Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-18 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» (надалі Банк) 10 серпня 2005 року уклав з [PERSON] кредитний договір № CSS0GF50050048, за яким надав останній кредит в сумі 128041 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % та кінцевим строком повернення кредиту 10 серпня 2025 року. В забезпечення виконання вказаного договору між сторонами 10 серпня 2005 року було укладено також договір іпотеки № CSS0GF50050048 предметом якого є квартира [ADDRESS], належна відповідачці на підставі договору купівлі-продажу від 9 серпня 2005 року. Так як відповідачка станом на 2 квітня 2010 року мала заборгованість за договором в сумі 209855,03 грн., в тому числі: по кредиту 103361,55 грн., заборгованість по відсотках 49239,34 грн., заборгованість по комісії 2700,00 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобовязання за договором 44084,85 грн., а також штрафні санкції в сумі 500 грн. фіксована частина та 9969,29 процентна складова, позивач в позові просив в рахунок погашення боргу звернути стягнення на предмет іпотеки, яким є придбана квартира, шляхом продажу її будь-яким способом Банком від імені відповідачки. Також позивач просив виселити відповідачів з вказаного жилого приміщення разом з неповнолітнім сином та стягнути з [PERSON] витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги зменшив, визначивши, що сума боргу становить 167348,74 грн., оскільки стягнення штрафу в сумі 500 грн. та 9969,29 грн. договором не передбачено, а пеня в сумі 32037 грн. вказана за межами річного строку позовної давності. Відповідачка позов визнала частково, посилаючись на те, що вона не відмовлялась проводити виплати за договором, але мала скрутне матеріальне становище. Позивач вирішенню питання сприяти не хотів, оскільки не йшов ні на яке компромісне вирішення питання щодо відстрочки, розстрочки погашення боргу чи встановлення кредитних канікул в зв'язку з відсутністю у неї роботи та заробітку. На даний час вона працює та має достатній заробіток щоб проводити виплати належним чином. Її неповнолітня дитина була зареєстрована у спрій квартирі також одразу після її придбання та з усного дозволу Банку, так як вона поставила про це до відома керуючого Смілянським відділенням. Відповідач [PERSON] позов визнав повністю, пояснивши, що дійсно був зареєстрований у квартирі одразу після її придбання і там проживає, але в разі звернення на неї стягнення не заперечує проти виселення зі спірного житла. Представник служби у справах дітей пояснив, що місцем проживання малолітньої дитини є місце проживання її батьків, а тому при задоволенні позову вона також буде позбавлена житла. Проте зареєстрована дитина була в квартирі, що вже була в іпотеці, а тому відповідачам, як батькам, в разі задоволення позову необхідно буде вирішувати питання про отримання соціального житла. Представник відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Черкаського РУ ГУМВС України в м. Сміла в судове засідання не з'явився з невідомих причин. Заслухавши сторони та дослідивши докази по справі, суд приходить до наступного. Відповідачка в добровільному порядку підписала обидва договори, визнавши таким чином всі їх умови та взявши на себе визначені ними зобовязання, в тому числі і передбачені ст. ст. 526, 527, 530, 629 ЦК України щодо обовязковості виконання договору сторонами, а також належним чином та у строки, які ним визначені. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати належних йому процентів. В судовому засіданні встановлено, що станом на 2 квітня 2010 року відповідачка вже мала заборгованість по виплатах та на момент звернення до суду з даним позовом вона фактично не погашалась та не проводились нові виплати, внаслідок чого фактично протягом тривалого часу відповідачка в односторонньому порядку не виконує умов договору чим порушує права позивача. Крім того вказана норма закону чітко визначає, що в разі прострочення „чергової частини і не вимагає для звернення до суду невиплати щомісячних платежів протягом якогось строку, а також надає право достроково вимагати повернення частини позики, що залишилась невиплаченою. Оскільки в судовому засіданні сама відповідачка визнає, що не може на даний час повністю погасити заборгованість та відповідно до графіку проводити виплати за договором, позивач вправі вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки, яким забезпечений кредитний договір. Крім того ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, а в кредитному договорі та договорі іпотеки чітко визначені всі умови угод та наслідки їх невиконання, в тому числі щодо обовязкових щомісячних платежів згідно графіку погашення кредиту. Оскільки відповідачка не заперечує розмір боргу перед позивачем після уточнення ним вказаної суми, він визначається судом в розмірі 167348,74 грн. Згідно ст. 7 ЗУ „Про іпотеку за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору. Цим вимогам закону відповідають п.п.1, 2, 4, 10, 15.7.1, 15.9, 21 договору іпотеки, згідно з яким предметом іпотеки визначено квартиру [ADDRESS], що належать відповідачці на підставі договору купівлі-продажу, визначена вартість іпотечного майна, що становить на момент укладання договору 100510 грн., та перелік вимог кредитодавця, що забезпечуються цією іпотекою. За статтею 33 ЗУ „Про іпотеку у разі неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, яке здійснюється за рішенням суду, виконавчим написом нотаріуса або згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя. В п. 26 договору про іпотеку від 10 серпня 2005 року зазначено, що звернення стягнення та реалізація предмета іпотеки здійснюється відповідно до ЗУ „Про іпотеку, тобто за вибором іпотекодержателя та згідно ст. ст. 37-39 цього закону, за якими іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, про що він повинен письмово повідомити іпотекодавця чи шляхом продажу предмета іпотеки будь-яким способом на підставі договору купівлі-продажу для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця. В позові, що передбачено також умовами договору іпотеки, позивач просив в рахунок погашення боргу за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його Банком будь-яким способом та будь-якій особі. Оскільки такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки передбачений діючим законодавством та умовами договору, ці позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. ст. 39, 40 ЗУ „Про іпотеку одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя може винести рішення про виселення мешканців, оскільки саме звернення стягнення на квартиру і є підставою для цього. Крім того п. 11.9 договору іпотеки, з яким погодилась відповідачка при його підписанні, передбачено, що іпотекодавцем при укладенні цього договору враховані інтереси дітей та інших членів сімї і осіб, які мають право користування даним предметом іпотеки, особи які мешкають або зареєстровані у предметі іпотеки, дали згоду на їх виселення у разі звернення стягнення на предмет іпотеки. При таких обставинах суд вважає, що вимоги щодо виселення відповідачів та їх малолітньої дитини з квартири, яка є предметом іпотеки також підлягають задоволенню. Крім того ч. 4 ст. 109 ЖК України передбачено, що відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, передбачених ст. 1322 ЖК України, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки. В судовому засідання також встановлено, що Банк належним чином рекомендованим листом у лютому 2011 року повідомив відповідачів про необхідність погашення боргу та виселення в разі невиконання цієї вимоги. Тому суд не може прийняти до уваги посилання [PERSON] на те, що вона такого повідомлення не отримувала, оскільки за інформацією поштового відділення вона двічі повідомлялась про наявність такого листа, але за ним не з'явилась. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню на користь Банку понесені ним витрати по оплаті судового збору та на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, оскільки вимоги до іншого відповідача стосуються лише його виселення зі спірного житлового приміщення. На підставі наведеного та ст.ст. 526, 527, 530, 625, 629, 1050 ЦК України, ст. ст. 7, 33, 35, 37-40 ЗУ „Про іпотеку,

Outcome: approved