Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], неповнолітньої [PERSON] [INFO], про визнання недійсною угоди купівлі-продажу. [PERSON] звернулась з позовом до неповнолітньої [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання угоди недійсною, визнання літнього будинку спільною сумісною власністю та стягнення матеріальних збитків. В судовому засіданні [PERSON] заявлені ним вимоги уточнив, підтримав та просив суд їх задовольнити. [PERSON] він підтримав позов [PERSON], та просив його задовольнити. [PERSON] у судовому засіданні свій позов уточнила, підтримала та просила суд його задовольнити. [PERSON] вона просила задовольнити позов [PERSON] [PERSON] (Смолякова) позов [PERSON] не визнала. Свою думку стосовно позову не висловила, пояснень за позовом не надавала так як тривалий час не з'являлась у судове засідання, без повідомлення причин неявки. [PERSON] законний представник неповнолітньої [PERSON] та його представник позови [PERSON] та [PERSON] не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні. Представник КП «ОМБТІ та РОП» проти задоволення позовів [PERSON] та [PERSON] заперечувала та просила суд відмовити в їх задоволенні. Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник Київської районної адміністрації Одеської міської ради позови [PERSON] та [PERSON] не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, перевіривши їх доказами суд вважає, що заявлені позові задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] став власником житлового будинку з надвірними спорудами який знаходиться у м. Одесі за адресою вул. Офіцерська 26 в., на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 лютого 1987 р., яке він успадкував після смерті [PERSON], яка померла 9 серпня 1986 р. Згідно з отриманим дозволом Інспекції державного та архітектурного контролю, на реконструкцію жилого та літнього будинків від 16.02.1998 р., та розпорядженням Київської райадміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради № 109 від 30.01.1998 р. був затверджений проект реконструкції частини житлового будинку і літнього будинку які належать [PERSON] та розташовані за адресою м. Одесі за адресою вул. Офіцерська 26 [PERSON] [PERSON] був зобов'язаний переоформити документи на землекористування у встановленому порядку та після закінчення реконструкції здати житловий будинок в експлуатацію. На підставі даних документів [PERSON] провів реконструкцію житлового будинку та побудував літній будинок за адресою м. Одеса вул. Офіцерська 26 В, а коли літній будинок був побудований на 70 % вирішив продати його. Згідно з розпорядженням Київської райадміністрації Одеської міської ради від 4.11.2003р. за № 1704, були розглянуті представлені [PERSON] документи про відчуження незакінченого будівництвом літнього будинку по вул. Офіцерської № 26 В м. Одесі і було встановлено, що згідно дозволу ДАБК від 16.02.1998 р. за вказаною адресою був побудований літній будинок літ «Г» готовністю 70 %. Вказаним розпорядженням [PERSON]Б був наданий дозвіл на відчуження літнього будинку готовністю 70%. 15 липня 2004 р. між [PERSON] та [PERSON] і неповнолітньою [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу 44/100 частин житлового будинку під № 26 В, що знаходиться за адресою м. Одеса по вул. Офіцерської. З договору видно, що продавалась частина будинку яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом, тобто він був єдиним власником частини будинку, що була предметом договору купівлі-продажу. Усі умови договору були виконані сторонами і з цих підстав договір сторонами не був оскаржений. Суд вважає доводи [PERSON] про те, що він був введений в оману витягом КП МБТІ та РОН на відчуження 44/100 частин домоволодіння, не можуть прийнятий судом до уваги, так як він особисто укладав договір купівлі-продажу, при його укладенні читав його, та розумів значення своїх дій. Крім того для здійснення відчуження будинку усі документи для його продажу в КП ОМБТІ та РОН замовляв сам [PERSON]. На підтвердження укладення договору [PERSON] отримав гроші обумовлені сторонами по договору і передав покупцям майно перелічене в договорі. Суд вважає, що в даному випадку його права як продавця не були порушені. Суд звертає увагу на те, що договір купівлі-продажу був укладений між сторонами у 2004 р., а позов про його розірвання був заявлений у 2007 р. Таким чином позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають за не доведеністю та безпідставністю. Суд вважає,\~що позов\~[PERSON]\~також не\~підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходяться у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 12 березня 1976 р. Під час\~знаходження в\~шлюбі [PERSON]\~28\~лютого 1987\~р.,\~отримав у спадщину\~за заповітом майно у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами розташованого за адресою м. Одеса, вул. Офіцерська 26 В, після смерті [PERSON], яка померла 9 серпня 1986 р. Як уже було встановлено судом на підставі дозволу Інспекції державного та архітектурного контролю, на реконструкцію жилого та літнього будинків від 16.02.1998 р., та розпорядженням Київської райадміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради №109 від 30.01.1998 р. був затверджений проект реконструкції частини житлового будинку і літнього будинку які належать [PERSON] та розташовані за адресою м. Одесі за адресою вул. Офіцерська 26 В. Згідно зі ст. 24 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР майно яке кожному із подружжя о одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Згідно зі ст. 25 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР, якщо майно яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого подружжя або їх обох, воно може бути визнано судом спільною сумісною власністю подружжя. Згідно з ч. 1 п. 2 ст. 57 Сімейного Кодексу України (2004р.) майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку дарування. Згідно зі ст. 63 Сімейного Кодексу України встановлено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своєї вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Самовільно побудовані будівлі які не введені в експлуатацію і на які не має правовстановлюючих документів не можуть бути предметом права загальної спільної власності подружжя. Крім того спору між подружжям відносно прав на майно між ними не було. А при існуванні такого спору між подружжям він може стосуватися тільки вартості спільно побудованого ними майна. Суд встановив, що [PERSON] продавав [PERSON] 44/100 частин майна яке відповідно до умов договору купівлі-продажу складається з одного кам'яного жилого будинку, піл літ «А», житловою площею 30, 5 кв. м., садового будинку піл літ «Г» , вбиральні -В, гаража -Д, огорожі _ № 1-5, мостіння І, цистерни II, розташованих на земельній ділянці площею 524 кв.м. А за заявою продавця відчужується літній будинок під літ «Г» загальною площею 102, 2 кв.м. , готовністю 70 %. Згідно з договором купівлі-продажу вказана частина жилого будинку належіть [PERSON] на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом від 28.02.1987 р. Доказів того, що літній будинок відноситься до спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] суду не надано, так само як і правовстановлюючих документів на літній будинок літ «Г», які б підтверджували його введення в експлуатацію. Таким чином виходячи з викладеного суд вважає, що при продажу майна [PERSON] згоди його дружини на продаж цього майна була не потрібна. Також суду не було надано належних доказів того, що майно яке продавалось [PERSON] є спільною сумісною власністю подружжя. При таких обставин вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. В зв'язку з тим, що вимоги [PERSON] відносно відшкодування шкоди та упущеної вигоди стосуються правовідносин сторін по договору займу, який вже був предметом іншого спору та по якому вже було ухвалене рішення, суд відмовляє [PERSON] у задоволенні вимог які стосуються не виконання договору займу та рішення Київського районного суду м. Одеси від 13.12.2006 р.

Outcome: dismissed