Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] з обмеженою відповідальністю Сєвєродонецьке підприємство «Міссія ЛТД» звернулося до Сєвєродонецького міського суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості та зобов'язання вчинити дії. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач [PERSON] з обмеженою відповідальністю Сєвєродонецьке підприємство «Міссія ЛТД» посилається на те, що товариство з обмеженою відповідальністю Сєвєродонецьке підприємство «Міссія ЛТД» надає послуги зі зберігання транспортних засобів на автостоянці «Причал», що знаходиться за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 110. 31 серпня 2006 року на тимчасове зберігання було здано транспортний засіб - автомобіль ГАЗ-21, державний номер [NUMBER]. Згідно до журналу обліку транспортних засобів, автомобіль ГАЗ-21, державний номер [NUMBER] було здано на зберігання фізичною особою Волошиним, який мав відповідну нотаріально засвідчену довіреність на право керування транспортним засобом. З моменту постановки транспортного засобу на стоянку «Причал», фізична особа Волошин за його поверненням не звертався, автомобіль на даний час досі знаходиться на території автостоянки. 25 червня 2007 року, [PERSON] з обмеженою відповідальністю компанія «Оріяна», яке є власником автостоянки, згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Сєвєродонецьким БТІ звернулося з листом вих. № 73/07 до начальника Сєвєродонецького MB УМВС України в Луганській області підполковника міліції [PERSON] з проханням надати відомості щодо власника автомобіля [NUMBER]. На вищезазначений лист, ТОВ компанія «Оріяна» отримало листа 9-ий МРВ ДАІ м. Сєвєродонецьк при УДАІ УМВС України в Луганській області вих. № 9/951 від 17 липня 2007 року. В даному листі містилася інформація про власника автомобіля ГАЗ-21, державний номер [NUMBER], яким виявився громадянин України [PERSON] та місце його проживання: [INFO] (Калініна) 31/4. За матеріалами листа 9-ий МРВ ДАІ м. Сєвєродонецьк при УДАІ УМВС України в Луганській області, [PERSON] з обмеженою відповідальністю Сєвєродонецьке підприємство «Міссія ЛТД» направило на адресу громадянина України [PERSON] листа з проханням з'явитися до офісу [PERSON] з приводу повернення транспортного засобу. В розмові, яка відбулася між представником [PERSON] з обмеженою відповідальністю Сєвєродонецьке підприємство «Міссія ЛТД» та відповідачем [PERSON], виявилося, що останній вже тривалий час не користується транспортним засобом ГАЗ-21, державний номер [NUMBER], відмовляється погасити існуючу заборгованість з оплати послуг за зберігання та забрати транспортний засіб з автостоянки. Тобто, між сторонами було укладено Договір тимчасового зберігання транспортного засобу на автостоянці «Причал». Належним доказом виникнення зазначених договірних відносин є запис в Журналі обліку транспортних засобів. Оскільки, відповідачі відмовляються в добровільному порядку погасити утворену заборгованість та забрати свій транспортний засіб, тому позивач був вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Позивач [PERSON] з обмеженою відповідальністю Сєвєродонецьке підприємство «Міссія ЛТД» (з урахуванням уточнених позовних вимог) просить суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на його користь заборгованість з оплати послуг за тимчасове зберігання транспортного засобу на автостоянці «Причал» в розмірі 1703 гривні, видавши відповідний наказ; зобов'язати [PERSON], [PERSON], [PERSON] вчинити дії, а саме: забрати транспортний засіб - автомобіль ГАЗ-21, державний номер [NUMBER] з автостоянки «Причал», видавши відповідний наказ; стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 51 гривня та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 30 гривень, видавши відповідний наказ. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав уточнені позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі та пояснив, що Волошин ставив машину на стоянку і більше за нею не прийшов, на той момент машина рахувалася за відповідачем [PERSON] В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив суд їх залишити без задоволення та пояснив, що він продав машину по генеральному дорученню відповідачу [PERSON] в вересні 2004 року, з позивачем він жодних договорів не укладав щодо стоянки спірного транспортного засобу. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково за наступних підстав. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до пункту 10 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 року № 115, здавання транспортного засобу на автостоянку провадиться власником, а також особою, яка має оформлене відповідно до законодавства доручення на право користування (або) розпорядження даним транспортним засобом. Судом встановлено, що [PERSON] з обмеженою відповідальністю Сєвєродонецьке підприємство «Міссія ЛТД» надає послуги зі зберігання транспортних засобів на автостоянці «Причал», що знаходиться за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 110. 