинку вона як була одна зареєстрована так і залишилась зареєстрована одна по даний час. Розмови у неї з [PERSON] про те, що вона збирається виїжджати з будинку, - не було. Догляду за нею [PERSON] не здійснював ніколи, за нею як доглядала раніше так і доглядає на даний час соціальний працівник від Жовтневої селищної ради. Вищевказаних наведених позивачкою обставин не заперечував відповідач. Як пояснив в судовому засіданні відповідач [PERSON] , він наприкінці 2009 року познайомився зі [PERSON], якій продавав молоко . Він став допомагати [PERSON] прибирати від снігу її двір, розпалювати грубу та рубати дрова. А 13 січня 2009 року він своєю машиною возив [PERSON] у Жовтневу селищну раду, де вона оформила на нього заповіт, яким все своє майно заповіла йому. До оформлення заповіту йому було відомо, що до цього останнього заповіту від 13.01.2010 року [PERSON] ще на декількох осіб оформляла заповіти. А так як у нього були сумніви стосовно намірів [PERSON], - він з нею заводив розмови щодо оформлення договору дарування будинку від імені [PERSON] йому. А потім і сама [PERSON] пропонувала йому подарувати йому її будинок взамін надання їй допомоги. Спочатку мова йшла саме про дарування будинку, тільки на оформлення договору не було у нього коштів. Пізніше він запропонував [PERSON] оформити договір купівлі-продажу, на що вона погодилася. В Улянівській нотаріальній конторі, куди він її відвіз, вона підписала договір. Текст договору він читав [PERSON]С особисто, вона його не читала. Гроші за будинок як до підписання договору купівлі-продажу , так і в момент його підписання, - він [PERSON] не передавав. А коли повернулися з нотаріальної контори із смт. Улянівка в смт. Жовтневе, то в будинку позивачки віддав їй 37000/тридцять сім/ тисяч грн. Гроші у нього були частково від продажу поросят а частково - йому позичили гроші сини , / один син - десять тисяч грн.., другий син - п»ять тисяч грн../, один із синів мав невиплачений кредит за автомобіль. Чому він не взяв розписки від [PERSON] про отримання нею від нього 37000 грн. в рахунок продажу будинку, - він пояснити суду не зміг. Також не зміг пояснити суду чому на укладення договору дарування грошей у нього не було, а на купівлю-продаж відразу знайшлися 37000/тридцять сім тисяч/грн. Документального підтвердження наявності у нього на момент укладення договору купівлі-продажу будинку 37000/тридцяти семи тисяч/ грн. [PERSON] суду не надав. Згідно копії посвідчення серії В-1У № 680733 від 28 листопада 2002 року, [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників війни. Згідно медичної довідки Сумської обласної клінічної лікарні, відділення мікрохірургії ока, [PERSON] встановлено такий діагноз : оперована глаукома правого ока, глаукома лівого ока, ускладнена катаракта обох очей./а.с.6-7/. Оспорюваний правочин був вчинений позивачкою під впливом помилки щодо прав і обов»язків сторін та юридичної природи правочину. Факт помилки підтверджується , як пояснила позивачка, і що не заперечував відповідач, наполегливими візитами до позивачки та пропозиціями відповідача, який поставив за мету заволодіти будинком будь-яким способом, чи то оформленням договору дарування, чи то оформленням договору купівлі-продажу, щоб у майбутньому ніхто у нього не відібрав будинку. Позивачка ж, укладаючи до цього протягом тривалого періоду / з 1985 по 2010 роки/ тільки заповіти на різних осіб, що підтверджується довідкою Жовтневої селищної ради від 26.11.2010 року за №1848, яких було п»ять, - не мала на меті укладення іншого правочину. Вона є жінкою похилого віку, їй виповнилось повних 84 роки, часто хворіє, має поганий слух погано бачить, має поганий зір, є одинокою особою і як потребувала так і потребує стороннього догляду, який здійснює протягом останніх двох років соціальний працівник Жовтневої селищної ради., що не заперечував відповідач [PERSON] Ніякого догляду за [PERSON] [PERSON] не здійснював , що підтвердив в суді і сам [PERSON] Документів в Улянівській держнотконторі їй ніхто не читав, зміст цих документів їй ніхто не роз»яснював. Вона думала, що підписує заповіт , а насправді, як виявилось, - договір