Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-14 00:00:00

У січні 2011 року Військовий прокурор Деснянського гарнізону звернувся до суду в інтересах військової частини [NUMBER] з позовом у якому зазначив, що [PERSON] та [PERSON] були засуджені за вчинення злочинів внаслідок яких настала смерть [PERSON] .. Військова частина на виконання вироку Військового суду Київського гарнізону, зміненого ухвалою військового апеляційного суду Центрального регіону України відшкодувала потерпілим [PERSON] та [PERSON] моральну та матеріальну шкоду на загальну суму 425\~252,78 грн.. У зв`язку з викладеним просив стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно в порядку регресу цю ж суму. В судовому засіданні прокурор та представник позивача підтримали позов та просили його задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив на тій підставі, що смертельних травм [PERSON] , завдав не він, а [PERSON] і тому саме він повинен відповідати за шкоду спричинену смертю [PERSON] .. Відповідача [PERSON] також заперечив проти позову на тій підставі, що у той час він виконував свої повноваження як військовослужбовець, а тому не повинен відповідати особисто. Заслухавши учасників судового засідання та дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. За ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі,\~ що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки\~ дій\~ особи,\~ стосовно\~ якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно з вироком військового місцевого суду Київського гарнізону від 09.11.2009 року [PERSON] та [PERSON] , проходячи військову службу у військовій частині [NUMBER] , будучи військовими начальниками для [PERSON] , попередньо домовившись між собою щодо проведення нібито військової традиції умисно завдали ударів ногою [PERSON] , внаслідок чого тому були заподіяні [PERSON] легкі тілесні ушкодження, а [PERSON] тяжкі тілесні ушкодження внаслідок яких настала смерть [PERSON] .. Також відповідачі в рамках виконання вказаної «традиції», отримали, зокрема, від [PERSON] 50 грн., якими розпорядилися на власний розсуд. Дії [PERSON] були кваліфіковані за ч.2 ст.121, ч.3 ст.424 КК України, а [PERSON] за ч.2 ст.424, ч.1 ст.421 КК України. Цим же вироком на підставі ст.1172 ЦК України були частково задоволені цивільні позови [PERSON] та [PERSON] .. При цьому суд враховував як матеріальні витрати пов`язані з похованням [PERSON] , який був відповідно сином та братом потерпілих, так і їх моральні страждання, пов`язані із постійним душевним переживанням щодо несподіваної та раптової втрати рідної людини, крім того і при обставинах, які за своїм змістом не вкладаються у поняття здорового та безпечного армійського середовища. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду було покладено на військову частину [NUMBER] , оскільки протиправна поведінка підсудних мала місце під час проходження ними військової строкової служби. Також як обтяжуючу обставину суд врахував вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою. Загалом з військової частини [NUMBER] стягнуто 25252 грн. 78 коп. матеріальної шкоди та 100\~000 грн. моральної шкоди на користь [PERSON] та 50\~000 грн. моральної шкоди - на користь [PERSON] .. Ухвалою військового апеляційного суду Центрального регіону від 02.02.2010 року зазначений вирок змінено та збільшено розмір моральної шкоди на користь потерпілої [PERSON] до 300\~000 гривень, а [PERSON] - до 100\~000 гривень. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно платіжних доручень /а.с.13-20/ військова частина [NUMBER] виплатила потерпілим [PERSON] та [PERSON] визначений розмір шкоди на загальну суму 425\~252, 78 грн.. За ст.1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. Як зазначалося вище, вироком суду встановлено, що відповідачі діяли спільно за попередньою змовою, вчинили злочини проти встановленого порядку несення військової служби, а при вирішенні цивільних позовів у кримінальній справі, суд врахував, що смерть потерпілого настала при обставинах, які за своїм змістом не вкладаються у поняття здорового та безпечного армійського середовища. Тому суд вважає необґрунтованими заперечення представника відповідача [PERSON] проти позову на тій підставі, що він не завдавав потерпілому смертельних поранень, і приходить до висновку про солідарну відповідальність відповідачів. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved