Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-20 00:00:00

В період з 11.01.2001р. до 23.10.2009р. позивачка працювала в Запорізькому регіональному управлінні КБ „ПриватБанк. Під час роботи в банку, 23.12.2004 р. між позивачкою та „ПриватБанком був укладений кредитний договір № ZPL0GP50230159, відповідно до якого, банк надав [PERSON] споживчий кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії в розмірі 20\~990 дол. США на придбання нерухомості - в сумі 19\~000 дол. США та на сплату страхових платежів - в сумі 1\~990 дол. США на строк 120 місяців, тобто, до 22.12.2014 р. включно. Позивачка, як позичальник, взяла на себе зобовязання, відповідно до п. п. 1.1, 1.2, 2.2.1, 2.2.2 кредитного договору сплачувати банку відсотки за користування кредитом у розмірі 9 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом без сплати жодних комісій та винагород. Крім цього, погашення заборгованості по кредиту позивачка [PERSON] повинна була здійснювати щомісячно в період з „23 по „29 число кожного календарного місяця в розмірі щомісячного платежу 241,97 дол. США. Протягом всього часу дії кредитного договору щомісячні платежі позивачка сплачувала вчасно. 20.10.2009р. позивачка звільнилася з КБ „ПриватБанку, а в листопаді 2009р. вона дізналася, що, без погодження з позивачкою, тобто, в односторонньому порядку, банк змінив умови кредитування за кредитним договором від 23.12.2004р. та встановив нову підвищену відсоткову ставку за користування кредитом в розмірі 15 % річних, крім того, була добавлена плата за резервування ресурсів в розмірі 5,64 % річних. Відповідач збільшив в односторонньому порядку щомісячний платіж за кредитним договором з 241,97 дол. США до 312,83 дол. США Позивачка неодноразово зверталася до керівництва відповідача з письмовими проханнями щодо зміни умов кредитування на первісні, бо матеріальне становище позивачки стало вкрай важким, але отримувала відмови. У звязку з тим, що відповідач, у добровільному порядку, не бажає вирішувати спір за кредитним договором, позивачка вимушена була звернутися до суду з позовом про визнання незаконними дії банку щодо односторонньої зміни умов кредитного договору, зобовязати банк встановити з 20.10.2009р. розмір відсоткової ставки за користування кредитом в розмірі 9 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом без сплати жодних комісій та винагород, з попереднім розміром щомісячного платежу 241,97 дол. США, а також, зробити перерахунок відсоткової ставки та повернути безпідставно отриману суму, а також, стягнути моральну шкоду в розмірі 5\~400гр., та судові витрати. Відповідач заперечує проти позову, посилаючись на те що, п.п. 6.2.1, 6.4.1 кредитного договору з позивачкою, передбачене право банку змінювати відсоткову ставку за користування кредитом та нараховувати додаткову комісію у випадку звільнення з КБ „ПриватБанку, тобто, при припиненні трудового договору. Крім того, банк посилається на норми банківського законодавства, зокрема на Закон України „Про банки і банківську діяльність, відповідно до якого, банкам забороняється встановлювати окремій особі більш сприятливі умови, ніж іншим клієнтам банку за аналогічними договорами, тому, банк, без узгодження з позивачкою, в односторонньому порядку, змінив умови кредитного договору, укладеного з позивачкою 23.12.2004р., що передбачено і ст.47 Закону України „Про банки і банківську діяльність, відповідно до якої, комерційні банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду по своїх операціях. Вислухавши пояснення позивачки та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав: 23.12.2004 р. між позивачкою, працівником КБ„ПриватБанку, та відповідачем, був укладений кредитний договір № ZPL0GP50230159, відповідно до якого, банк надав [PERSON] споживчий кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії в розмірі 20\~990 дол. США на придбання нерухомості - в сумі 19\~000 дол. США та на сплату страхових платежів - в сумі 1\~990 дол. США на строк 120 місяців, тобто, до 22.12.2014 р. включно /а.с.6-11/. Відповідно умов договору, позивачка, як позичальник, взяла на себе зобовязання, відповідно до п. п. 1.1, 1.2, 2.2.1, 2.2.2 кредитного договору сплачувати банку відсотки за користування кредитом у розмірі 9 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом без сплати жодних комісій та винагород. Крім цього, погашення заборгованості по кредиту позивачка [PERSON] повинна була здійснювати щомісячно в період з „23 по „29 число кожного календарного місяця в розмірі щомісячного платежу 241,97 дол. США. Як встановлено у судовому засіданні, протягом всього часу дії кредитного договору, позивачка вчасно та добросовісно сплачувала щомісячні платежі, проти чого, не заперечує представник відповідача. 20.10.2009р. позивачка звільнилася з КБ„ПриватБанку за угодою сторін - п.1 ст.36 КЗпПУ /16-20/, а в листопаді 2009р. вона дізналася, що, без погодження з нею, в односторонньому порядку, банк змінив умови кредитування за кредитним договором від 23.12.2004р. та встановив нову підвищену відсоткову ставку за користування кредитом в розмірі 15 % річних, збільшив щомісячний платіж за кредитним договором з 241,97 дол. США до 312,83 дол. США, крім того, була добавлена плата за резервування ресурсів в розмірі 5,64 % річних. Про зміни умов кредитування, позивачка дізналася з листа банку від 04.12.2009р., в якому, позивачка запрошувалася до відділення КБ„ПриватБанку для підписання додаткової угоди про вже змінені та встановлені відповідачем в односторонньому порядку умови кредитного договору /а.с.24/. Позивачка неодноразово зверталася до керівництва відповідача з письмовими проханнями щодо зміни умов кредитування на попередні /а.с.23,25,61/, посилаючись на тяжке матеріальне становище, але отримувала відмови /а.с.24,47,75/. Представник відповідача посилається на п.п. 6.2.1, 6.4.1 кредитного договору, які передбачають право банку змінювати відсоткову ставку за користування кредитом та нараховувати додаткову комісію у випадку звільнення працівника з КБ„ПриватБанку, тобто, при припиненні трудового договору. Однак, ці пункти договору суперечать положенням Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку від 12.12.2008 р. № 661-VI. Відповідно до цього Закону, Цивільний кодекс України доповнено ст.1056-1, а саме: „Розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. У відповідності до ст.2 Прикінцевих та перехідних положенні вищевказаного закону положення цього Закону застосовуються до усіх кредитних договорів, які були укладені або продовжують діяти після набрання чинності цим Законом. Крім того, ст.55 Закону України „Про банки і банківську діяльність доповнено ч.4, якою: „банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу, за винятком випадків, встановлених законом. Закон України № 661 набрав чинність 09.01.2009 р. Тому, п.п. 6.2.1, 6.4.1 вищевказаного кредитного договору щодо права КБ „ПриватБанку змінювати розмір процентів та здійснювати нарахування додаткової комісії в односторонньому порядку є нікчемними і додаткового визнання їх недійсними, не потребує. До того ж, 04.12.2008р. Правлінням НБУ, з метою упередження кризових явищ у банківській системі та сприянню зменшенню темпів щоденного відпливу коштів з банків і забезпечення платоспроможності та своєчасності розрахунків банківської системи в цілому, була затверджена Постанова „Про окремі питання діяльності банків № 413. Банкам рекомендовано переглянути в бік зменшення процентної ставки за кредитами, наданими в іноземній валюті, з урахуванням якості стану обслуговування позичальниками заборгованості за основним боргом та відсотками/комісіями за ним, а також, стану дохідності банку, з метою зниження ризиків невиконання позичальниками своїх зобов'язань за такими кредитами. А також, 21.01.2010р. Президентом України був підписаний Закон України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони фінансовим установам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентів та інших платежів передбачених кредитним договором № 1822-VІ. Закон набрав законної сили 10.02.2010р. Відповідно до цього Закону, в ст.6 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг внесені доповнення, а саме: „фінансовим установам забороняється в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки або інших платежів, передбачених кредитним договором або графіком погашення боргу, за винятком випадків, встановлених законом. Суд вважає, що дії КБ„ПриватБанку відносно позивачки, за кредитним договором від 23.12.2004р., є незаконними та такими, що суперечать вимогам діючого законодавства, т.я. банк не мав законної правової підстави для збільшення в односторонньому порядку відсоткової ставки за кредитним договором з моменту звільнення позивачки, тобто, з 20.10.2009р., та не мав права встановлювати в односторонньому порядку інших додаткових платежів, в тому числі, плату за резервування ресурсів в розмірі 5,64 % річних, і, як наслідок, збільшувати в односторонньому порядку щомісячний платіж за кредитним договором з 241,97 дол. США до 312,83 дол. США. Судом встановлено, що позивачка вчасно і добросовісно виконувала умови кредитного договору, відповідно до вимог ст.509, 526, 527, 536, 629, 651 ЦК України, якими передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (виконати роботу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства... Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами. Зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором. Відповідно вимог чинного законодавства, позивачка має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідач сповістив позивачку про зміну відсоткової ставки з боку КБ„ПриватБанку тільки листом від 04.12.2009р., а відсоткову ставку за кредитним договором було змінено ще 20.10.2009 р., про що позивачка не знала, до того ж, тільки в грудні 2009р. вона дізналася про додаткове стягнення за кредитним договором - „плата за резервування ресурсів, яка договором, взагалі не передбачалася. Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин /Вісник Верховного Суду України за листопад 2010р./, зазначає, що, якщо кредитний договір був укладений до 10.01.2009р., то в цьому разі важливим є визначений договором механізм виконання домовленості, тобто, банк повинен був направити позивачці, повідомлення по зміну умов договору, отримати відповідь позивальника на пропозицію банку, а потім, підготувати умови для підписання додаткової угоди щодо підвищення % ставки, або, зміни інших умов, в тому числі, і нарахування додаткових платежів. Як встановлено судом, КБ„ПриватБанк, встановивши і збільшивши в односторонньому порядку, без належного повідомлення та отримання від позивачки відповіді /згоди, або не згоди/, 20.10.2009р., тобто, змінивши умови кредитного договору: відсоткову ставку з 9 % до 15 % річних та встановивши плату за резервування ресурсів в розмірі 5,64 % річних, яка взагалі не була передбачена умовами кредитного договору, порушив норми чинного законодавства, тому позивачка, як позичальник за кредитним договором від 23.12.2004р., має право на відновлення становища, тобто, умов договору, яке існувало на час укладення договору № ZPL0GP50230159 від 23.12.2004 р. між позивачкою та відповідачем, шляхом визнання розміру відсотків за користування кредитом на рівні 9 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом без сплати жодних комісій, винагород і визнання розміру щомісячного платежу за кредитним договором на рівні 241,97 дол. США. Судом встановлено, що відповідач, в односторонньому порядку, без узгодження з позивачкою, примусив її сплачувати збільшену процентну ставку за користування кредитом з 9 % річних до 15 % річних, що значно погіршило матеріальний стан позивачки, яка вимушена по теперішній час сплачувати ці непомірні для неї %, запобігаючи нарахування штрафних санкцій зі сторони відповідача. Тому, позовну вимогу про зобовязання банку зробити перерахунок відсоткової ставки та повернути позивачці безпідставно отриману суму, суд вважає законною та обґрунтованою. Позивачка просить суд стягнути з відповідача суму морального відшкодування в сумі 5400гр., однак, суд вважає, що в цій частині позовних вимог, позивачці слід відмовити, бо між нею та відповідачем існують договірні правовідносини, які передбачають фінансові ризики, як з боку кредитної установи, так і з боку позичальника, тому, суд не вбачає в діях відповідача умисної вини, передбаченої умовами ст.1167 ЦК України. Однак, судові витрати, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial