Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-29 00:00:00

01 листопада 2010 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Святилівської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи свої вимоги тим, що 02 січня 2005 року померла його мама [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями, розташовані в селі Липове Глобинського району Полтавської області по вул.Радянська,22. Вказав, що за свого життя мати склала на його імя заповіт, згідно якого заповіла все своє майно сину, позивачеві у справі. На день смерті заповіт не змінений та не скасований. Інших спадкоємців, які б мали право на обовязкову частку у спадщині, немає. Спадщина відумерлою не визнана. В даний час у позивача виникла необхідність отримати в Градизькій державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на домоволодіння з господарськими будівлями після його померлої матері. В квітні 2009 року він звернувся до Комунального підприємства "Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації" по питанню надання витягу з державного реєстру прав власності на нерухоме майно про вартість житлового будинку з господарськими будівлями, який необхідний при нотаріальному посвідченні свідоцтва про прийняття спадщини. В наданні цього витягу йому в усній формі відмовлено, оскільки назване підприємство не визнає за померлою, [PERSON], права власності на збудовані приміщення житлового будинку з надвірними будівлями. Згідно повідомлення від 20.10.2010 року Градизької державної нотаріальної контори, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, що належали померлій, оскільки відсутній документ, що підтверджує право власності померлої на нерухоме майно. На підставі викладеного, позивач прохає суд визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на спадкове нерухоме майно, житловий будинок з господарськими будівлями, які розташовані на неприватизованій земельній ділянці площею 0,25 га. в селі Липове Глобинського району Полтавської області по вул.Радянська,22. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, в заяві, адресованій суду, прохав розглянути справу за його відсутності. Представник позивача в судове засідання не зявився, в заяві адресованій суду прохав розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю. Представник відповідача Святилівська сільської ради в судове засідання не зявився. В заяві, адресованій суду, прохав розглянути справу у їх відсутності, вказав, що позов визнає, заперечень щодо його задоволення не має. Представники третіх осіб - Глобинської районної державної адміністрації, Комунального підприємства «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації», Градизької державної нотаріальну контору, відділ держкомзему у Глобинському районі, в судове засідання не зявилися. В заявах, адресованих суду, прохали розглянути справу у їх відсутності, вказали, що позов визнають, заперечень щодо його задоволення не мають, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, в звязку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вирішив за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законом підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть №015166 [PERSON] померла 02.01.2005 року, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено актовий запис №01. Після смерті останньої залишилося спадкове майно, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями, які розташовані на неприватизованій земельній ділянці площею 0,25 га. в селі Липове Глобинського району Полтавської області по вул.Радянська,22. Згідно наданого технічного паспорту даний житловий будинок, літ. А площею 54,80 кв.м. збудований в 1962 році. Відповідно до [PERSON] Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про застосування Указу ПВР СРСР від 26.08.1948 року» побудовані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю. Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований на Україні Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25.12.1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Мінкомгоспом УРСР. Запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі, є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Згідно Закону «Про сільську [PERSON] депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, імя та по батькові глави сім»ї, на імя якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Відповідно довідки №1347 від 29.10.2010 року, виданої виконкомом Святилівської сільської ради Глобинського району Полтавської області, [PERSON] постійно проживала в [INFO] і за нею значиться, згідно записів в по господарських книгах №980 та №13, належний їй на праві власності спірний житловий будинок з господарськими будівлями, які розташовані на неприватизованій земельній ділянці розміром 0,25 га. Відповідно вищевказаної довідки, станом на 15.04.1991 року тип двору був: колгоспний. Оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що спадкодавець [PERSON] за свого життя набула право власності на назване нерухоме майно відповідно до закону, що діяв на час створення даного майна, проте, за життя не зареєструвала своє право власності в органах БТІ відповідно до закону, що діє на час прийняття позивачем спадщини, в звязку з чим і виник спір. Спір може бути вирішено лише в судовому порядку, оскільки правовстановлюючі документи не померлих не видаються. Згідно висновку №1371/01-10.02 від 21.10.2010 року відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Глобинської районної державної адміністрації Полтавської області про те, що будівлі збудовані без істотних порушень діючих будівельних норм і правил. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст.ст.1217, 1218, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно повідомлення №2303від 30.11.2010 року Градизької державної нотаріальної контори, вбачається, що спадкова справа після померлої 02.01.2005 року [PERSON] заведена за №196 за 2005 рік. Спадщину належним чином в установлений законом строк прийняв після померлої її син [PERSON] по заповіту. Осіб, які ю відмовилися від прийняття спадщини немає. Інших осіб, які б мали право на обовязкову частку у спадщині немає. Заповіт на день смерті не змінений і не скасований. А тому, суд приходить до висновку, що визнання права власності за [PERSON] на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями не оспорюється відповідачем та не порушує прав чи інтересів інших осіб. Позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами, тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved