Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-04 00:00:00

У грудні 2010 року [PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про визнання заповіту частково недійсним та визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 25 липня 2010 року помер її батько [PERSON] 7 жовтня 2005 року він склав заповіт, згідно з яким все належне йому на день смерті майно заповів своєму синові [PERSON] До складу спадкового майна входить жилий будинок № 4 по вул. Кірова в м. Боярка, що належав померлому на підставі свідоцтва про право власності та земельна ділянка площею 505 кв.м., що належала йому на підставі Державного акту на право власності на землю від 5 серпня 2004 року. Цей заповіт повинен бути визнаний частково, а саме в ? частині недійсним з таких підстав. Будинок № 4 по вул. Кірова в м. Боярка належав на праві спільної сумісної власності її батькам: [PERSON] та [PERSON], оскільки був збудований ними в період шлюбу, зареєстрованому 27 листопада 1954 року. 3 квітня 2001 року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме: ? частину жилого будинку № 4 по вул. Кірова в м. Боярка, автомобіль ВАЗ 21-06, державний номер [NUMBER] (частку у спільному сумісному майні подружжя) та на ? частину будинку № 43 по вул. Тутковського в м. Києві, що належав померлій на праві особистої власності. Спадкоємцями першої черги за законом на спадщину, що відкрилась в рівних частках, були чоловік померлої [PERSON], та вони, діти померлої, вона та її брат [PERSON] Спадщину в установленому законом порядку відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК України в редакції 1963 року прийняла лише вона шляхом подання заяви в Києво-Святошинську державну нотаріальну контору. [PERSON] спадщину не прийняв, оскільки він не вчинив жодної дії, що свідчить про прийняття спадщини. Чоловік померлої (її батько) [PERSON] відмовився від спадщини на її користь відповідно до вимог ст. 553 ЦК України. Внаслідок його відмови від прийняття спадщини Києво-Святошинська державна нотаріальна контора 26 грудня 2001 року видала їй свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину будинку № 43 по вул. Тутковського в м. Києві та їй видано свідоцтво про право на спадщину на автомобіль ВАЗ 2106, державний номер [NUMBER] за реєстром № 2584. Свідоцтво про право на спадщину на ? частину будинку № 4 по вул. Кірова в м. Боярка (частину у спільному майні подружжя) їй не було видано. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК України в редакції 1963 року прийнята спадщина вважається належною спадкоємцеві з моменту її відкриття. Відповідно до п. 111 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 14 червня 1994 року № 18/5, прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Тож, прийнявши частину спадщини у вигляді ? частини будинку № 43 по вул. Тутковського в м. Києві та автомобіль ВАЗ 21-06, державний номер [NUMBER], вона прийняла у тому числі і належну [PERSON] ? частину будинку № 4, по вул. Кірова в м. Боярка. Відповідно до вимог ст. 553 ЦК України спадкоємець при відмові від спадщини втрачає право на всю належну йому частку спадщини. Спадкоємець, що відмовився від частини спадщини, вважається таким, що відмовився від усієї спадщини. За таких обставин [PERSON] втратив право на частку у спадщині на будинок № 4 по вул. Кірова в м. Боярка, що відкрилась після смерті [PERSON] Отже, до складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON], входить не будинок в цілому, а лише ? частина цього будинку. Відтак [PERSON] має право на ? частину спадкового будинку. Відповідно до вимог ст. 30 ЗК України в редакції 25 жовтня 2001 року при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими обєктами переходить у розмірах, передбачених ст. 67 цього Кодексу і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. Тож з переходом до неї ? частини будинку № 4 по вул. Кірова в м. Боярка у порядку спадкування після смерті [PERSON] до неї перейшло право користування ? частиною земельної ділянки площею 505 кв.м., на якій він розташований. Отже, при приватизації [PERSON] земельної ділянки площею 505 кв.м. по вул. Кірова, 4 в м. Боярка вона також набула права власності на ? частину земельної ділянки. Відтак відповідач за заповітом [PERSON] набув права власності на ? частину земельної ділянки площею 505 кв.м. по вул. Кірова, 4 в м. Боярка. Враховуючи викладене, [PERSON] просила визнати заповіт, складений [PERSON] 7 жовтня 2005 року на користь [PERSON] в ? частин недійсним, визнати за нею право власності на ? частину будинку № 4 по вул. Кірова в м. Боярка у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], визнати за нею право власності на ? частину земельної ділянки площею 505 кв.м. в м. Боярка, вул. Кірова, 4. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 19 січня 2011 року заборонено Києво-Святошинській державній нотаріальній конторі проводити будь-які дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] після смерті [PERSON], який помер 25 липня 2010 року. У січні 2011 року [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно та визнання недійсними свідоцтв про право власності на спадщину за законом, у якому просив визнати за ним право власності на 1/3 частину банківських вкладів його матері [PERSON] в Ощадному банку СРСР № 07900439, № 481 та № 010699, як такого, що фактично вступив у володіння спадковим майном, визнати за ним право на 1/12 частин будинку № 43 по вул. Тутковського в м. Києві, який належав його матері [PERSON] на праві особистої власності, визнати за ним право на 2/3 частин автомобіля ВАЗ 21-06, державний номер [NUMBER], визнати недійсними свідоцтва про право власності на спадщину за законом, реєстрові № 2582 та № 2584, визнати за ним право на будинок № 4 по вул. Кірова в м. Боярка, визнати за ним право на земельну ділянку площею 0,0564 га по вул. Кірова в м. Боярка. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 січня 2011 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно та визнання недійсними свідоцтв про право власності на спадщину за законом прийнято до спільного розгляду і обєднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту частково недійсним та визнання права власності на спадкове майно. 17 лютого 2011 року в судовому засіданні представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] подала суду заяву, у якій просила залишити позовну заяву [PERSON] в частині вимог про визнання заповіту [PERSON] від 7 жовтня 2005 року на імя [PERSON] в ? частині недійсним без розгляду. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 17 лютого 2011 року позовну заяву [PERSON] в частині вимог про визнання заповіту [PERSON] від 7 жовтня 2005 року на імя [PERSON] в ? частині недійсним залишено без розгляду на підставі вимог п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України. У лютому 2011 року [PERSON] подала суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій зазначала, що її батьки [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 27 листопада 1954 року. Рішенням виконкому Боярської міської ради від 11 травня 1957 року та згідно з договором про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 8 червня 1957 року [PERSON] надано право на забудову жилого будинку на земельній ділянці площею 549 кв.м. по вул. Кірова, 67 (тепер Кірова,4). Це свідчить про те, що будинок зведено батьками у період шлюбу, а відтак відповідно до ст. 22 КпШС України в редакції 1969 року він є спільним сумісним майном подружжя. Отже, у суду є підстави для визнання будинку № 4 по вул. Кірова в м. Боярка обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] Спадщину вона прийняла відповідно до вимог ст. ст. 548, 549 ЦК України в редакції 1963 року шляхом подання заяви про прийняття спадщини. З урахуванням відмови [PERSON] від спадщини на її користь, а також відмови [PERSON] від прийняття спадщини, вона прийняла ? належних [PERSON] грошових внесків в Ощадбанку № 4394/0285 на її особових рахунках; 07900439, № 481 та № 010699 (частку у спільному майні подружжя). Враховуючи викладене, [PERSON] просила визнати будинок № 4 по вул. Кірова в м. Боярка обєктом права спільної сумісної власності подружжя: [PERSON] та [PERSON], визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на ? частину грошових внесків в Ощадбанку № 5394/0285 на особових рахунках [PERSON] № 07900439, № 481 та № 010699. 2 червня 2011 року в судовому засіданні позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) [PERSON] та його представник подали суду заяву, у якій [PERSON] просив залишити його зустрічну позовну заяву без розгляду. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 2 червня 2011 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно та визнання недійсними свідоцтв про право власності на спадщину за законом залишено без розгляду на підставі вимог п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник позов не визнали та заперечували проти його задоволення. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, оцінивши показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що з 27 листопада 1954 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. В шлюбі у них є діти: [PERSON] та [PERSON] Згідно свідоцтва про смерть 3 квітня 2001 року померла [PERSON] Із заявою 18 вересня 2001 року про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до Києво-Святошинської державної нотаріальної контори звернулась [PERSON] В поданій заяві 18 вересня 2001 року чоловік померлої [PERSON] від належної йому частки в спадщині, що залишилась після смерті дружини, відмовився на користь дочки [PERSON]. В поданій до нотаріальної контори заяві 25 грудня 2001 року син померлої [PERSON] спадщину, що залишилась після смерті матері [PERSON], не приймав і не претендував на неї, просив оформляти спадщину без урахування його інтересів. Дані обставини підтверджуються копією Спадкової справи № 235 за 2001 рік Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори до майна померлої 3 квітня 2001 року [PERSON]. 26 липня 2010 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. Із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся 12 жовтня 2010 року до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори син померлого [PERSON] За життя [PERSON] 7 жовтня 2005 року склав заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповідав своєму сину [PERSON] 13 жовтня 2010 року із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] звернулась до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори і його дочка [PERSON]. Дані обставини підтверджуються копією Спадкової справи № 494 за 2010 рік Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори до майна померлого 25 липня 2010 року [PERSON]. Судом встановлено, що за життя подружжя [PERSON] та [PERSON] рішенням виконкому Боярської міської ради від 11 травня 1957 року та згідно з договором про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 8 червня 1957 року [PERSON] надано право на забудову жилого будинку на земельній ділянці площею 549 кв.м. по вул. Кірова, 67 (в даний час вул. Кірова,4). Згідно відповіді КП „Бюро технічної інвентаризації Києво-Сятошинської районної ради Київської області від 24 червня 2011 року № 71610/2480 домоволодіння № 4 в м. Боярка по вул. Кірова зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого Боярською міською державною нотаріальною конторою за № 1037 від 3 червня 1959 року. Згідно вимог ст. 22 Кодексу про шлюб і сімю України майно, набуте подружжям в період шлюбу, є обєктом їх спільної сумісної власності. Кожний з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вказаний жилий будинок побудований батьками позивачки [PERSON] та [PERSON] за час перебування у зареєстрованому шлюбі, а тому на підставі вимог ст. 22 КпШС України в редакції 1969 року даний жилий будинок є спільним сумісним майном подружжя [PERSON]. Позивачка [PERSON] своєчасно звернулась із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті свої матері [PERSON], що відповідає вимогам ст. ст. 548, 549 ЦК України в редакції 1963 року. За таких обставин, суд, враховуючи, що в своїх заявах до нотаріальної контори чоловік померлої [PERSON] та син померлої [PERSON] відмовились від прийняття спадщини після смерті [PERSON], тому суд дійшов висновку, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла у встановленому законом порядку лише її дочка [PERSON] Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що за [PERSON] слід визнати право власності на ? частину жилого будинку № 4 по вул. Кірова в м. Боярка в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], якій вказана ? частина жилого будинку належала на праві власності у спільному майні подружжя. Також суд визнає за [PERSON] право власності на ? частину грошових внесків у Ощадбанку, які містяться на особових рахунках [PERSON] № 07900439, № 481 та № 010699, в порядку спадкування за законом після померлої 3 квітня 2001 року [PERSON]. Судом також встановлено, що позивачка [PERSON] після подання зави до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] спадкові права на спірний жилий будинок не оформила до даного часу. Після смерті [PERSON] її пережившому чоловіку [PERSON] рішенням ІІ пленарного засідання ХХХІ сесії ХХІV скликання № 31/500 Боярської міської ради Києво-Святошинського району від 5 серпня 2004 року передано безкоштовно у приватну власність присадибну земельну ділянку площею 550 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд в м. Боярка вул. Кірова, 4. 9 червня 2005 року [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯА № 344321 в тому, що на підставі рішення Боярської міської ради від 5 серпня 2004 року (31 сесія 24 скликання) він є власником земельної ділянки площею 0,0564 га, яка розташована в м. Боярка вул. Кірова, 4, цільове призначення (використання) земельної ділянки -будівництво та обслуговування жилого будинку. За життя [PERSON] 7 жовтня 2005 року склав заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповідав своєму сину [PERSON] За життя свого батька [PERSON] його дочка [PERSON] не ставила питання про набуття нею права власності на вказану земельну ділянку після смерті своєї матері. [PERSON] одноосібно скористався правом приватизувати дану земельну ділянку і одержав за життя Державний акт на право власності на земельну ділянку та став власником даної земельної ділянки на підставі вимог ст. 125 Земельного кодексу України. Позивачка [PERSON], прийнявши спадщину після смерті своєї матері [PERSON], дії батька щодо приватизації всієї земельної ділянки біля спірного будинку та набуття права власності на всю земельну ділянку на його імя не оспорювала. За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позову в частині заявлених вимог про визнання за [PERSON] права власності на ? частину земельної ділянки площею 505 кв.м. в м. Боярка, вул. Кірова, 4 в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] Доводи відповідача [PERSON] та його представника в заяві про застосування судом строку позовної давності, необгрунтовані, оскільки суд вважає, що [PERSON] не пропустила строк звернення до суду з даним позовом, оскільки вона своєчасно в передбачений законодавством строк звернулась із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON]. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частин відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Outcome: partial