Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-21 00:00:00

В липні 2009 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 11 травня 2009 року вона працювала в Херсонській філії ТОВ «Маркет-сервіс» в якості фармацевта. 07 липня 2009 року її було звільнено. Позивач вважає своє звільнення не законним, оскільки керівник філії та помічник начальника охорони, під психологічним тиском вимусили її написати заяву про звільнення за власним бажанням, мотивуючи це тим, що вона причетна до розкрадання майна філії. При звільнені з позивачем не було проведено розрахунок, наказ про звільнення та трудову книжку не надали і до роботи не допустили. Після консультації позивач у цей же день написала заяву керівництву підприємства про відкликання заяви про звільнення та направила її курєрською поштою. Позивач просить суд поновити її на роботі у ТОВ «Маркет-Сервіс», стягнути з товариства середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, невиплачену заробітну плату на момент звільнення та судові витрати. В судовому засіданні позивач та її представник уточнили позовні вимоги і просили суд поновити [PERSON] на роботі у ТОВ «Маркет-Сервіс», стягнути з товариства середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 21006,00 грн., моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн. витрати на правову допомогу в розмірі 400,00 грн. і судові витрати в розмірі 122,00 грн. [PERSON] пояснила, що на підприємстві виявили недостачу товару у відділі де вона працювала разом з іншою дівчиною. Керівник філії Григор»єва Т.Г. звинуватила її у крадіжці товару і разом з помічником начальника охорони [PERSON] під психологічним тиском вимусили її написати заяву про звільнення за власним бажанням, погрожуючи їй кримінальною справою. Оскільки вона крадіжку не здійснювала та не мала наміру звільнятись з роботи, вона того ж дня направила заяву про відкликання своєї заяви про звільнення. Однак, її повідомили, що на її місце вже прийняли іншу особу. Розрахунки при звільнені з нею провели пізніше і при цьому повернули трудову книжку. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Пояснив, що позивач власноруч написала заяву про звільнення, без чинення на неї якогось психологічного тиску, вважав доводи надуманими. На момент звільнення позивач просила її звільнити у день написання заяви, мотивуючи це переїздом. З наказом про звільнення була ознайомлена у день звільнення. Розрахункові кошти та трудову книжку у день звільнення вона отримувати відмовилась і написала заяву про пересилку її трудової книжки, однак, оскільки нею не було вказано адреси за якою слід пересилати документ, товариство відправити її не змогло та повернуло книжку нарочно, коли [PERSON] особисто прийшла до магазину. Також пояснив, що на місце позивача було переведено, з іншої місцевості з м. Києва, іншу особу, яка 08.07.09 року приступила до виконання трудових обов»язків. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи та дослідивши матеріали справи суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON], відповідно до наказу № 149-к від 11.05.2009 року, працювала з випробувальним терміном 3 місяці на посаді фармацевта у структурному підрозділі ТОВ «Маркет-Сервіс» - аптечний кіоск №19 аптеки № 6 по вул.. Дорофєєва, 30 м. Херсона. На підставі письмової заяви від 07.07.2009 року [PERSON], наказом № 265-к від 07.07.2009 року була звільнена з займаної посади за власним бажанням, з яким вона була ознайомлена під підпис. Згідно Наказу № 266-к від 07.07.2009 року [PERSON] була переведена по посаду фармацевта до структурного підрозділу ТОВ «Маркет-Сервіс» - аптечний кіоск №19 аптеки № 6 по вул. Дорофєєва, 30 м. Херсона. Відповідно до Акту від 07.07.2009 року, складеного працівниками ТОВ «Маркет-сервіс» [PERSON] відмовилась отримати трудову книжку та написала письмову заяву про надіслання її поштою, при цьому у заяві не міститься адреса за якою слід направити трудову книжку. З розписки [PERSON] від 20.07.09 року вбачається, що остання отримала трудову книжку 20.07.09 року та 29.07.09 року їй, відповідно до видаткового касового ордеру, було виплачено заборгованість по заробітній платі на день звільнення у сумі 1610,83 грн. У письмовій заяві про анулювання своєї заяви про звільнення [PERSON] зазначає: «…беручи до уваги те, що заяву я написала поспішно, прошу мою заяву про звільнення з роботи від 07.07.09 анулювати». В судовому засіданні свідки [PERSON]»єва Т.Г. та [PERSON] повідомили, що дійсно у той час в відділі було виявлено недостачу товару. Обставини виникнення недостачі зясовувались, при цьому [PERSON] повідомила, що має намір звільнитись з роботи і написала заяву про звільнення. Будь-якого тиску на неї ніким не оказувалось, навпроти вона мала намір швидко звільнитись в зв»язку з переїздом. Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.\~ Згідно із п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 06.11.1992, № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", по справах про звільнення за ст. 38 КЗпП суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору. Подача працівником заяви з метою уникнути відповідальності за винні дії не може розцінюватись як примус до цього і не позбавляє власника або уповноважений ним орган права звільнити його за винні дії з підстав, передбачених законом, до закінчення встановленого ст. 38 КЗпП строку, а також застосувати до нього протягом цього строку в установленому порядку інше дисциплінарне стягнення. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт її звільнення в наслідок застосування до неї психологічного тиску з боку керівництва підприємства, тобто факт її незаконного звільнення, рівно як і завдання її такими діями моральної шкоди. Інших підстав щодо незаконності звільнення позивачем не зазначалось, в наслідок чого суд вважає, у межах заявлених позовних вимог, відмовити позивачу у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed