Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-06 00:00:00

Позивач, збільшивши розмір позовних вимог просить суд визнати недійсним наказ №8 від 26.10.2009 року «Про зміну режиму підприємства» Державного Кіровоградського сокоекстрактового заводу; стягнути із Державного Кіровоградського сокоекстрактового заводу на його користь 146 гри. 34 коп. незаконно утриманих профспілкових внесків ; 7612 гри. 52 коп. заробітної плати за час простою з січня по жовтень 2010 року та з відповідача директора Державного Кіровоградського сокоекстрактового заводу [PERSON] на його користь на відшкодування моральної шкоди 3000 грн. Вимоги мотивує тим, що він перебуває в трудових правовідносинах із відповідачем [PERSON] Кіровоградським сокоекстрактовим заводом з 1997 року по даний час. Наказом №8 від 26.10.2009 року « Про зміну режиму підприємства» відповідач встановив неповний робочий день для всіх працівників з оплатою праці пропорційно відпрацьованому робочому часу на термін з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року. Про те, що його право порушено відповідачем від дізнався з листа державної інспекції праці від 10.06.2010 року. Із вказаним вище наказом його ніхто не ознайомлював, не запитував згоди на роботу в нових умовах праці. На даний період підприємство працює в режимі неповного робочого часу, а фактично в простої, оплата праці працівникам проводиться пропорційно відпрацьованого часу, що суперечить умовам колективного договору та ст. 97 КЗпП України. Крім того, з нього незаконно утримувались підприємством щомісячно профспілкові внески. Заяви на їх утримання він не писав , в первинній профспілковій організації ніколи не перебував. Вважає, що саме директор підприємства [PERSON], порушуючи його законні трудові права, а саме: недоотримання ним заробітної платні, не визначеність режиму його роботи на підприємстві, ігнорування директором організації праці, а зокрема погіршення умов його трудового договору, має відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 3000 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, на їх обґрунтування послався на обставини, які викладені у позовній заяві та доповненнях до неї. Відповідачі - директор Державного Кіровоградського сокоекстрактового заводу [PERSON] та [PERSON] Кіровоградський сокоекстрактовий завод, їх представники в судове засідання не з»явились, повідомлялись, заперечень на позов не подавали. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлено, що позивач з 1997 року перебуває в трудових правовідносинах із відповідачем [PERSON] Кіровоградським сокоекстрактовим заводом . Наказом директора [PERSON] від 26.10.2009 року №8 « Про зміну режиму роботи підприємства» працівники підприємства переведені з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року на неповний робочий час. Особисті підписи працівників про ознайомлення зі змістом наказу (попередження про зміну існуючих умов праці в бік погіршення) відсутні, що є порушенням вимог ст.ст. 32, 103 КЗпП України та ст.. 29 Закону України « Про оплату праці» . Наказом не визначено конкретну тривалість неповного робочого часу працівників підприємства. Тобто, умови праці, зазначені в наказі значно погіршують становище праці працівників та умови трудового договору порівняно із законодавством про працю України, зміни істотних умов праці трудового договору внесені наказом №8 в порушення процедури , передбаченої законодавством про працю, а тому є всі правові підстави , приймаючи до уваги, що позивач помилився при формулюванні прохальної частини щодо визнання недійсним наказу, визнати незаконним та скасувати наказ №8 від 26.10.2010 року. Починаючи із січня 2007 року підприємство без достатніх правових підстав утримувало із заробітної плати позивача, який не є членом профспілки та не писав заяву на їх вирахування, профспілкові внески - 146 грн. 34 коп., а відтак суд вважає, що вказана сума має бути повернута працівникові, оскільки в порушення вимог ст. 42 Закону України « Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності « була утримана . Доказів того, що позивач є членом профспілкової організації відповідач не надав. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованої заробітної платні за час простою, слід зазначити, що підприємство працює в режимі неповного робочого часу, фактично в простої. Оплата праці працівникам проводиться пропорційно відпрацьованого часу, що суперечить умовам колективного договору та ст. 97 КЗпП України де вказано ,що підприємства самостійно у колективному договорі встановлюють форми і систему оплати праці компенсаційні і гарантійні виплати... ( п.5.9. „ Час простою не з вини працівника оплачується у розмірах, не нижчих основної заробітної плати працівника") і порушує навіть вимоги ст. 113 КЗпП України та ст.12 Закону України „Про оплату праці". Ст. 34 КЗпП України визначено, що простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для роботи з проведенням оплати працівникові не нижче від двох третин тарифної ставки(окладу). Про розмір основного заробітку (окладу) позивачу стало відомо тільки з квітня 2010 р. так, як відповідач на вимогу працівників, став надавати розрахункові листи про отриману заробітну плату. Відповідно ст. 95 КЗпП України , законодавчо встановлено розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якої не може проводитись оплата праці, в період не забезпечення роботою оплата праці повинна проводитись в розмірі встановленої зарплати на підприємстві , але не нижче мінімальної заробітної плати встановленої в Україні. Відповідно Закону України "Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати" від 20 жовтня 2009 року N 1646-УІ (стаття 2), Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про [PERSON] бюджет України на 2009 рік"" від 06 листопада 2009 року N 1715-УІ (п. 2), з 01.01-2010 - 869грн., з 01.04.2010 -884 грн. 3 1 січня 2010 по 1 жовтня 2010 року підприємство на якому працює позивач фактично не працювало, а тому суд погоджується із наданим розрахунком позивача щодо заборгованої йому заробітної платні за час простою в розмірі 7612 грн. 52 коп., яка і не була спростовано відповідачем. Згідно статті 115 КЗпП України, заробітна плата повинна виплачуватись в строк, який порушений з вини відповідача. Вимоги про стягнення із відповідача, а саме: директора Державного Кіровоградського сокоекстрактового заводу [PERSON] на користь позивача на відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн. задоволенню не підлягають, оскільки вони є безпідставними та необгрунтованими. В порядку статті 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial