Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-13 00:00:00

Згідно позову, що надійшов до суду 26.08.2010 року, позивач прохає: 1. Відібрати її сина [PERSON], [INFO], від його батька [PERSON], і повернути сина їй, тобто за попереднім місцем проживання; 2. Стягнути з відповідача на її користь 7\~000 грн. для відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначено, що позивач та відповідач з 25.09.2005 року перебували у шлюбі, який був розірваний 25.02.2009 року. Спільно подружжя не проживає з 22.11.2008 року. Від шлюбу сторони мають одну дитину сина [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Вільногірського міського суду від 25.02.2009 року про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, суд встановив, що спору між ними стосовно того, з ким буде проживати син, немає, син буде проживати з позивачем. У вересні 2009 року відповідач без згоди з позивачем забрав сина [PERSON] до себе, і позивач змушена була звертатися до суду з позовною заявою щодо відібрання дитини у відповідача. Згідно рішення Вільногірського міського суду, Дніпропетровської області від 08.10.2009 року у цивільній справі № 2-879/09 син [PERSON] був відібраний у відповідача. В жовтні 2009 року відповідач звернувся до Служби у справах дітей виконавчого комітету Вільногірської міської ради щодо визначення режиму спілкування між ним та сином [PERSON]. Згідно рішення виконавчого комітету Вільногірської міської ради від 21.10.2009 року № 474, було вирішено, що відповідач має право спілкуватися з сином, без присутності позивача, за місцем проживання відповідача, по суботах та неділях 3 10.00 год. до 19.00 год. Однак, відповідач, в порушення рішень Вільногірського міського суду від 25.02.09 р. про розирвання шлюбу, та від 08.10.2009 року про відібрання дитини, якими встановлено місце проживання дитини місце проживання позивача, в порушення рішення виконавчого комітету Вільногірської міської ради від 21.10.2009 р. № 474, 19.09.2010 року, близько, 16.00 годин забрав сина [PERSON] без згоди позивача із ДУ № 6 і поїхав з ним до м. Ялти, Автономної Республіки Крим, про що відповідач повідомив позивача з допомогою телефону та телеграми. Таким чином, відповідач свідомо, протиправно змінив місце проживання сина [PERSON]. Згідно ч.1 ст. 162 Сімейного Кодексу України, якщо один із батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Внаслідок протиправних дій відповідача у вигляді самовільної зміни місця проживання сина позовача, їй спричинено моральної шкоди, оскільки вона зазнала душевних страждань та хвилювань за сина, була стурбована тим, що відповідач цинічно порушує закон і її права відносно сина [PERSON]. Надалі позивач посилається на вимоги ст.23, ст. 1167 ч.1 ЦК України та ч.2 ст. 162 СК України і визначає в грошовому вимірі спричинену їй відповідачем моральну шкоду на суму 7\~000.00 грн. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги та їх обґрунтування, викладені в позовній заяві, підтримали в повному обсязі, але уточнили, що відповідач дитину повернув позивачу добровільно 12.09.2010 року. Із їх додаткових пояснень витікає, що позивач для повернення сина зверталася до органів внутрішніх справ. У звязку з зміною місця проживання дитини відповідачем, позивач зазнала значних душевних страждань, змушена була приймати заходів для повернення сина. Письмові заперечення відповідача спростовуються тим, що позивач влітку 2010 року возила сина на оздоровлення до моря, а рішення Вільногірського міського суду від 16.04.2010 року згідно ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області залишено без змін. Представник третьої особи, органу опіки та піклування виконкому Вільногірської міської ради, Дніпропетровської області, [PERSON] позов підтримала та пояснила, що стосунки між сторонами були напружені. Для відповідача за рішенням виконкому встановлювався графік для спілкування з дитиною. Позивач звернулася в виконком, коли відповідач забрав дитину, вона була дуже знервована. Їй надали пораду, звернутися до міліції. На думку представника, внаслідок дій відповідача позивачу було завдано моральної шкоди. Відповідач в судове засідання не зявився, причину неявки не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, але сам був повідомлений про місце, дату і час судового засідання належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення повістки. З врахуванням думки позивача та його представника, представника третьої особи, які не заперечували проти проведення судового розгляду справи за відсутності відповідача, суд на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України на місці ухвалив розгляд справи проводити заочно, за відсутності відповідача, який не зявився в судове засідання без поважних причин. Разом з тим, відповідач надав до суду письмове заперечення на позов, із якого витікає, що відповідач оспорив в судовому порядку рішення виконкому Вільногірської міської ради щодо встановлення порядку спілкування його з сином [PERSON]. Оскільки рішення суду на час розгляду справи не набрало чинності тому, що справа знаходилася на розгляді в Апеляційному суді Дніпропетровської області, то на його думку, остаточно режим спілкування з дитиною не був визначений. 19.08.2010 року він без дозволу позивача забрав сина о 16.00 годин з дитячого закладу і виїхав з ним до м. Ялти, повідомивши про це позивача телеграмою. Його дії стосовно дитини були направлені на оздоровлення дитини, а не задоволення якихось особистих амбіцій, чи на спричинення морального болю позивачу. Після повернення син в той же день був переданий позивачу. Відповідач вважає, що місце проживання сина він не змінював, рішення Вільногірського міського суду від 08.10.2009 року про відібрання дитини не порушував, дитину було відібрано і рішення було виконано, суд не забороняв йому спілкуватися з дитиною, чи брати участь у її оздоровленні без участі позивача. Відповідач вважає, що діяв виключно в межах своїх батьківських прав та обовязків і, виключно, в інтересах дитини. Стосовно спричинення моральної шкоди позивачеві, то відповідач вважає, що моральної шкоди немає, а є особисті емоції позивача, яка створює йому перешкоди в спілкуванні з сином, не зважаючи на те, що діє не в інтересах дитини, так як сама позивач і не планувала оздоровлення дитини. До заперечень відповідач додав ксерокопії 4-х вхідних білетів в музей «Поляна сказок», 2-х вхідних білетів в дельфінарій, 2 розрахункових білетів, згідно яких було придбано дитячий одяг, іграшки на суму 350 грн. та 940 грн. Із показань свідка [PERSON] витікає, що від її знайомої [PERSON] 21.08.2010 р. їй стало відомо, що її колишній чоловік забрав їх дитину з дитячого садка і повідомив, що приведе дитину о 8-й - 9-й годині вечора. Потім повідомив, що приведе дитину ранком. Після чого повідомив, що вони з сином уже перебувають у моря. Позивач плакала, не могла заспокоїтися, їй давали заспокійливих ліків валерянки. Після цього позивач також всі дня часто плакала, повідомила через неділю, що дитина перебуває біля Чорного моря. Згідно копії рішення Вільногірського міського суду, Дніпропетровської області, від 08.10.2008 року, задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про відібрання та повернення дитини малолітнього [PERSON],[INFO]. Згідно копії рішення виконкому Вільногірської міської ради, Дніпропетровської області, № 474 від 21.10.2009 року, надано дозвіл [PERSON] на спілкування з малолітнім сином [PERSON] без присутності матері [PERSON], за місцем його проживання по суботах та неділях з 10.00 до 19.00 годин. Згідно копії свідоцтва про народження, батьками [PERSON], [INFO], зазначені позивач та відповідач. Згідно копії рішення Вільногірського міського суду, Дніпропетровської області, від 16.04.2010 року, 08.10.2008 року, задоволено частково позов [PERSON] до [PERSON] про визначення способу та порядку участі батька у вихованні малолітньої дитини в порядку усунення перешкод з боку матері дитини, надано дозвіл [PERSON] на періодичні побачення та спілкування з малолітнім сином [PERSON] без присутності матері [PERSON], за місцем його проживання по суботах та неділях з 10.00 до 19.00 годин, за умови, якщо ці дня для батька є вихідними. В задоволенні позову в іншій його частині відмовлено та запропоновано позивачу питання щодо організації відпочинку дитини в період його літньої відпустки узгоджувати з матірю дитини. Згідно копії ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.10.2010 року, рішення Вільногірського міського суду, Дніпропетровської області, від 16.04.2010 року, залишено без змін. Згідно копії постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 27.08.2010 року, винесеної органом дізнання Вільногірського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, 19.08.2010 р. з письмовою заявою звернулася [PERSON], яка прохає надати допомогу у поверненні її сина [PERSON], [INFO], якого 19.08.2010 року о 16.00 годин без її відома забрав з ДУ № 6 її колишній чоловік [PERSON]. В ході зясування обставин був встановлений звязок по мобільному телефону з [PERSON], який повідомив, що він говорив своїй колишній дружині, що хоче повезти сина на море і вона не була проти, але в середині серпня 2010 року він з [PERSON] посварився і 19.08.2010 року забрав сина і поїхав на море, оскільки боявся, що вона його не відпустить. Також повідомив, що привезе сина 05.09.2010 року. В порушенні кримінальної справи відмовлено за відсутності складу злочину, передбаченого ст. 146 КК України. Суд вважає, що спірні правовідносини між сторонами виникли із факту протиправної зміни місця проживання малолітньої дитини її батьком без згоди на це матері, з якою мешкала дитина на підставі закону та судових рішень, що спричинило матері дитини моральної шкоди. Враховуючи пояснення сторін, представника позивача, представника третьої особи, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності,

Outcome: partial