Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-09 00:00:00

В вересні 2010 року ТОВ „ Бердичівський хлібозавод звернулося до суду з даним позовом, свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що 30 квітня 2010 року [PERSON] було прийнято на посаду водія транспортної дільниці до Закритого акціонерного товариства „ Бердичівський хлібозавод по переводу з Відкритого акціонерного товариства „ Бердичівський хлібозавод. Для здійснення покладених на водія транспортної дільниці обовязків, а саме для вивезення хлібобулочних виробів , [PERSON] був наданий автомобіль [NUMBER], та була видана під звіт картка на паливо № [NUMBER]. При виконанні своїх посадових обовязків, протягом листопада 2009 року та лютого 2010 року [PERSON] з зазначеної картки були використані в особистих цілях паливно мастильні матеріали в обємі 2776,63 л. на загальну суму 20796,96 грн. Вказали, що про наявність зазначеного боргу та його суму [PERSON] відомо, свою вину та суму заборгованості він визнавав. На неодноразові звернення адміністрації підприємства щодо повернення заборгованості обіцяв повернути зазначені кошти протягом двох місяців, однак з 30.06.2010 року і по теперішній час він не зявляється на підприємство, тому просить суд стягнути з [PERSON] на їхню користь матеріальну шкоду, заподіяну підприємству з його вини у розмірі 20796 грн. 96 коп., також просить стягнути з відповідача понесені ними судові витрати, які були сплачені при зверненні до суду з даною позовною заявою. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позовній заяві, також просила стягнути з відповідача 420 гривень витрати повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в судове засідання. Відповідач, будучи належним чином, у відповідності до вимог ч.9 ст.76 ЦПК України, повідомленим про час та місце проведення судового засідання , в судове засідання не з»явився, причину неявки суду не повідомив. Суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, свідка [PERSON], дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів ЗАТ „ Бердичівський хлібозавод було прийнято рішення про реорганізацію Закритого акціонерного товариства „ Бердичівський хлібозавод шляхом його перетворення в Товариство з обмеженою відповідальністю „ Бердичівський хлібозавод. 20 серпня 2010 року була проведена державна реєстрація ТОВ „ Бердичівський хлібозавод. Товариство з обмеженою відповідальністю є повним правонаступником всіх прав та обовязків Закритого акціонерного товариства „ Бердичівський хлібозавод( а.с 16-26). Як вбачається з витягу з наказу № 1-к від 30 квітня 2010 року по ЗАТ „ Бердичівський хлібозавод [PERSON] було прийнято на роботу водієм з 01.05.2005 року по переводу з ВАТ „ Бердичівський хлібозавод( а.с.6). Згідно витягу з наказу № 98 від 01 червня 2009 року „ Про закріплення автомобільної техніки, яка перебуває на балансі підприємства, за [PERSON] було закріплено автомобіль ГАЗ 3302 д.н. [NUMBER], а також відповідно до списку водіїв та закріпленого за ними автотранспорту передана старт картка № [NUMBER] для отримання пального ( а.с. 7, 38-39). Відповідно до Акту передачі автомобіля від 16.02.2010 року, водій [PERSON] передав автомобіль [NUMBER] водію Ярошевському, під час передачі виявлено нестачу бензину А 92 , яка склала 2776,63 літра на суму 20796 грн. 96 коп., про що водії особисто були обізнані ( а.с.14). Як пояснила допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка працює на посаді бухгалтера ТОВ „ Бердичівський хлібозавод, [PERSON] працював на підприємстві на посаді водія, користувався паливною карткою для того щоб заправляти автомобіль для виконання роботи. На протязі місяця водії здають шляхові листи, в яких зазначають кількість отриманого пального, підтверджуючи це чеками з автозаправних станцій. З минулий місяць, на початку наступного місяця на підприємство надходять відомості з автозаправних станцій, в яких також зазначається кількість отриманого палива по кожній із карток, якими користуються водії ТОВ „ Бердичівський хлібозавод. При порівнянні шляхових листів і відомостей з автозаправних станцій виникли розбіжності по відповідачу [PERSON] в кількості отриманого палива і в кількості його використання, по якому він відзвітувався. В результаті стало відомо, що [PERSON] користувався карткою на отримання пального на свій розсуд, внаслідок чого виникла нестача пального, яке він отримав із автозаправної станції і не врахував в свій подорожній лист. Всі події почалися з листопада 2009 року. Після виявлення нестачі [PERSON] визвали до керівництва підприємства, він пообіцяв , що буде добровільно погашати нестачу на протязі певного часу, йому повірили, однак він продовжував використовувати пальне на свій розсуд. З травня 2010 року [PERSON] на підприємстві не працює. Покази свідка знайшли своє відображення також і в матеріалах справи, зокрема в роздруківках з автозаправних станцій та журналах шляхових листів ( а.с.8-13). Згідно ч.2 ст. 131 КЗпП України працівники зобовязані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоди. Як передбачено ч.1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. Оскільки з вини відповідача заподіяна шкода позивачу, відповідач до вимог чинного законодавства України, зобов»язаний відшкодувати її в повному обсязі. Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача 20796 грн. 96 коп. матеріальної шкоди, заданої підприємству з його вини. Відповідно до ст. ст. 79,81, 88 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем, слід стягнути з відповідача , як винної сторони.

Outcome: approved