Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-04 00:00:00

Позивач, уточнивши позовні вимоги, в порядку статті 31 ЦПК України, позов підтримала суду повідомила, що з 28 серпня 1982 року вона перебувала у шлюбі із відповідачем [PERSON] В А. Під час шлюбу, на підставі договору купівлі- продажу від 17 вересня 1998 року, посвідченого державним нотаріусом ними було придбано житловий будинок з надвірними будівлями в м.Рівне по вул. Б.Тена, 14, що розташований на земельній ділянці площею 484 кв.м. Просить суд, винести рішення, згідно якого провести поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та виділити у власність їй та відповідачеві по 1\\2 частці житлового будинку з надвірними будівлями по вулиці Б.Тена, 14 в місті Рівне за кожним, припинивши право спільної сумісної власності. Виділити їй та відповідачеві по 1\\2 ( 0,02515 га) частці земельної ділянки, розташованої по вулиці Б.Тена, 14 в місті Рівне за кожним, анулювавши державний акт серії РВ № 01724 від 26 березня 2001 року, виданий на підставі рішення Рівненської міської ради за № 122 від 15 квітня 1999 року на імя [PERSON] Відповідач позов не визнав, зазначаючи, що будинок придбаний ним особисто за рахунок його власних коштів та за рахунок коштів його батьків, позивач участі у придбанні будинку не приймала, оскільки на той час не працювала, земельна ділянка належить лише йому на праві приватної власності, а тому не підлягає поділу. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник третьої особи просив суд прийняти рішення на розсуд суду Оцінюючи пояснення учасників цивільного процесу, допитавши свідка [PERSON], дослідивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 1982 року, про що відділом РАЦС м.Рівне зроблено актовий запис № 1204, що підтверджено оглянутим в судовому засіданні свідоцтвом про шлюб серії 1-ГЮ № 379356. З оглянутого в судовому засіданні договору купівлі продажу від 17 вересня 1998 року ААН № 034076 посвідченого державним нотаріусом першої Рівненської державної нотаріальної контори вбачається, що [PERSON] придбав житловий будинок № 14 по вулиці Б.Тена з надвірними будівлями, що розташований на земельній ділянці площею 484 кв.м. Таким чином, даний житловий будинок № 14 по вул..Б.Тена в м.Рівне був придбаний під час шлюбу. Згідно статті 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. В частині 2 статті 60 СК України закріплена презумпція права спільної сумісної власності подружжя, а саме, що кожна річ, набута подружжям за час шлюбу, крім речей індивідуального листування, є обєктом права спільної сумісної власності. За таких обставин, позивач не зобов'язаний доводити наявність права спільної сумісної власності на майно набуте подружжям за час шлюбу, в даному випадку на будинковолодіння № 14 вулиці Б.Тена м.Рівне. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні по вказаній справі відповідач [PERSON] не довів суду ту обставину, що спірне будинковолодіння було придбано ним за його особисті кошти. Суд не приймає до уваги покази свідка [PERSON]-матері відповідача, оскільки , в судовому засіданні зазначила, що давала кошти, а саме радянські рублі в сумі 70000 (сімдесят тисяч) на придбання вказаного будинку, проте, як вбачається з матеріалів справи будинок був придбаний у 1998 році, а з 1996 року в Україні грошовою одиницею є гривня. Крім того, з огляну того в судовому засіданні договору купівлі- продажу вбачається, що продаж було вчинено за 12228 гривень. Доводи відповідача проте, що позивач ділить лише спірне будинковолодіння, а не все майно, і це є несправедливо, не заслуговують на увагу, оскільки суд розглядає справу в лише в межах заявлених позовних вимог, відповідач ні з зустрічним, ні з іншим позовом, до суду не вертався, а тому суд не може ділити і інше майно, яке належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як встановлено в судовому засіданні, домовленості щодо розміру часток у праві спільної сумісної власності сторони не мають та шлюбний договір між ними не укладався. Відповідно до ст. 372 ч.1 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. За таких підстав, оскільки суду не надано будь- яких доказів того, що між сторонами досягнуто угоди щодо розміру часток, суд приходить до висновку, що частки сторін є рівними, а отже [PERSON] та [PERSON] належить по 1\\2 частці у житловому будинку з надвірними будівлями по вул..Б.Тена, 14 , розташованому в м.Рівне. Згідно до п.7 вказаного вище договору купівлі- продажу, ст..22,30 ЗК України ( в редакції 1992 року у користування перейшла земельна ділянка на якій розташоване будинковолодіння. Відповідно до рішення сесії Рівненської міської ради № 22 від 15 квітня 1999 року передано у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за зазначеною адресою [PERSON] З оглянутого в судовому засіданні державного акту на право приватної власності на землю та з витягу з технічної документації вбачається, що [PERSON] належить на праві приватної власності 0,0503 га земельної ділянки за адресою м.Рівне вул.. Б.Тена, 14. Відповідно до ч.1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до п.а ч.2 ст. 89 ЗК України передбачено, що у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки подружжя. У відповідності до п.г ч.1 ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає зокрема, за рішенням суду. Частиною 4 статті 120 цього ж Кодексу визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Оскільки передача земельної ділянки у власність [PERSON] мала місце вже після придбання будинку, який є спільною сумісною власністю подружжя, а також те, що у звязку з визченням часток у праві власності на будинок по 1\\2 [PERSON] та [PERSON], підлягає визначенню і частка у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку по вул..Б.Тена, 14 в м. Рівне, і розмір таких часток становить 0,02515 га за кожним. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: -визнання права, - визнання право чину недійсним, -припинення дії, яка порушує право, -відновлення становища, яке існувало до порушення, -примусове виконання обов'язку в натурі, - зміна правовідношення, -припинення правовідношення -відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди -відшкодування моральної шкоди, - визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіка Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд анулювати державний акт серії РВ № 01724 від 26 березня 2001 року, виданий на підставі рішення Рівненської міської ради за № 122 від 15 квітня 1999 року на імя [PERSON] Проте, така вимога анулювання державного акту не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Тому, з урахуванням викладеного, суд відмовляє позивачу у задоволенні позову в частині анулювання державного акту серії РВ № 01724 від 26 березня 2001 року, виданий на підставі рішення Рівненської міської ради за № 122 від 15 квітня 1999 року на імя [PERSON] На підставі ст.60,61, 69, 70,71 СК України, ст.ст. 370, 372 ЦК України, ст..86,87, 89, 120 ЗК України,

Outcome: approved