Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ ПУМБв особі Філії банку у м. Запоріжжі про зобовязання внесення змін до умов кредитного договору. Під час розгляду справи по суті 09.03.2011 року, позивачем подано заяву про зміну позовних вимог, у якій вказується наступне. 27.11.2007 року він уклав з відповідачем договір про надання споживчого кредиту №5815714, відповідно до умов якого йому було надано кошти у розмірі 30\~774 доларів США за сплатою 11,50% річних на строк до 27.11.2014 року. В забезпечення виконання зобовязання за вказаним договором було укладено договір застави транспортного засобу №5892537 від 27.11.2007 року, відповідно до умов якого в заставу банку передано транспортний засіб: автомобіль NISSAN, марки X TRAIL, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який належить йому на праві власності. Протягом року, з часу укладення кредитного договору, він зарекомендував себе добросовісним позичальником і вчасно та в повному обсязі сплачував відсотки та тіло кредиту. Однак, починаючи з кінця 2008 року в державі відбулися суттєві соціально-економічні зміни різко знецінилася гривня по відношенню до валюти кредиту. Цей факт є загальновідомим та підтверджується Постановою Верховної Ради України від 26.01.2009 року Про діяльність Національного банку у період фінансової кризи та стан виконання рішень Верховної Ради України з цих питань, відповідно до якої визнано факт різкої девальвації національної валюти та поглибленню інфляції. На день отримання кредиту курс Нацбанку становив 5,05 грн. за долар США. На теперішній час він складає 7,96 грн. за долар США. Отже, існує істотна зміна становища, щодо виконання боргових зобовязань за кредитним договором. Тобто з підвищенням курсу іноземної валюти, сума боргу, яку йому необхідно сплачувати, значно зросла, в звязку із чим значно погіршився його фінансовий стан. Тому для врегулювання питання щодо подальшого виконання своїх зобовязань за кредитним договором він неодноразово звертався до керівництва банку стосовно дозволу здійснювати сплату тіла та відсотків за кредитом враховую курс Нацбанку України станом на день отримання кредиту, тобто у розмірі 5,05 грн. за один долар США. Проте відповідач з його пропозиціями не погодився та категорично відмовив йому у внесенні змін до умов договору кредиту. Наявність у Кредитному договорі положень щодо вираження грошових зобовязань між ним та Банком в доларах США суперечить приписам ст.99 Конституції України та ст.ст.524,533 ЦК України, так як грошові зобовязання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, коли субєкти правовідносин мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства, що у даному випадку місця не має. Оспорюваний кредитний договір відповідно до ст.ст.203,15, 227,524,533 ЦК є недійсним. Оскільки у сторін відсутня індивідуальна ліцензія на використання іноземної валюти як засобу платежу за Кредитним договором, то використання доларів США як засобу платежу при сплаті процентів за вказаним кредитним договором суперечить приписам декрету КМУ №15-93. Крім того, при укладенні Кредитного договору, відповідачем було порушено вимоги п.2 ст.11 Закону України Про захист прав споживачів, оскільки йому не було розяснено у письмовій формі про переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, та завідомо включив у договір нікчемні вимоги, а саме виразив повернення кредиту та відсотків за його користування в іноземній валюті. Також у Кредитному договорі не зазначено детальний розпис загальної вартості кредиту. Крім того, під час укладання Кредитного договору, було порушено вимоги ч.3 ст.65 СК України, оскільки його дружина [PERSON] не надавала письмової згоди на укладання кредитного договору та договору застави. Відповідно до ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно ч.2 ст.548 ЦК України, недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобовязання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення. Позивач вважає, що договір застави транспортного засобу є недійсним з моменту недійсності Кредитного договору. За умовами Кредитного договору, відповідач надав йому кредит у розмірі 30\~774 доларів США, по курсу НБУ станом на 27.11.2007 року по 5,05 грн., сума в гривнях дорівнювала 171\~649,50 грн.. Цільове призначення кредиту зазначене як придбання транспортного засобу. Ним, згідно договору купівлі-продажу автомобіля №264/107/к-п від 26.10.2007 року, до ТОВ ДП Авто систембуло внесено авансовий платіж у сумі 17\~164,96 грн.. Решту коштів на придбання автомобіля у розмірі 154\~484, 54 грн. було сплачено відповідачем. У продовж року на виконання зобовязань за Кредитним договором ним було сплачено 8006 доларів США, які по курсу 5,05, дорівнюються 40\~430 грн.. Заборгованість за основним зобовязанням на момент подачі позову, в гривнях, дорівнюється 114054 грн. (22\~585 доларів США по курсу 5,05 грн..) На підставі викладеного, позивач просить визнати недійсним кредитний договір №5815714, укладений 27.11.2007 року між ним та відповідачем; визнати недійсним договір застави транспортного засобу №5892537 укладений 27.11.2007 року між ним та відповідачем; зобовязати відповідача прийняти від позивача суму у розмірі 114054 грн., переведено в долари США за курсом 5,05 грн.; у відповідності до ст.373 ЦПК України встановити розстрочку виконання рішення суду по поверненню відповідачу грошових коштів у сумі 114054 грн. по 1000 грн. щомісяця до повного погашення боргу. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, наполягаючи на обставинах та підставах викладених у позовній заяві. Просить позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав. Вважає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню Просить в задоволенні позову відмовити. Письмові заперечення залучені до матеріалів справи. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.11.2007 року позивач уклав з відповідачем договір про надання споживчого кредиту №5815714, відповідно до умов якого йому було надано кошти у розмірі 30\~774 доларів США за сплатою 11,50% річних на строк до 27.11.2014 року. В забезпечення виконання зобовязання за вказаним договором між сторонами по справі було укладено договір застави транспортного засобу №5892537 від 27.11.2007 року, відповідно до умов якого в заставу банку передано транспортний засіб: автомобіль NISSAN, марки X TRAIL, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який належить позивачу на праві власності. Пунктом 3.3 спірного кредитного договору передбачено, що надання Банку коштів в рахунок повернення кредиту та сплати процентів за цим Договором здійснюється виключено у валюті кредиту …. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно із ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується дати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що спір фактично виник не з надання кредиту в іноземній валюті, а з того, що розрахунки за спірним кредитним договором визначені і провадились обома сторонами в іноземній валюті. Умови та порядок розрахунків є суттєвими умовами кредитного договору. Відповідно до ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і порядку встановлених законом. Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобовязання має бути виражено у грошовий одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовій еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Згідно з ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ст. 35 Закону України Про національний банк України, гривня (банкноти і монети) як національна валюта є єдиним законним платіжним засоби на території України, які приймаються усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунків, вклади акредитиви та для переказів. Таким чином, єдиним законом засобом платежу, які застосовуються при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня. Законодавством України сторонам у договорі надано право, при визначенні розміру грошових зобовязань в гривні, вказати еквівалент в іноземній валюті. У такому випадку сума, яка повинна бути оплачена в гривні, визначається згідно з офіціальним курсом відповідної валюти на дату проведення платежу. Режим здійснення валютних операцій на території України, загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права та обовязки субєктів валютних відносин порядок здійснення валютного контролю відповідальність за порушення валютного законодавства передбаченні Декретом КМУ Про систему валютного регулювання і валютного контролю, який з урахуванням ст. 4,ст. 192 ЦК України єдиними нормативно-правовим актом, який має силу закону і застосовується у регулюванні правовідносин. Відповідно до п.2 ст. 1 Декрет КМУ, під валютними операціями розуміються операції, повязані з переходом право власності на валютні цінності, за винятком операції, що здійснюються між резидентами у валюті України; операції, повязані з використанням валютних цінностей в міжнародному обсягу як засобу платежу з передаванням заборгованостей та інших зобовязань, предметом яких є валютні цінності; операції повязані з ввезенням переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей. Згідно ч.1 та ч.2 ст.5 Декрету КМУ, НБУ видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операції, які підпадають під режим ліцензування згідно з Декретом КМУ. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національного оператору поштового звязку на здійснення валютних операції, що не потребують індивідуальних ліцензій на весь період дії режиму валютного регулювання. Проведення розрахунків за спірним кредитним договором, в тому числі, оплата процентів, штрафних санкцій позивачем відповідачу в іноземній валюті потребує індивідуальній ліцензії Національного банку України, виходячи з наступного. Згідно із п. п.г. ч.4ст.5 Декрету КМУ, індивідуальні ліцензії потребують, в тому числі, операції щодо використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або застави. Згідно із п.1, 4 Положення Про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого Постановою НБУ від 14.10.2004 р.№ 483, яка зареєстрована в МЮУ 09.11.2004 р.№ 1429/10028, від використанням іноземної валюти як засобу платежу розуміється використання іноземної валюти на території України для виконання будь-яких грошових зобовязань або оплати товарів, що придбаються. Судом також встановлено, що відповідно до п.1,1 Кредитного договору відповідач надав позивачу кредит в сумі 30\~774,00 доларів США, що виходячи з курсу 5.05 за 1 долар США дорівнює 155408,70 грн.. На виконання умов Кредитного договору позивачем було сплачено відповідачу 8006 доларів США, що виходячи з курсу 5,05 грн. за 1 долар США дорівнює 40430, 30 грн.. Заборгованість позивача перед відповідачем за виконання основного зобовязання, згідно наданого позивачем розрахунку складає 114978, 40 грн.. Представником відповідача доказів, які б свідчили про інший розмір заборгованості, не надано. Оплата боргу та інших платежів, стягнення яких в іноземній валюті, передбачених п.п.3.1.1, 3.1.2 кредитного договору також потребує індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти як засобу платежу. Крім того, відповідно до ст.2 Постанови НБУ № 119 від 26.03.1998 р Про затвердження правил використання готівкою іноземної валюти на території України, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції 15.04.1998 р.№ 245/2685( втратила чинність на підставі Постанови НБУ № 200 від 30.05.2007 р.), використання на території України готівкою іноземної валюти як засобу платежу або застави дозволяються у разі відсутності у фізичних осіб нерезидентів або резидентів, а також повноважних представників юридичної особи нерезидента субєкта підприємницької діяльності коштів у грошовій одиниці України і неможливості валютної обмінної операції через пункт обміну іноземної валюти в таких випадках : п.2.1 на територіях митниць; п.2.2.- на територіях вокзалів; п.2.3. використання на території України готівкою іноземної валюти як засобу платежу дозволяється разі субєктами підприємницької діяльності готельних послуг фізичним особам нерезидентам з оплатою в іноземній валюті, у тому числі зі застосуванням дорожніх чеків міжнародних платіжних систем у вільно конвертованій валюті; п 2.4. - використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у випадках, що не передбачені цією главою, а також застави дозволяється за умови отримання індивідуальної ліцензії. Як встановлено судом, вказана індивідуальна ліцензія у позивача або відповідача відсутня, внаслідок чого використання долару США, як засобу платежу за кредитним договором № 5365675 від 18 квітня 2007 року суперечить приписам п.г.ч.4 ст. 5 Декрету КМУ, Постанови НБУ № 119 від 26.03.1998р. Наданий банком до матеріалів справи дозвіл № 8-1 від 02.102006 року Національного банку України, як доказ наявності у відповідача на здійснення вказаних вище валютних операцій без індивідуальної ліцензії, суд до уваги не приймає з огляду на те, що зазначений документ відповідно до приписів п.5.3 Положення Про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремних операційвиступає генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно із Декретом КМУ Про систему валютного регулювання і валютного контролю. Наявність генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій(дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями) не звільняє сторони від обовязку отримати індивідуальну ліцензію відповідно до приписів п.г) ч.4 ст. 5 Декрету КМУ а не робить укладений кредитний договір законним. Крім того, у вичерпному переліку операцій, які має право здійснювати відповідач не вказані операції по використанню готівкою іноземної валюти на території України як засобу платежу. Вичерпний перелік неторговельних операцій в іноземній валюті містять в особі п 11 Положення Про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, яке затверджено Постановою НБУ від 10.089.2006р. № 281, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 29.08.2005р. № 950/11230 і застосовується судом при розгляді цього спору відповідно до ст. 8 ЦК України. Цей перелік також не містить в собі надання права позивачу використання готівкою іноземної валюти на території України як засобу платежу. Наявність у спірному кредитному договорі положень щодо розрахунків за грошовими зобовязаннями між позивачем та відповідачем в доларах США за відсутності у сторін індивідуальної ліцензії на використання готівкою іноземної валюти на території України як засобу платежу та використання позивачем долару США як засобу платежу за кредитним договором, суперечить приписам ст. 99 Конституції України, ст. 524 Цивільного кодексу України, ст. 3 Декрету КМУ Про систему валютного регулювання і валютного контролю, ст. 35 Закону України Про Національний банк України. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 р. Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу(ліцензії), згідно зі статтею 227 ЦК України є оспорюваним. Вимоги про визнання такого правочину недійсним можуть заявлятися як сторонами правочину, так і будь-якою заінтересованою стороною в разі, якщо таким правочином порушено її право чи законні інтереси, а також органами державної влади, які відповідно до закону здійснюють контроль за видом діяльності, яка потребує ліцензування. Стаття 227 ЦК України встановлює, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу(ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Частини 1, 3 та 5 ст. 203 ЦК України визначають, що зміст правочину не може бути суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення та шостою статі 203 цього Кодексу. Частина 1 ст. 216 ЦК України встановлює, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Уразі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні, що вона одержала на виконання цього правочину. Позивач, на виконання цього правочину, отримав від банку 30774,00 доларів США, що на день отримання становило 155408,70 грн., виходячи із офіційного курсу НБУ на момент отримання кредиту 1 долар США = 5,05 грн.. Відповідач , на виконання цього правочину, отримав від позивача 8006,00 доларів США, що виходячи з курсу 5,05 грн. за 1 долар США дорівнює 40430,30 грн.. Борг позивача перед відповідачем складає 22\~768,00 доларів США, що виходячи з курсу 5,05 грн. за 1 долар США дорівнює 114\~978,40 грн. За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи, що умови спірного кредитного договору суперечать переліченим вище приписам законодавства, позивні вимоги про визнання правочину, який оформлений Кредитним договором №5815714 від 27.11.2007 року недійсним є правомірним та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, враховуючи висновки суду щодо недійсності правочину, який оформлений кредитним договором №5815714 від 27.11.2007 року, останній є таким з моменту його вчинення. Позов в частині визнання недійсним правочину, який оформлений договором застави транспортного засобу №5892537 укладений 27.11.2007 року, також є обґрунтованим та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобовязання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Цивільним кодексом України у параграфі 6 глави 49 не передбачено інших негативних наслідків визнання не дійсним основного зобовязання , забезпеченого договором іпотеки, як визнання не дійсним і додатково зобовязанням. За таких обставин, беручи до уваги висновки суду не дійсності правочину, який оформлений кредитним договором №5815714 від 27.11.2007 року, в забезпечення виконання обовязків за яким було укладено договір договором застави транспортного засобу №5892537 укладений 27.11.2007 року, останній підлягає визнанню судом не дійсним на підставі ч.2 ст.548 ЦК України. Згідно ст..ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на якій вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. При розгляді судової справи відповідачем не було надано доказів. щоб підтверджували отримання останнім відповідної індивідуальної ліцензій для надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті та використання іноземної валюти на території Україні, як засобу платежу. Таким чином суд приходить до висновку, що при наданні відповідачем та отриманні позивачем кредиту у доларах США, а також здійснення відповідачем платежів по погашенню кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США були порушенні наступні норми закону, які суперечить чинному законодавству, текст якого складений відповідачем містить положення, які значно погіршили його стан, як споживача за споживчим кредитом по відношенню до умов. встановленого чинним законодавством України, а саме: відповідач. надавши кредит у доларах США порушив статті: статтю 99 Конституції України, згідно якої грошовою одиницею є гривня; статтю 524 Цивільного кодексу України, яка визначає, що зобовязання повинно бути визначено в грошовій одиниці України гривні; статтю 3 Закону України № 2346-111 Про платіжні системи та переказ коштів в України, яка визначає, що гривня, як грошова одиниця(національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними та юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України; статті 6, 7 Постанови Національного банку України № 200 від 30 травня 2007 року Про затвердження Правил використання готівкою іноземної валюти на території України, які чітко встановлюють випадки використання фізичними та юридичним особами (резидентами України) іноземної валюти як засобу платежу, у розрахунках на території України та ст..3 Декрету КМУ від 19.02.1993 Про кисету валютного регулювання і валютного контролю, яка встановлює, що валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобовязань, якщо інше не передбачено валютним законодавством України. Згідно ст..3 ЦК України загальними засобами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається установленими його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обовязків. Розумність це зважене вирішення питання регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також інтересів громадян(публічного інтересу). Отже, подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час є порушенням одного із принципів цивільно-правових відносин, які закріпленні у ст..3 ЦК України принципу справедливості. Умови кредитного договору є не справедливими, так, як всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду відповідача, споживача кредитних послуг. Не справедливими є ,зокрема, умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, що передбачаю згідно умов кредитного договору погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитів у доларах США, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону, позивач перекладає, як субєкт підприємницькою(господарської) діяльності виключно на позивача за кредитним договором та споживача кредитних послуг, що є грубим порушенням частини 3 статті 13 цивільного кодексу України. Таким чином оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позив підлягає задоволенню в частині визнання недійсним договорів, у звязку з чим у відповідності до ст.216 ЦК України, кожна із сторін за кредитним договором зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього договору. Позовні вимоги в частині встановлення розстрочки виконання рішення суду по поверненню відповідачу грошових коштів, задоволенню не підлягають у звязку з необґрунтованістю та недоведеністю. У відповідності до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 37 гривень, а також судовий збір в розмірі 8 грн. 50 коп. в дохід держави.

Outcome: partial