Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 05 серпня 2010 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. В поданій до суду заяві позивач посилався на те, що 19 квітня 2010 року з вини відповідача [PERSON] відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль ВАЗ 210994-20, державний номер ВІ 5244АХ, який належить позивачу. Наслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб отримав технічні пошкодження, розмір заподіяної майнової шкоди складає 16328 грн. Також позивач вказував, що діями відповідача спричинено моральні страждання. Просив суд стягнути з відповідача 16328 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 1699 грн. на відшкодування моральної шкоди. В подальшому 11 жовтня 2010 року позивач збільшив розмір позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 7000 грн. В судових засіданнях представник позивача повністю підтримала позовні вимоги, посилаючись на викладені в поданій до суду заяві обставини. Відповідач в судове засідання 20 січня 2011 року не зявився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в попередніх судових засіданнях позовні вимоги не визнавав, не погоджуючись з розміром відшкодування. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані в справі докази, матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 19 квітня 2010 року о 21.30 год. [PERSON], керуючи транспортним засобом марки Чері-Амулет, державний номерний знак [NUMBER], по вулиці В.Тирнівська в м. Полтаві від вулиці Половка в напрямку вулиці Ковпака, напроти електроопори № 230, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ-21099-20 СПГ, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок пригоди водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від проходження судово-медичної експертизи на встановлення ступеня тяжкості отриманих тілесних ушкоджень відмовився. Своїми діями [PERSON] порушив п.п. 1.3., 1.4., 1.5., 11.1., 11.4. Правил дорожнього руху України. Вказані винні дії відповідача [PERSON] встановлені постановою Київського районного суду м. Полтави від 14 травня 2010 року в справі про адміністративне правопорушення, якою [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Оскільки постановою Київського районного суду м. Полтави від 14 травня 2010 року встановлено винні дії відповідача [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, з постановлю суду відповідач погодився, суд вважає доведеною зазначену обставину. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Статтею 1187 ЦК України передбачено обовязок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, особою, яка на відповідній правовій підставі ним володіє. Судом встановлено, що транспортний засіб ВАЗ 21099-20 СПГ, державний номер [NUMBER], на праві власності належить позивачу [PERSON] та в результаті дорожньо-транспортної пригоди 19 квітня 2010 року згідно з довідкою ДАІ отримав пошкодження: ліве переднє крило, ліві двері, ліве заднє крило, поріг лівий, скло лівої передніх дверей, ліве дзеркало заднього виду, лобове скло, передній повторювач поворотів, вказано на можливі скриті дефекти. Позивачем [PERSON] в підтвердження суми спричиненої матеріальної шкоди надано до суду квитанції та товарні чеки. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно п. 4 ст. 60 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що вартість перевезення пошкодженого транспортного засобу на стоянку евакуатором склала 225 грн., а вартість транспортування на станцію технічного обслуговування 150 грн. Оскільки таке перевезення було зумовлено неправомірними діями відповідача, в результаті яких транспортний засіб було пошкоджено, суд приходить до висновку, що такі витрати позивача підлягають стягненню з [PERSON] в загальній сумі 375 грн. Як вбачається з квитанції № 00409 на оплату послуг за стоянку транспортного засобу, вона видана [PERSON], а не позивачу по справі. Тому суд не вбачає жодних підстав для стягнення суми коштів в розмірі 280 грн. на користь позивача як суми в рахунок відшкодування спричиненої йому шкоди з вини відповідача. Крім того, в матеріалах справи відсутні належні докази щодо вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, пошкодженого результаті дорожньо-транспортної пригоди. Надані до суду квитанції та товарні чеки на придбання запасних частин не можуть бути судом прийняті до уваги як належні докази, оскільки в справі відсутні дані про те, що самі такі запасні частини підлягали заміні на автомобілі. Акт виконаних робіт на суму 10780 грн. та квитанція про сплату містять посилання на те, що позивач прийняв та оплатив роботи з ремонту та фарбування транспортного засобу ВАЗ 21099-20 СПГ, але чи зумовлений був саме такий ремонт та фарбування автомобіля діями відповідача, посилання відсутні. За таких обставин, суд, перевіривши і оцінивши відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України пояснення сторін про відомі їм обставини, що мають значення для справи, поряд з іншими в справі доказами, приходить до висновку, що позивачем [PERSON] в судовому засіданні не доведено розмір спричиненої йому шкоди. Крім того, при вирішенні справи суд також виходить до того, що порядок визначення вартості відновлювального ремонту встановлено Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №145/5/2092. Докази, які б відповідали вимогам вказаної Методики в справі відсутні, а наявні в справі матеріали в значенні ст.57, 58 ЦПК України не можуть бути визнані належними доказами розміру заподіяної позивачу шкоди. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди за виключенням суми 375 грн., не доведені позивачем в судовому засіданні, а тому не підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження моральні страждання позивача, які могли б виникнути в результаті неправомірних дій відповідача. Як встановлено судом, на час дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом керував не позивач [PERSON], а інша особа згідно з дорученням. За таких обставин посилання позивача на те, що в результаті пошкодження транспортного засобу був позбавлений можливості користуватися автомобілем не заслуговують на увагу. Будь-які докази спричинення позивачу моральних страждань надано не було, тому суд приходить до висновку, що вимоги про відшкодування моральної шкоди не доведені в судовому засіданні, тому не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню підтверджені квитанцією витрати по сплаті державного мита в розмірі 51 грн. та на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 грн., а всього 171 грн.

Outcome: partial