Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, вимоги за яким неодноразово змінював, на момент розгляду справи в своєму позові зазначав, що 4.03.2004р. між ТОВ «Сади Бердянська»та відповідачем [PERSON] було укладено договір оренди земельної частки (паю). Укладений договір оренди земельної частки (паю) був зареєстрований у Книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Бердянської міської ради, запис №89 від 17.03.2004р. 18.03.2009р. [PERSON] замість сертифікату на право на земельну частку (пай) отримала державні акти на земельні ділянки: площею 2,0342 га, 1/23 ділянки площею 15,0523 га, 1/36 ділянки площею 35,8710 га, 1/241 ділянки площею 25,7513 га. 2.07.2009р. [PERSON] направила позивачу повідомлення про те, що вона не має наміру продовжувати орендні відносини з позивачем. 10.07.2009р. відповідач [PERSON] уклала договір оренди земельної ділянки площею 0,0342 га з відповідачем ПП «Войников и Ко». Вважає, що таким чином порушено встановлене законодавством першочергове право позивача на укладання договору оренди земельної ділянки після отримання державних актів на землю. Просить визнати за позивачем переважне право на укладання договору оренди на вказані земельні ділянки, визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,0342 га від 10.07.2009р. між відповідачами, застосувати наслідки недійсності правочину, стягнути з відповідачів судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просив позов задовольнити, посилаючись при цьому на розділ Х «Перехідні положення»Земельного Кодексу України та розділ ІХ «Перехідні положення»Закону України «Про оренду землі», які надають позивачу першочергове право на укладання договору оренди земельної ділянки, яка вже знаходилась у позивача в оренді за сертифікатом. Представник позивача генеральний директор ТОВ «Сади Бердянська»[PERSON] направила до суду пояснення по справі, в яких вказала факти, викладені в позовній заяві, підтримала позицію представника [PERSON], просила позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача ПП «Войников и Ко»- [PERSON] позов не визнала та пояснила, що вважає застосування позивачем «Перехідних положень»Земельного Кодексу України та «Перехідних положень»Закону України «Про оренду землі»неправильним тому, що згідно ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення сторін при скоєнні правочину повинно бути вільним, тому в даному випадку повинна застосовуватись саме ця норма закону. Відповідач [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельні ділянки, тому договір оренди землі, укладений раніше за сертифікатом, не є дійсним, вона отримала право укласти договір оренди земельної ділянки з ким завгодно на її розсуд, вона обрала ПП «Войников и Ко», це її законне право, тому вимоги позивача не відповідають вимогам закону, просила в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] направила до суду заперечення, в яких підтримала позицію відповідача ПП «Войников и Ко», просила в задоволенні позову відмовити. Третя особа - Бердянський районний відділ Запорізької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» до суду свого представника не направив, був повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову частково на підставі наступного. 4.03.2004р. між ТОВ «Сади Бердянська»та відповідачем [PERSON] було укладено договір оренди земельної частки (паю). Укладений договір оренди земельної частки (паю) був зареєстрований у Книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Бердянської міської ради, запис №89 від 17.03.2004р. 18.03.2009р. [PERSON] замість сертифікату на право на земельну частку (пай) отримала державні акти на земельні ділянки: ЯА №929057 площею 2,0342 га, ЯГ №087650 на 1/23 ділянки площею 15,0523 га, ЯГ №088037 на 1/36 ділянки площею 35,8710 га, ЯГ №085351 на 1/241 ділянки площею 25,7513 га. 2.07.2009р. [PERSON] направила позивачу повідомлення про те, що вона не має наміру продовжувати орендні відносини з позивачем. 