31 серпня 2006 року на тимчасове зберігання було здано транспортний засіб - автомобіль ГАЗ-21, державний номер [NUMBER]. Згідно до журналу обліку транспортних засобів, автомобіль ГАЗ-21, державний номер [NUMBER] було здано на зберігання фізичною особою Волошиним. З моменту постановки транспортного засобу на стоянку «Причал», фізична особа Волошин за його поверненням не звертався, автомобіль на даний час досі знаходиться на території автостоянки. 25 червня 2007 року, [PERSON] з обмеженою відповідальністю компанія «Оріяна», яке є власником автостоянки, згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Сєвєродонецьким БТІ звернулося з листом вих. № 73/07 до начальника Сєвєродонецького MB УМВС України в Луганській області підполковника міліції [PERSON] з проханням надати відомості щодо власника автомобіля [NUMBER]. На вищезазначений лист, ТОВ компанія «Оріяна» отримало листа 9-ий МРВ ДАІ м. Сєвєродонецьк при УДАІ УМВС України в Луганській області вих. № 9/951 від 17 липня 2007 року. В даному листі містилася інформація про власника автомобіля ГАЗ-21, державний номер [NUMBER], яким виявився громадянин України [PERSON] та місце його проживання: [INFO] (Калініна) 31/4. За матеріалами листа 9-ий МРВ ДАІ м. Сєвєродонецьк при УДАІ УМВС України в Луганській області, [PERSON] з обмеженою відповідальністю Сєвєродонецьке підприємство «Міссія ЛТД» направило на адресу громадянина України [PERSON] листа з проханням з'явитися до офісу [PERSON] з приводу повернення транспортного засобу. В розмові, яка відбулася між представником [PERSON] з обмеженою відповідальністю Сєвєродонецьке підприємство «Міссія ЛТД» та відповідачем [PERSON], виявилося, що останній вже тривалий час не користується транспортним засобом ГАЗ-21, державний номер [NUMBER], відмовляється погасити існуючу заборгованість з оплати послуг за зберігання та забрати транспортний засіб з автостоянки. Тобто, між сторонами було укладено Договір тимчасового зберігання транспортного засобу на автостоянці «Причал». Належним доказом виникнення зазначених договірних відносин є запис в Журналі обліку транспортних засобів. Оскільки, відповідачі відмовляються в добровільному порядку погасити утворену заборгованість та забрати свій транспортний засіб (а.с. 7-11). Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення прав та обов'язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, суд вважає, що договір тимчасового зберігання транспортного засобу, який фактично існує між сторонами, передбачає певні права та обов'язки для його сторін, позивач зобов`язувався зберігати транспортний засіб відповідачів, а останні зобов'язувалися оплатити послуги позивача та забрати транспортний засіб. Позивач належним чином виконував свої обов'язки зі зберігання транспортного засобу на автостоянці, натомість, відповідачі не оплатили послуги позивача в період з 01.08.2006 року по 31.08.2007 року та не забрали транспортний засіб з автостоянки. Таким чином, на даний момент, за відповідачами утворилася заборгованість з оплати послуг позивача в розмірі 1703 гривень, що є порушенням прав [PERSON] з обмеженою відповідальністю Сєвєродонецьке підприємство «Міссія ЛТД» (а.с. 12-17). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припушеннях. Згідно до довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] від 14.09.2004 року, [PERSON] уповноважив [PERSON], [PERSON] продати йому належний на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АР № 061409, виданого Лисичанським МРЕВ 05.07.85 року автомобіль марки М-21, випуску 1959 року, двигун № б/н, шасі № 6691, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 27). Згідно до відповіді № 8/11-64-836 Сєвєродонецького ВРЕР при УДАІ ГУМВСУ в Луганській області від 13.11.2009 року, ТЗ д.н. ГАЗ 21 З 6901 ВГ, 1959 р.в., з № кузова 66974 зареєстровано за [PERSON]. 11.07.2009 року ГАЗ 21, за висновком ДАІ м. Сєвєродонецька від 05.07.2009 року, умовно знято з обліку (а.с. 91). Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] з обмеженою відповідальністю Сєвєродонецьке підприємство «Міссія ЛТД» щодо відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості та зобов'язання вчинити дії задоволенню не підлягають, оскільки він на даний час не є власником транспортного засобу ГАЗ-21, державний номер [NUMBER]. Отже, суд вважає за можливе стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] на користь позивача [PERSON] з обмеженою відповідальністю Сєвєродонецьке підприємство «Міссія ЛТД» заборгованість з оплати послуг за тимчасове зберігання транспортного засобу на автостоянці «Причал» в розмірі 1703 гривні та зобов'язати [PERSON], [PERSON] забрати транспортний засіб - автомобіль ГАЗ-21, державний номер [NUMBER] з автостоянки «Причал». Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 79 ЦК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на інформаційно-технічне забезпечення, витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд вважає за можливе частково стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] на користь позивача [PERSON] з обмеженою відповідальністю Сєвєродонецьке підприємство «Міссія ЛТД» суму сплачених позивачем при поданні позову судових витрат, які складаються з судового збору у розмірі 34,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у розмірі 20,00 грн. у зв'язку з їх документальним підтвердженням. На підставі викладеного та

Outcome: partial