Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства Дніпропетровської міської ради Жилсервіс?3про стягнення майнової та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що 01.01.2001\~року був поселений в гуртожиток по вул.Котляревського,4, в якому постійно мешкав та був прописаний. Проживав в гуртожитку до відбуття у відпустку 02.01.2007\~року, в якій перебував до 07.02.2007 року. По-поверненні з відпустки, йому було відмовлено в можливості заселитись назад в гуртожиток, внаслідок чого став тимчасово проживати за адресою: [INFO]. 02.03.2009 року він звернувся до суду з позовом про вселення у гуртожиток, який рішенням Кіровського районного суду м.\~Дніпропетровська від 24.12.2009\~року було задоволено. Мотивувальна частина зазначеного рішення містить висновки про неправомірність дій відповідача з відмови у його вселенні у гуртожиток. Вважає. що внаслідок неправомірних дій відповідача йому було завдано майнову шкоду, яка полягає у витратах, повязаних з проїздом з місця проживання [INFO] до місця роботи та витратах, повязаних зі збором доказів по цивільній справі за його позовом, які загалом становлять суму 1976 грн. 10\~коп., яку він просив стягнути з відповідача. Також посилався на те, що діями відповідача йому було також заподіяно моральну шкоду. Так, він був вимушений витрачати додатковий час для поїздок з роботи та на роботу з місця проживання [INFO] та до гуртожитку, неодноразово звертався до відповідача стосовно відновлення його порушеного права, а також до суду через відмову відповідача у вселенні, що потребувало зміни його нормальних життєвих звязків. З урахуванням цього, характеру та ступеню завданих йому моральних страждань, нанесеної душевної травми, втрати нормальних життєвих звязків, на подолання яких йому необхідно було витрачати додаткові зусилля, просив стягнути з відповідача завдану моральну шкоду в розмірі 1000 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, посилаючись на викладені в позові підстави, просив останній задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на необґрунтованість вимог позивача. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. За ордером №\~901 від 22.10.2004\~року позивач, як працівник ВАТ\~Інтерпайп\~НТЗ, на час роботи у вказаному підприємстві був вселений в гуртожиток, розташований по вул.Котляревського,4 в м.Дніпропетровську. З 02.01.2007 року по 07.02.2007 року позивач перебував у відпустці, в звязку з чим, тимчасово виїхав з гуртожитку. А після повернення до гуртожитку, йому було відмовлено відповідачем у вселенні, посилаючись на належність позивачеві на праві власності нерухомого майна в м.Дніпропетровську. Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська по справі №\~2?1445/2009 за позовом [PERSON] до Комунального підприємства Дніпропетровської міської ради Жилсервіс-3, третя особа ВАТ Інтерпайппро вселення, яке набрало законної сили 15.04.2010\~року, вказаний позов було задоволено та [PERSON] вселений в гуртожиток, розташований по вул.Котляревського,4 в м.Дніпропетровську. В своєму позові позивач посилається, що за період з 01.09.2007 року по 30.09.2008 року ним було понесено витрати, повязані з проїздом з місця проживання [INFO] до місця роботи та гуртожитку, яких би він міг запобігти, якщо б проживав в гуртожитку, витрати на послуги копіювання, повязані зі збором доказів по цивільній справі за його позовом, витрати на послуги адвоката за складання позовної заяви, які загалом становлять суму 1976 грн. 10\~коп. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.58 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закону України Про захист прав споживачівдоговір\~це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами. Відповідно до ст.2 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, п.1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України №637 від 15.12.2004 року, розрахунковий документ, це документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну. Надані позивачем копії квитків для проїзду міським транспортом не містять підтвердження факту придбання їх саме позивачем для проїзду по маршруту вул.Роторна,19-вул.Столєтова,21- вул.Котляревського,4 в період з 01.09.2007 року по 30.09.2008 року, не містять даних про маршрут і дату проїзду. За таких обставин у відповідності до ст.58 ЦПК\~України суд не вважає вказані квитки належними доказами та не приймає останні до уваги. Будь-яких інших доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на проїзд позивачем в судовому засіданні надано не було. Не приймає суд до уваги як належні докази і надані позивачем квитанції про сплату за поліграфічні послуги, оскільки останні датовані 24.09.2007 року та 30.09.2008 року, а позовна заява про вселення була подана позивачем в березні 2009 року, тобто значно пізніше дати видачі квитанцій. Також з останніх не вбачається, що вказані витрати понесені позивачем за підготовку документів, необхідних для звернення до суду. Крім того, витрати повязані з наданням доказів несе сторона, що їх надає. Також, суд вважає, що не підлягає задоволенню і вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 450 грн., оскільки відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача витрат, повязаних з проїздом з місця проживання до місця роботи та витратах, повязаних зі збором доказів по цивільній справі за його позовом та на правову допомогу в сумі 1976 грн. 10 коп. не ґрунтуються на законі, не підтверджені належними доказами, в звязку з чим в задоволенні позову в цій частині позивачу слід відмовити. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди,то в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її права і така шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не повязана з розміром цього відшкодування. Згідно вимог ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, крім випадків, встановлених законом. Суд вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача через неправомірне виселення з гуртожитку та відмову у вселенні, позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в негативних емоціях, які він переніс внаслідок порушення його прав, у тому числі через відмову відповідача в добровільному усуненні цих порушень, в непоправній втраті часу витраченого на звернення до відповідача та до суду щодо відновлення порушеного права, вишукуванням додаткового часу і додаткових психічних та фізичних зусиль для цього. Враховуючи вказані обставини та положення закону, ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 200 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовити. Відповідно до вимог ст.ст.79,88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачений останнім при подачі заяви судовий збір в розмірі 8 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 37 грн. за задоволену вимогу немайнового характеру (відшкодування моральної шкоди). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial