Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-22 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] просить визнати недостовірною інформацію розповсюджену [PERSON] в районній державній адміністрації та в управлінні праці та соціального захисту населення; зобовязати відповідачку публічно вибачитися перед ним за поширення недостовірної інформації, в присутності голови районної державної адміністрації [PERSON], заступника голови районої державної адміністрації [PERSON], працівників апарату районної державної адміністрації, заступника начальника УПСЗН [PERSON] та працівників УПСЗН; зобовязати [PERSON] розмістити спростовуючу інформацію на сторінках Летичівської газети; заборонити [PERSON] поширювати про нього відомості, які принижують його честь, гідність та ділову репутацію; заборонити [PERSON] заходити в його робочий кабінет, крім випадків вирішення питань, які стосуються його безпосередніх обовязків, а по особистих питаннях лише в понеділок та пятницю з 8 до 12- в часи прийому громадян по особистих питаннях; стягнути з відповідачки судові витрати понесені ним. В судовому засіданні позивач вимоги змінив, просить визнати недостовірною інформацію, розповсюджену [PERSON] в заяві районній державній адміністрації та управлінні праці та соціального захисту населення про порушення ним принципів моралі, правил співжиття, неетичну поведінку, через подану нею заяву, разом з тим, просить стягнути 1699грн.99 коп.-у відшкодування моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях і приниженні честі, гідності а також ділової репутації. [PERSON] вимоги не визнала з підстав, що зверталася з скаргою до голови Летичівської районної державно адміністрації з метою захистити свої права. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.З постанови «Про застосування судами законодавства, що регулює захистт честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій» від 28 вересня 1990р. №7, до відомостей, що ганблять особу й можуть бути спростовані в передбаченому законом порядку, слід відносити інформацію про особу або певні факти, дані, які принижують честь, гідність і ділову репутацію особи перед громадкістю чи окремими громадянами з точки зору додержання законів, загально визнаних правил співжиття, принципів людської моралі та не відповідають дійсності чи неправильно викладені. Із заяви відповідачки від 14.09.10р., вбачається, що вона зверталася до Летичівської районної державної адміністрації з метою захистити своє право на вільне звернення до державних органів, посилаючись на бездіяльність позивача у виясненні питань фінансового характеру річної давності при тому, що самі працівники УПСЗН запрошували її для їх вирішення, при цьому [PERSON]ображав її тим, що вона вкрала в державі гроші. Проте, звернення до державного органу із скаргою про неправомірні дії іншої особ якщо цей орган наділений владними повноваженнями щодо поновлення законності відповідних відносинах, не може розцінюватись, як поширення неправдивих відомостей. Доказів про те, що фактично метою відповідачки було приниження честі, гідності і ділової репутації позивача, в судовому засіданні не добуто. Крім того, із змісту скарги вбачається, що в ній містяться висловлювання, які оціночними судженнями, критичною оцінкою певних фактів. Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано ст.34 Конституції України. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи, докази, їх юридичв оцінку, суд приходить до висновку, що законних підстав для задоволення позову не має. На підставі наведеного, ст.34 Конституції України, ст. 277 ЦК України,

Outcome: dismissed