Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-17 00:00:00

18 жовтня 2010 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя та про визнання права власності на ? частину квартири за [ADDRESS], мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спірна квартира була придбана під час перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який був укладений 02.01.1987 року і розірваний 23.12.2004 року. Згідно договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 26 травня 1995 року, укладеного між [PERSON] та Регіональним відділенням фонду Державного майна України, зареєстрованого в БТІ 29.05.1995 року за реєстровим № 1034, власником квартири є [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, про що, П'ятнадцятою Київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 2419. До складу спадкового майна увійшла спірна квартира, зареєстрована на праві власності за померлим [PERSON] Спадкоємцями за законом першої черги є відповідачі у справі. Однак квартира придбавалась за кошти, які були зароблені спільно сторонами під час шлюбу, а отже згідно діючого законодавства вона є спільною сумісною власністю сторін, як подружжя, і позивачу у праві власності на це приміщення належить ? частина. Ухвалою суду від 05 квітня 2011 року за клопотанням позивача позовні вимоги в частині вимог до відповідача [PERSON] були залишені без розгляду, а відповідач [PERSON] виключена зі складу відповідачів. В судовому засіданні позивач [PERSON]. та її представник уточнили позовні вимоги, залучивши до кола неповнолітніх відповідачів їх законних представників, просили визнати сумісною власністю подружжя позивача [PERSON] та померлого [PERSON] квартиру [ADDRESS]. В порядку поділу майна визнати за позивачем [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS] та за померлим [PERSON] визнати право власності на іншу ? частину квартиру [ADDRESS]. Уточнений позов підтримали повністю і просили суд винести рішення про його задоволення з підстав, викладених у позовній заяві. Законний представник неповнолітнього відповідача [PERSON] - [PERSON] та її представник в судовому засіданні пред'явлений позов не визнали та пояснили, що спірна квартира була придбана померлим [PERSON] та [PERSON] під час їх перебування в цивільному шлюбі з 1993 року, за спільні кошти і заперечують те, що позивач має право претендувати на частину у власності [PERSON], а тому в задоволенні позову просили відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що у 1995 році померлий [PERSON] хоча і перебував у офіційно зареєстрованому шлюбі з позивачем у справі, однак на той час сім»я вже розпалась і померлий [PERSON] фактично проживав разом з [PERSON], а тому просить в задоволенні позову відмовити. Законний представник неповнолітнього відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з»явилась, однак надіслала до суду заяву у якій зазначила, що померлий [PERSON] є батьком її сина - відповідача у справі, зі слів померлого їй було відомо, що спірна квартира належала йому (померлому [PERSON].) особисто на праві власності, а тому в задоволенні позову просила відмовити, а справу слухати у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, про день, час та місце судового розгляду судом повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи - Головного управління юстиції м. Києва в судове засідання не з»явився, однак надіслав листа, в якому просить слухати справу у відсутності їхнього представника та винести рішення на розсуд суду. Від представника третьої особи - Органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації на адресу суду надійшов лист, у якому вони просять слухати справу за відсутності їх представника та винести рішення на розсуд суду, згідно вимог Закону. Суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін для її розгляду за відсутності не з»явившихся відповідачів та третіх осіб у справі, проти чого не заперечували і інші учасники судового процесу. Вислухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд в судовому засіданні встановив, що позивач [PERSON] та померлий [PERSON] зареєстрували шлюб 02 січня 1987 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про укладення шлюбу. 23.12.2004 року шлюб між сторонами був розірваний, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про розірвання шлюбу. 26 травня 1995 року згідно договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та Регіональним відділенням фонду Державного майна України, зареєстрованого в БТІ 29.05.1995 року за реєстровим № 1034, [PERSON] став власником вищевказаного житлового приміщення. Придбана була квартира за спільні кошти сторін, які були зароблені ними під час перебування у зареєстрованому шлюбі. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть. За обставинами, судом встановленими померлий [PERSON] станом на момент смерті, був власником квартири [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, про що, П'ятнадцятою Київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 2419. До складу спадкового майна увійшла і спірна квартира [ADDRESS], зареєстрована на праві власності за померлим [PERSON] Спадкоємцями за законом першої черги є відповідачі у справі - [PERSON], 2003 року народження, [PERSON], [PERSON], 1996 року народження, [PERSON] та [PERSON], яка ухвалою суду була виведена зі складу відповідачів у справі. Заперечуючи проти позовних вимог позивача [PERSON], законний представник неповнолітнього відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні пояснювала, що з 1993 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з померлим [PERSON], проживала з ним однією сі»єю, вела спільне господарство та також і спірна квартира була придбана ними за спільні кошти. Однак, на підтвердження даних показів, ані законний представник неповнолітнього відповідача [PERSON] - [PERSON], ані її представник не надали суду жодних доказів. Крім того, намагаючись оспорити право спадкування спадкоємців за законом першої на спірну квартиру [ADDRESS], законний представник неповнолітнього відповідача [PERSON] - [PERSON] у 2009 році звернулась із позовом до Деснянського районного суду м. Києва до [PERSON], в інтересах якого діяв Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в інтересах якого діяла [PERSON], [PERSON], третя особа: Головне управління юстиції м. Києва про визнання права власності на ? частину квартири. За результатами судового розгляду позовних вимог [PERSON] до [PERSON], в інтересах якого діяв Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в інтересах якого діяла [PERSON], [PERSON], третя особа: Головне управління юстиції м. Києва про визнання права власності на ? частину квартири, Деснянським районним судом м. Києва було ухвалено рішення від 17.03.2010 року про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] Дане судове рішення, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26.08.2010 року було залишено без змін. Зазначеним судовим рішенням, ухваленим Деснянським районним судом м. Києва від 17.03.2010 року було встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Отже, суд прийшов до висновку, що [PERSON] придбав спірну квартиру [ADDRESS], перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та на законних підставах спірна квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], що було встановлено судом і відповідно було ухвалено судове рішення від 17.03.2010 року, що набрало законної сили. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, право власності позивача у справі [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS] є безспірним. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, як це передбачено ч. 1 ст. 69 СК України. В судовому засіданні законний представник неповнолітнього відповідача [PERSON] - [PERSON] та її представник стверджували, що на момент придбання спірної квартири - 26 травня 1995 року - [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах. Проте, відповідно до ст.. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім»єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними під час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Оскільки відносини між [PERSON] та [PERSON], які перебували у фактичних шлюбних відносинах, та відносини між [PERSON] з [PERSON], з якою він перебував у зареєстрованому шлюбі, під час придбання спірної квартири, існували до набрання чинності СК України, суд вирішуючи дане питання застосовує норми КЗпШС. Відповідно до ст.. 22 КЗпШС, майно набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч. 2 ст. 13 КЗпШС, права і обов»язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Відповідно до ч. 3 ст. 13 КЗпШС, час виникнення прав і обов»язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в державних органах реєстрації актів громадянського стану. Судом встановлено, що [PERSON] придбав спірну квартиру, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з позивачем [PERSON] Відповідно до ст.. 28 КЗпШС, у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визначаються рівними. Таким чином, суд приходить до висновку, що спірна квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю померлого [PERSON] та [PERSON] На підставі наведених правових норм та враховуючи обставини справи, суд вважає, що вимоги позивача про визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя та про визнання за нею права власності на 1/2частину квартири, а за померлим [PERSON] на іншу ? частину квартири є обгрунтованими. В ч. 1 ст. 70 СК України вказано, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. На підставі викладеного та

Outcome: approved