Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-27 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] (Michel Margaret), [PERSON], [PERSON], треті особи Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, КП ЛОР «БТІ та ЕО», приватний нотаріус [PERSON] про витребування квартири з чужого незаконного володіння, відшкодування шкоди. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 14.10.1998 року він купив квартиру №15 на пр.Свободи,1/3 в м.Львові. Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 17.05.2002 року вищевказаний договір купівлі-продажу визнано недійсним, незважаючи на наявність рішення Галицького районного суду м.Львова від 02.08.1999 року між тими ж сторонами, яким визнано його право власності на спірну квартиру. 02.08.2002 року вищевказану квартиру було продано американці, яку в договорі записано як [PERSON] Джін. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 03.12.2007 року скасоване рішення Галицького районного суду м.Львова від 17.05.2002 року. Однак квартира №15 на пр.Свободи,1/3 в м.Львові надалі перебуває в незаконному володіння відповідачки. Вважає, що в справі є докази, що відповідач не купляла дану квартиру, а саме візи, генеральні довіреності та відповідь з прикордонної служби. Крім того, вважає [PERSON] та [PERSON] Джін різними особами. Враховуючи вищенаведене, просить суд повернути йому з чужого незаконного володіння квартиру [ADDRESS] та поновити записи про реєстрацію права власності на квартиру на його імя, а також стягнути з відповідачів 200000 грн. моральної шкоди. [PERSON] (Michel Margaret) звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання добросовісним набувачем квартири, визнання права власності на квартиру. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що між нею та [PERSON], яка діяла в інтересах недієздатної [PERSON] 02.08.2002 року було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Тобто вона на оплатній основі набула права власності на спірну квартиру. Таким чином вона є добросовісним набувачем квартири, оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу не знала і не могла знати про те, що [PERSON], від імені якої діяла [PERSON] не має права на відчуження вказаної квартири, оскільки нотаріусу було представлено всі необхідні документи. Враховуючи вищенаведене, просить суд визнати її добросовісним набувачем квартири [ADDRESS] та визнати за нею право власності на вищевказану квартиру. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, дав пояснення, аналогічні мотивам позовної заяви. Просить позов задоволити, в задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні позов [PERSON] заперечила, зустрічний позов підтримала, дала пояснення, аналогічні мотивам зустрічного позову. Просить в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов [PERSON] задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] заперечила та просить в таких відмовити за їх безпідставністю. Представник Галицької районної адміністрації Львівської міської ради позовні вимоги [PERSON] залишила на розгляд суду. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] подала заяву про розгляд справи в її відсутності, а відповідач [PERSON], представник третьої особи КП ЛОР «БТІ та ЕО»в судове засідання не зявилися без поважних причин, тому справу, згідно ст.169 ЦПК України, розглянуто ту їх відсутності на підставі наявних доказів про права і взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, а зустрічний позов [PERSON] задоволити з наступних підстав. Суд не вважає пропущеними строки позовної давності до суду, як це наголошує відповідач, оскільки [PERSON] звернувся до суду з моменту коли йому стало відомо про продаж квартири [ADDRESS] відповідачу і з моменту коли йому стало відомо про рішення Галицького районного суду м.Львова 17.05.2002 року, згідно якого він вже не являвся власником спірної квартири. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 14.10.1998 року (т.1 а.с.5) [PERSON] в інтересах [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS]. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Галицького районного суду м.Львова від 17.05.2002 року вищевказаний договір купівлі-продажу від 14.10.1998 року визнано недійсним. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 02.08.2002 року (т.1 а.с.53), [PERSON], в інтересах якої діяла [PERSON] продала, а [PERSON] Джін придбала квартиру [ADDRESS] за 52470 гривень. В судовому засіданні встановлено, що на момент купівлі-продажу квартири відповідач не знала і не могла знати про судові позови відносно квартири, а також про продаж спірної квартири [PERSON] та подальше визнання недійсним даного договору в судовому порядку. Так в суді встановлено, що на момент укладення договору відповідно до довідки-характеристики №81353 (т.1 а.с.55) квартира [ADDRESS] належала на праві приватної власності [PERSON] і згідно довідки з Єдиного реєстру заборон квартир (т.1 а.с.56) станом на 02.08.2002 року під забороною не перебуває. Дозвіл на продаж квартири був підтверджений розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №747 від 26.06.1998 року (т.1 а.с.57). Таким чином спірна квартира за оплатним договором купівлі-продажу перейшла до [PERSON], яка набула її у приватну власність. Згідно ухвали апеляційного суду Львівської області від 03.12.2007 року рішення Галицького районного суду м.Львова від 17.05.2002 року скасоване, а справу направлено на новий судовий розгляд, де провадження закрито в звязку з смертю позивача по даній справі. Відповідно до ст.145 ЦК України 1963 року, якщо майно за плату придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не повинен був знати (добросовісний набувач), то власник вправі витребувати це майно від набувача лише в разі, коли майно загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадено у того чи іншого, або вибуло з їх володіння іншим шляхом поза їх волею. Оскільки відповідно до ч.5 ст.12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується, а судом в даному конкретному випадку не встановлено, що набувач ([PERSON]) знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець міг не мати права відчужувати майно, підстав про недобросовісність набувача немає, як немає підстав для задоволення позову про витребування у відповідача спірного майна відповідно до ст.145 ЦК України 1963 року. Таким чином підставними є вимоги [PERSON] про визнання її добросовісним набувачем квартири [ADDRESS], а отже і вимоги про визнання права власності на вищевказану квартиру, оскільки Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Покликання позивача про те, що [PERSON] та [PERSON] Джін є різними особами не можуть бути, оскільки факт, що це одна і та ж особа підтверджує рішення Галицького районного суду м.Львова від 02.03.2010 року (т.2 а.с.35-36) Крім того, як вбачається з віз виданих відповідачці посольством України в США її прізвище та імя Michel Margaret Jean на українській мові вказано як [PERSON], а відтак покликання [PERSON] на те, що транскрипція прізвища Michel не перекладається на українську мову як [PERSON] є нічим не обґрунтованою. Покликання позивача на те, що відповідач не має доказів перебування в Україні на час укладення договору купівлі продажу спірної квартири не береться судом до уваги так, як в листі ДПС України від 29.04.2010 року (т.2 а.с.52) на який покликається позивач, вказано, що відсутність інформації в базі даних про перетин державного кордону України не спростовує факт перетинання державного кордону в пунктах пропуску, а з копії паспорту відповідачки вбачається (т.2 а.с.87) в»їзд в Україну 27.07.2002 року (ПП «Мостиська») і виїзд з України 04.08.2002 року (ПП «Мостиська»). Позивачем [PERSON] заявлено також вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 200000 гривень, однак суд вважає дані вимоги необґрунтованими, не підтвердженими жодними доказами завдання позивачу будь-якого роду моральних страждань, вини відповідачів у їх заподіянні та наявності причинового звязку, а відтак ці вимоги позивача теж не підлягають до задоволення. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, а позов [PERSON], визнати її добросовісним набувачем квартири [ADDRESS] та визнати за нею право власності на вищевказану квартиру.

Outcome: dismissed