Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-09 00:00:00

У грудні 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що 23 серпня 1996 року вона та [PERSON] зареєстрували шлюб, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2007 року шлюб між ними розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів 17 липня 2009 року зроблено відповідний актовий запис за № 271. У 2005 році в період шлюбу згідно із ст. 121 ЗК України їм безоплатно з державної власності була передана земельна ділянка площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: місто Бровари Київської області, вулиця Дорошенка, 50. Правовстановлюючі документи на дану земельну ділянку оформлені на імя відповідача [PERSON] та знаходяться у нього. На цій земельній ділянці ними було розпочато будівництво житлового будинку: залито фундамент, встановлено залізобетонні конструкції. Також після отримання земельної ділянки вона оплатила на Броварському заводі залізобетонних конструкцій вартість будівельних матеріалів на суму 25000 грн., які зберігалися на складі заводу. У 2006 році відповідач [PERSON]В звернувся до бухгалтерії заводу, отримав вказану суму коштів готівкою та привласнив їх. Оскільки земельна ділянка набута подружжям у період шлюбу та на ній розпочато будівництво житлового будинку, вона є спільним сумісним майном подружжя. Також у період шлюбу ними придбаний автомобіль Тоyoта Согоllа, реєстраційний номер [NUMBER], технічний паспорт на який виданий на імя відповідача. Крім того, у 2006 році ними був придбаний екскаватор Атлас, правовстановлюючі документи на нього теж знаходяться у відповідача. Просила: визнати за нею право власності на ? частку земельної ділянки площею 0,10 га, що розташована за адресою: місто Бровари Київської області, вулиця Дорошенка, 50; визнати за нею право власності на ? частку автомобіля Тоyoта Согоllа, реєстраційний номер [NUMBER], і ? частку екскаватора Атлас та стягнути з відповідача [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості цих часток; визнати за нею право на 50 % грошової суми, витраченої на будівельні матеріали, та стягнути з відповідача [PERSON] на її користь 12500 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, при цьому позовні вимоги зменшила та уточнила. Просила визнати за нею право власності на ? частку вказаних вище земельної ділянки та автомобіля і стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості ? частки автомобіля. В обґрунтування позову пояснила, що зазначене майно набуте ними під час їхнього перебування у шлюбі, на земельній ділянці в період шлюбу ще у 2006 році вони залили фундамент, тому спірна земельна ділянка є спільною сумісною власністю сторін і вона має право на ? частку цієї земельної ділянки. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково. Не заперечував і згоден проти стягнення з нього вартості ? частки придбаного в період шлюбу автомобіля Тоyoта Согоllа, реєстраційний номер [NUMBER]. Проти вимог позивача [PERSON] щодо визнання за нею права власності на ? частку земельної ділянки площею 0,10 га, що розташована за адресою: місто Бровари Київської області, вулиця Дорошенка, 50, заперечував і пояснив, що ця земельна ділянка одержана ним у приватну власність шляхом приватизації, тому вона є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя. На даній земельній ділянці узаконені будівлі та споруди відсутні. У 2008 році, в той час як шлюб між ними був розірваний, він самовільно збудував сарай і залив фундамент під будинок, що підтверджується накладними на одержання ним бетону для залиття фундаменту. Будь-які залізобетонні конструкції не встановлювались. Просив у задоволенні позову [PERSON] у цій частині відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встанови такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 68 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно із ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 372 ЦК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що 23 серпня 1996 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2007 року шлюб між сторонами розірвано. З державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 661263 видно, що відповідачу [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1000 га, розташована у місті Броварах по вулиці П.Дорошенка, 50, цільове призначення будівництво та обслуговування жилого будинку і господарських споруд. Цей держаний акт виданий на імя [PERSON] на підставі рішення сесії Броварської міської ради № 59-06-05 від 20 липня 2006 року. У п. 182 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ від 16 квітня 2004 року № 7 розяснено, що відповідно до положень ст. ст. 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Будь-яких доказів того, що в період перебування у шлюбі на спірній земельній ділянці сторонами залито фундамент і встановлено залізобетонні споруди, позивачем суду не надано. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що роботи по залиттю фундаменту під будинок проводилися відповідачем [PERSON] уже після розірвання шлюбу весною 2008 року. Виходячи з наведеного, суд вважає, що земельна ділянка площею 0,10 га, розташована за адресою: місто Бровари, вулиця П.Дорошенка, 50, є особистою приватною власністю відповідача [PERSON], тому позовні вимоги [PERSON] щодо визнання за нею права власності на ? частку цієї земельної ділянки задоволенню не підлягають. У ч. 1 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У судовому засіданні сторони визнали той факт, що спірний автомобіль Тоyoта Согоllа, реєстраційний номер [NUMBER], придбаний ними під час шлюбу та є їхньою спільною сумісною власністю, тому кожному із них належить по ? частки цього автомобіля, а також те, що вартість даного автомобіля становить грошову суму еквівалентну 5000 доларів США станом на час визнання цієї обставини 16 березня 2011 року. За офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України, на вказану вище дату 1 долар США = 7,9407 грн., тому визнана сторонами вартість спірного автомобіля Тоyoта Согоllа становить 39703 грн. 50 коп. Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, яка може бути надана йому лише за його згодою. Враховуючи, що позивач [PERSON] згодна на виплату їй вартості ? частки спірного автомобіля, на її користь з відповідача [PERSON] підлягає стягненню грошова компенсація вартості належної їй ? частки спірного автомобіля в розмірі 19851 грн. 75 коп. На підставі ст. ст. 60, 63, 68, 69, 70 СК України, ст. ст. 81, 116 ЗК України, ст. ст. 364, 368, 372 ЦК України,

Outcome: partial