Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами про визнання права власності на гараж № 40 по вул. Радунській, 42/10 в місті Києві та майнове (речове) право на отримання в натурі обєкту інвестування підземний гараж (гаражний бокс) № 40 по вул.. Радунській, 42/10 в місті Києві загальною площею 18,9 квадратних метри. мотивуючи свої вимоги тим, що 31 серпня 2004 року між ним та ТОВ НВФ «Вест» було укладеного договір № 40-2С на інвестування будівництва підземних гаражів. Позивач свої зобовязання за договором виконала, грошові кошти в розмірі 28236,28 гривень. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю Науково виробнича фірма «ВЕСТ» в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Представник відповідача ДП «Енпол» не зявлявся, про час та місце судового розгляду відповідач повідомлявся належним чином, в поданій суду заяві позовні вимоги визнав. Заслухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає вимоги позивачів такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 31 серпня 2004 року між сторонами був укладений договір № 40-2С інвестування будівництва підземних гаражів, відповідно до умов якого позивач Інвестор інвестує кошти в будівництво підземного гаражу № 40 за адресою місто Київ, вул.. Радунська, 42/10, загальною площею 18,9 квадратних метри. Загальна вартість гаражу складає 28236,28 гривень. Відповідно до довідки № 40-2С від 08 листопада 2004 року виданою ТОВ НВФ «Вест» позивач виконав умови договору та сплатила 28236,28 гривні. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вимога позову про визнання за право власності на підземний гараж (гаражний бокс) № 40по вул. Радунській, 42/10 в місті Києві загальною площею 18,9 квадратних метри не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до вимог ч.2,3 ст. 331 ЦК України Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо обєкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення обєкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис обєкта незавершеного будівництва. Зважаючи на викладене суд позбавлений можливості дійти висновку про обґрунтованість заявленої позивачем вимоги про визнання права власності на обєкт інвестування підземний гараж. Вимога позову про визнання майнового (речового) права на отримання в натурі обєкту інвестування підземний гараж (гаражний бокс) № 40 по вул. Радунській, 42/10 в місті Києві загальною площею 18,9 квадратних метри не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обовязків. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ст. 875 ЦК України а договором будівельного підряду підрядник зобовязується збудувати і здати у встановлений строк обєкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобовязується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обовязок не покладається на підрядника, прийняти обєкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно повязаних з місцезнаходженням обєкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до вимог ст. 876 ЦК України власником обєкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором. Відповідно до ст 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (зокрема договори та інші правочини). Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання. Відповідно до ст. 5 Закону України Про інвестиційну діяльність інвестори - субєкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в обєкти інвестування. Статтею 7 цього Закону встановлено, що інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися обєктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України. Статтею 9 Закону передбачено, що основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між субєктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобовязань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією субєктів інвестиційної діяльності. Умови договорів, укладених між субєктами інвестиційної діяльності, згідно із ст. 18 Закону, чинні на весь строк дії цих договорів і у разі, коли після їх укладення законодавством (крім податкового, митного та валютного законодавства, а також законодавства з питань ліцензування певних видів господарської діяльності) встановлено умови, що погіршують становище субєктів або обмежують їх права, якщо вони не дійшли згоди про зміну умов договору. Стаття 19 Закону визначає, що захист інвестицій це комплекс організаційних, технічних та правових заходів, спрямованих та створення умов, які сприяють збереженню інвестицій, досягненню цілі внесення інвестицій, ефективній діяльності обєктів інвестування та реінвестування, захисту законних прав та інтересів інвесторів, в тому числі права на отримання прибутку (доходу) від інвестицій. Держава гарантує захист інвестицій незалежно від форм власності. Так, Законом України Про інвестиційну діяльність не передбачено механізму передачі майнових прав інвестору на обєкти інвестицій. Разом з тим, ч. 7 ст. 8 ЦПК України визначено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону). Подібні за змістом відносини врегульовано Законом України Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництва житла та операціях з нерухомістю. Згідно із ст. 9 вищевказаного Закону управитель укладає із забудовником договір, за яким замовляє забудовнику збудувати один або декілька обєктів будівництва, ввести їх в експлуатацію та передати обєкти інвестування установникам цього фонду та на умовах, визначених цим Законом та Правилами фонду. Відповідно до ст. 10 Закону в договорі має бути передбачене зобовязання забудовника уступити управителю майнові права на нерухомість, яка є обєктом будівництва, у разі виникнення обумовленого цим договором ризику невиконання забудовником своїх зобовязань перед управителем. За кожним обєктом будівництва забудовник та управитель укладають, зокрема, договір уступки майнових прав на нерухомість, яка є обєктом будівництва, з відкладальними умовами. Система функціонування Фонду фінансування будівництва передбачає, згідно із ст. 13 Закону, зокрема, передачу управителем довірителям, які повністю проінвестували закріплені за ними обєкти інвестування, майнових прав на ці обєкти інвестування за договором про уступку майнових прав. Таким чином, спеціальне законодавство України передбачає передачу майнових прав на обєкти інвестування, в тому числі й на ті обєкти, які на момент передачі таких прав не прийняті в експлуатацію, а отже і право на визнання за конкретною особою інвестором майнового права на обєкт інвестування. Посилання позивача на прийняття в володіння та користування майна гаражу не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. А посилання на акт прийому передачі № 37 від 01.08.2005 року суд вважає безпідставним оскільки даний акт, а також рід інших документів був укладений між позивачкою та ДП «Енпол», який не є стороною Договору інвестування. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту цивільного права є визнання права. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed