Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-13 00:00:00

В січні 2011 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, де просила визнати недійсними та скасувати договори дарування житлового будинку га земельної ділянки, та Державні акти на право власності на земельні ділянки, пояснюючи не тим, що 30.12.2004 року між нею га відповідачем, який є її онуком, було укладено договори дарування житлового будинку №187 по вул.Шевченка у с.Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області та земельних ділянок за тою ж адресою, кадастрові номери 3222485901:01:013:0023 та 3222485901:01:013:0022. Внаслідок цього відповідачем було отримано Державні акти на право власності на названі земельні ділянки, серії ЯА №574819 та ЯА №574818 від 12.10.2005 року відповідно. Вважає, що договори було укладено незаконно, оскільки при укладенні договорів дарування відповідач фактично мав укласти договір довічного утримання, про що попередньо домовлявся з позивачкою, що не заперечує до сих пір. Втім, посилаючись на кризу та відсутність коштів, перестав надават и таку допомогу. 01.12.2010 року відповідач заявив про те, що позивачка має звільнити належні йому приміщення, де вона мешкала та мешкає до сьогодні. [PERSON] позивачка довідалась про порушення її права та про те, що вона помилилась стосовно суті укладених угод. Тому просила задовольнити її позов, посилаючись, як на підставу, ст.229 ЦК України, оскільки вона помилялась стосовно суті укладеної угоди. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову не заперечив, пояснив, шо дійсно відповідач зобов'язувався надавати довічну допомогу позивачці, але з часом, у зв'язку з світовою кризою, перестав надавати таку допомогу за відсутності коштів. Суд. дослідивши матеріали справи та вислухавши сторін, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. 30.12.2004 року між позивачкою, як дарувальником, та відповідачем, який є її онуком, як обдарованим, було укладено договори дарування житлового будинку №187 по вул.Шевченка у с.Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області та земельних ділянок за тою ж адресою, кадастрові номери 3222485901:01:013:0023 та 3222485901:01:013:0022. Внаслідок цього відповідачем було отримано Державні акти на право власності на названі земельні ділянки, серії ЯА №574819 та ЯА*№574818 від 12.10.2005 року відповідно. Це підтверджується оспорюваними договорами, посвідченими [PERSON], приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, реєстрові номери 3426 та 3423, Державними актами на право власності на земельні ділянки площею 0,25 га та 0.0340 га, наявними у справі. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна та зобов'язана довести ті обставини, на які зона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь в справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Відповідач не звільнений від доказування. Доказів того, що позивач дійсно безоплатно відчужив майно згідно оспорюваного договору, відповідачем не надано, і судом таких не виявлено. Навпаки, це спростовується всіма доказами, зібраними в справі, в їх сукупності, та особистими поясненнями представників сторін у судовому процесі. Дійсно, як вважає суд, позивачка помилялась стосовно істотних умов укладених нею оспорюваних угод. Так, з пояснень представників сторін у судовому процесі виявилось, що дійсно існувала домовленість між сторонами про те, що відповідач догляне позивачку до її смерті, за що вона передає йому право на майно, уклавши оспорювані договори. Втім, за відсутності коштів, з 2010 року відповідач перестав надавати допомогу позивачці, посилаючись на відсутність коштів. До сьогодні позивачка мешкає у будинковолодінні №187 по вул.Шевченка у Петропавлівській Борщагівці, іншого житла не має. Тому, вислухавши сторін та оцінивши всі зібрані в справі докази в їх сукупності, суд має задоволиги позовні вимоги, визнавши існування підстав для скасування договорів, передбачених ст.229 ЦК України.

Outcome: approved