купівлі -продажу, а не заповіт. Але після візиту до Улянівської нотконтори відповідач поступово припинив надавати їй будь-яку допомогу, став поводитися з нею грубо, гроші вона за будинок від нього не отримувала, думала, що укладає безгрошову угоду. Відповідач не зміг пояснити суду, чому, купивши у позивачки будинок, він їй надавав допомогу, - чистив від снігу двір, розпалював грубу, рубав дрова, - тобто своїми діями підтримував впевненість позивачки, що укладено саме заповіт, а не договір купівлі-продажу. Воля і бажання [PERSON] були направлені на укладення заповіту, що і було першочергово укладено на ім»я [PERSON] 13 січня 2010 року. Але відповідач, скориставшись станом позивачки /вік, хвороби, необхідність допомоги/ , - своєю необережною поведінкою оформив купівлю-продаж, позбавивши позивачку права на житлову площу в похилому віці і залишив її без засобів до існування. Про те, що позивачка бажала лише оформлення заповіту, підтвердила у судовому засіданні свідок [PERSON], яка пояснила суду, що їй особисто [PERSON] говорила, що їздила в смт. Улянівка «закріпити заповіт , що не продавала будинку, а підписала заповіт. А коли свідок повідомила [PERSON], що дізналась в БТІ про оформлення від імені [PERSON] купівлі-продажу будинку на [PERSON]Ф, і про це сказала їй, то [PERSON] пояснила, що не продавала будинку і ніяких коштів від [PERSON] не отримувала. А сам [PERSON]Ф свідку особисто говорив, що ніяких коштів за будинок [PERSON] не платив, що то у суму 37000/тридцять сім/тисяч оцінена хата. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є сином відповідача та в 2009 році виплачував кредит на автомобіль, а восени 2009 році давав батьку гроші на трактор, який в тому році не був купленим. У батька гроші на будинок були так як той продав 10 поросят за 1місяці та і сини-він та його брат дали батьку гроші. Що на сьогодні не допомагає батько позивачці [PERSON] суд критично оцінює свідчення цього свідка, вважаючи неможливим одночасно не мати коштів на придбання власного автомобіля і виплачувати його в кредит та надавати батьку гроші на купівлю трактора, не маючи жодного документального підтвердження щодо походження коштів. Залучена як свідок нотаріус Улянівської нотаріальної контори [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що сторони раніше 11 березня 2010 року приїздили в нотаріальну контору оформляти угоду, але світла в той день не було і вдруге вони приїхали 11 березня 2010 року. Позивачка висловлювала намір продати будинок і договір був оформлений з дотриманням закону. Особисто вона не читала позивачці тексту договору купівлі-продажу, а читав цей текст [PERSON], а вона в цей час оформляла угоду. При ній сторони не розраховувались. Також намір [PERSON] оформити заповіт підтверджується довідкою Жовтневої селищної ради , з якої вбачається, що до оформлення заповіту на [PERSON] позивачка вже оформляла заповіти на інших осіб, тобто її наміри були протягом тривалого часу пов»язані з оформленням лише заповітів. Відповідач [PERSON] в будинку не проживав і не поселявся в ньому, не ніс витрати по його утриманню, що також впевнило позивачку в тому, що був укладений саме заповіт. Позивачка помилялася на момент вчинення правочину, тому що не мала наміру продавати будинок, коштів від відповідача не отримувала ні до ні після візиту до нотаріуса , бо їх відповідач просто не мав, згідно його ж суперечливим свідченням, - спочатку пояснив, що не було коштів на угоду дарування, а звідки взялися кошти на купівлю-продаж будинку довести суду не зміг. Той факт, що позивачка не читала договору, підтверджується наявністю ще одного договору - купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,19 41 га для ведення особистого підсобного господарства, який також був укладений від її імені на [PERSON] в той же день, 11 березня 2009 року, і про який вона дізналася лише в судовому засіданні. Тобто ніхто їй не читав тексту договору та не роз»яснював його. Але в копії нотаріальної справи мається і цей договір, укладений між тими ж сторонами, вказано у його п.2 що покупець сплатив продавцю до підписання цього договору повністю 2000/дві тисячі/грн.. Що читав вголос договір ,- пояснив у судовому засіданні відповідач, але про інший вищевказаний договір купівлі-продажу земельної ділянки він нічого суду не пояснив. Роз»яснити зміст договору відповідач не може, так як не юрист. Відповідно, читаючи позивачці цей договір він не міг його роз»яснити. Згідно ст. 655 ЦК України з договором купівлі-продажу одна сторона /продавець/ передає або зобов»язується передати майно/товар/ у власність другій стороні /покупцеві/, а покупець приймає або зобов»язується прийняти майно /товар/ і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу опосередковує передання майна /товару/ однією особою у власність іншої особи. Загальними засадами цивільного судочинства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, та судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність. Стаття 16 ЦК України передбачає захист цивільних прав та інтересів судом. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути ; - визнання правочину недійсним; - відновлення становиша , яке існувало до порушення права. Різновидом відновлення становища, яке існувало до порушення права, -є повернення сторін до попереднього майнового становища у випадку визнання правочинів недійсними. Відповідно до ст 229 ЦК України правочин визнається недійсним, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, - помилка щодо природи правочину, прав та обов»язків сторін. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов»язна відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Правові наслідки недійсного правочину передбачені ч.2 ст. 216 ЦК України. Згідно п.16 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затв. Наказом Міністра юстиції України З березня 2004 року за № 283/8882 : якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, неписьменна або сліпа, нотаріус, крім того, прочитає їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка. В судовому засіданні встановлено, що в порушення п.16 вищевказаної інструкції нотаріусом не зроблена відмітка про те, ким був прочитаний текст позивачці у зв»язку з її поганим зором. Зі змісту договору не з»ясовано чи отримала позивачка копію договору купівлі-продажу. Протягом усього судового засідання позивачка пояснювала, що гроші за договором вона не отримувала. Свідок [PERSON]Г також пояснила суду, що при ній сторони не розраховувались. Відповідач також пояснив суду , що як до оформлення угоди, так і в момент оформлення ,- він гроші позивачці не надавав. Розписки чи іншого документа на підтвердження факту отримання позивачкою коштів в сумі 37000/тридцять сім/ тисяч грн. відповідач суду не надав. Свідок [PERSON] також підтвердила , що сам [PERSON] їй особисто говорив , що ніяких коштів за будинок [PERSON] не передавав. Оцінюючи вказані докази у їх сукупності із іншими доказами, що маються у справі, суд приходить до висновку, що гроші за договором від 11 березня 2010 року позивачці [PERSON] не передавав відповідач [PERSON] Все наведене переконливо свідчить, що оспорювана угода укладена сторонами внаслідок помилки з боку [PERSON]. Отже, вказана угода підлягає визнанню недійсною на підставі ст. 229 ЦК України, тому позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», ч.2 ст.27 : державна реєстрація речових прав скасовується в разі припинення дії договору, укладення іншого договору або винесення судом відповідного рішення, про що вносяться дані до Державного реєстру прав. Отже, на підставі рішення суду про визнання недійсним договору відчуження нерухомості у БТІ виникає обов»язок скасувати державну реєстрацію права власності за відповідачем і відновити державну реєстрацію права власності за попереднім власником /позивачем/. З огляду на це обґрунтованими є роз»яснення, викладені в абз.5 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно з якими рішення суду про задоволення позову про повернення майна , переданого за недійсним правочином, - є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Водночас у роз»ясненнях Верховного Суду України немає жодних вказівок щодо необхідності залучення БТІ до участі в подібній справі.

Outcome: partial