10.07.2009р. відповідач [PERSON] уклала договір оренди земельної ділянки площею 0,0342 га з відповідачем ПП «Войников и Ко». Ці факти знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та ніким з учасників процесу не заперечувалися. Також було підтверджено всіма учасниками, що до прийняття свого рішення та укладання договору оренди земельної ділянки з ПП «Войников и Ко»відповідач [PERSON] можливість укладання такого договору з позивачем не обговорювала. Необхідність укладання нового договору оренди земельної ділянки після отримання власником державного акту на землю та виділу її в натурі встановлено перехідними положеннями Закону України «Про оренду»та ніким з учасників процесу не заперечувався. П.8 розділу Х «Перехідні положення»Земельного Кодексу України, розділ ІХ «Перехідні положення»Закону України «Про оренду землі»за своїм змістом встановлюють першочергове право орендаря земельних ділянок на підставі земельних сертифікатів на укладення договору оренди земельної ділянки після отримання власником державного акту на землю. Вказані норми закону є діючими, мають рівну правову природу та силу з положеннями Цивільного Кодексу України, зокрема ч.3 ст.203 ЦК України, на яку посилалась представник відповідача в судовому засіданні. Але за своїм змістом та обємом положення ЗК України та Закону України «Про оренду землі»є спеціальними по відношенню до положень ЦК України, тому що регулюють специфічні правовідносини між орендарем та власником земельного сертифікату, який отримав державний акт на право власності на цю земельну ділянку. При таких обставинах при вирішенні спору за загальним правилом повинні бути використані саме спеціальні норми. Цей висновок суду спирається ще й на той факт, що вказані спеціальні норми не протирічать загальним тому, що не позбавляють власників земельних ділянок їх права вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а лише встановлюють черговість розгляду пропозицій орендарів у випадку волевиявлення власника про передачу земельної ділянки в оренду. В той же час власник земельної ділянки має безумовне право самостійно обробляти свою земельну ділянку, укласти договір оренди з іншим орендарем на інших, в тому числі більш вигідних для нього умовах, або іншим чином розпорядитися своїм майном. Тобто волевиявлення власника земельної ділянки залишається вільним. В даному конкретному випадку обговорення можливості укладання договору оренди земельної ділянки з позивачем взагалі не відбувалось, що визнано усіма учасниками розгляду справи. При таких обставинах суд вважає, що встановлене законодавством першочергове право позивача на укладання договору оренди земельної ділянки [PERSON] було порушено, тому договір оренди між відповідачами на підставі ч.1 ст.215 ЦК України підлягає визнанню недійсним. В той же час, наслідки визнання договору недійсним визначені законом, вимоги позивача про їх застосування в позовній заяві та у поясненнях представника позивача в суді конкретно визначені не були, тому суд вважає задоволення позову в цій частині неможливим без виходу за межі позовних вимог, що є неприйнятним. Стосовно позовних вимог про визнання переважного права щодо укладання договорів оренди з [PERSON] на інші земельні ділянки, співвласником яких вона є, а саме: 1/23 в земельній ділянці площею 15,0523 га, 1/36 ділянки площею 35,8710 га, 1/241 ділянки площею 25,7513 га, то з пояснень сторін в судовому засіданні та матеріалів справи невідомо, яким чином власники цих земельних ділянок планують у майбутньому розпоряджатись ними, на момент розгляду справи ніяких інших прав, крім права спільної часткової приватної власності власників на ці земельні ділянки нема і невідомо, чи виникнуть у майбутньому, тим більше, що за думкою учасників це може визвати значні труднощі у звязку з великою кількістю співвласників. Тому суд вважає, що спор з приводу вказаних земельних ділянок на момент розгляду справи відсутній, чи виникне він у майбутньому невідомо, суд не може регулювати правовідносини, які ще не настали, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Вимоги позивача про відшкодування судових витрат підлягають частковому задоволенню пропорційно задоволеним позовним вимогам. Позовні вимоги задоволені приблизно наполовину, тому судові витрати підлягають стягненню також в цій пропорції. Крім того, позивач просив стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн., але в суді знайшло своє підтвердження отримання представником [PERSON] згідно договору про надання правової допомоги лише 1000 грн., тому суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в цій частині лише на вказану суму. На підставі викладеного,

Outcome: partial