Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-17 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до Комарівської сільської ради Сторожинецького району про визнання розпорядження про звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, посилаючись на наступне. 18.06.2006р. позивач була прийнята на роботу в Комарівську сільську раду на посаду начальника ВОС розпорядженням голови Комарівської сільської ради Сторожинецького району від 18.03.2006р. Розпорядженням від 10.11.2010р. № 112 голови Комарівської сільської ради Сторожинецького району вона звільнена з роботи по ст.40 п.2 КЗпП за станом здоровя, яке перешкоджає їй виконувати свої функціональні обовязки на даній посаді. Позивач вважає таке звільнення незаконним виходячи з наступного. Вона являється інвалідом 2-ї групи безстроково. При прийнятті на роботу ця довідка була долучена до її особової справи. І відповідачу було про це відомо при прийнятті її на роботу. Під час виконання нею своїх функціональних обовязків до неї зауважень не було. І відповідач не мав права її звільняти. Тому таке звільнення є незаконним. Крім того, вона являється членом первинної профспілкової організації. Це звільнення було проведено з порушенням вимог ст.43 КЗпП, тобто без дозволу з первинною профспілковою організацією. Позивач зазначає, що час вимушеного прогулу, що складає 43 робочі дні, її середній заробіток на займаній посаді за цей час становить 932,58 грн. Виходячи з викладеного позивач просить суд визнати розпорядження про її звільнення незаконним, поновити її на посаді та стягнути з відповідача 932,58 грн. її заробітку за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні представник позивача позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилаючись на викладені обставини. Представник відповідача позовні вимоги не визнав. В судовому засіданні свідок [PERSON] голова Комарівської сільської ради Сторожинецького району, вказала, що позивач не справлялась зі своїми функціональними обовязками, жодного разу не відвозила документи до району, позивачу не пропонувалось переведення на інше місце роботи, оскільки на момент її звільнення була відсутня вакантна посада, на яку би її можна було перевести у звязку з її станом здоровя. Свідок [PERSON], суду пояснила, що вона працює на посаді секретаря Комаріської сільської ради, виконаю за позивача всі функціональні обовязки позивача, позивач не може виконувати свої функціональні обовязки за станом здоровя. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює на посаді головного бухгалтера Комарівської сільської ради Сторожинецького району, позивач свої функціональні обовязки не виконує за станом здоровя, за неї це робить її сестра. Судом встановлено, що позивач являється інвалідом 2-ї групи з дитинства безстроково, що підтверджується копією довідки серії ВТЭ-9 №082257 від 16.11.1979р. Згідно заключення про умови та характер праці їй рекомендовані надомні роботи. Із заключення ЛКК № 5919 від 27.12.2010р. поліклініки Сторожинецької ЦРЛ вбачається, що [PERSON] їй рекомендовані надомні роботи. 18.06.2006р. позивач була прийнята на роботу в Комарівську сільську раду на посаду начальника ВОС розпорядженням голови Комарівської сільської ради Сторожинецького району від 18.03.2006р. Вказане підтверджується записом в трудовій книжці позивача. Розпорядженням від 10.11.2010р. № 112 голови Комарівської сільської ради Сторожинецького району вона звільнена з роботи по ст.40 п.2 КЗпП за станом здоровя, яке перешкоджає їй виконувати свої функціональні обовязки на даній посаді. Вказане підтверджується копією розпорядження. З протоколу №2 засідання профспілкової організації Комарівської сільської ради Сторожинецького району вбачається, що первинна профспілкова організація надала згоду на розірвання трудового договору з [PERSON] по п.2 ст.40 КЗпП, внаслідок виявлення невідповідності займаній посаді, або виконуваній роботі внаслідок стану здоровя. З цього протоколу також вбачається, що [PERSON] була присутня на засіданні профспілкової організації, і підтвердила факт, що за неї її функціональні обовязки виконувала її сестра. Підсумовуючи викладене, суд знаходить доведеним, З п.2 ст.40 КЗпП вбачається, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоровя, які перешкоджають продовженню даної роботи. Підсумовуючи викладене, суд вважає доведеним, що позивач, працюючи на посаді начальника ВОС Комарівської сільської ради, являючись інвалідом 2-ї групи з дитинства, не справлялась з виконанням свої службових обовязків внаслідок стану здоровя, тобто була виявлена невідповідність [PERSON] займаній посаді і виконуваній роботі внаслідок стану здоровя, і це перешкоджало продовженню даної роботи позивачем. Виходячи з чого суд знаходить, що позивача було звільнено законно. Аналізуючи обґрунтування позовних вимог позивачем, та докази на їх підтвердження, суд знаходить, що вони не є достатніми, виходячи з наступного. Згідно ч.2 ст.40 КЗпП, звільнення з підстав, зазначених у п.2 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. З показів свідка [PERSON] вбачається, що позивача неможливо було перевести на іншу роботу у звязку з відсутністю на момент її звільнення вакантних посад, на яких позивач би могла виконувати свої функціональні обовязки у звязку зі станом свого здоровя, тому суд не приймає до уваги твердження позивача, що їй не було запропоновано переведення на іншу посаду. З ч.1 ст.43 КЗпП вбачається, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 2 статті 40 КЗпП може бути проведене лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Первинна профспілкова організація надала дозвіл на звільнення позивача на підставі п.2 ст.40 КЗпП. Виходячи з викладеного, та приймаючи до уваги, що обгрунтування позовних вимог позивачем не є відповідним заявленим вимогам, та приймаючи до уваги, що позивач інших обґрунтувань та доказів на їх підтвердження не надала суду, суд відмовляє позивачу у задоволенні вимоги про визнання незаконним розпорядження про звільнення відповідача з роботи. Суд також відмовляє позивачу й у задоволенні інших позовних вимог, у звязку з тим, що вони логічним шляхом випливають із вимоги про визнання незаконним розпорядження про звільнення відповідача з роботи та взаємоповязані з нею, і відмова у задоволенні першої вимоги, автоматично тягне за собою й відмову у задоволенні інших вимог. На підставі ст.40, 43 КЗпП,

Outcome: dismissed