Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить визнати за ним право користування житловою кімнатою № 521, житловою площею 17,5 м.кв., будинку № 193, корпус 2 по вулиці Клочківській в м. Харкові. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що він зареєстрований і постійно проживає в кімнаті № 521 в будинку № 193, корп. 2 по вул. Клочківській в м. Харкові. В зазначене житлове приміщення, яке являлось відомчим гуртожитком ДП «Харківський завод електроапаратури» його з матірю [PERSON] вселила адміністрація цього підприємства у звязку з трудовими правовідносинами. В 2003 р. його мати знялась з реєстрації в цій кімнаті та переїхала до іншого місця проживання, а він залишився у вказаній кімнаті де і проживає до цього часу. В 2010 році адміністрація повідомила його, що готуються документи на передачу будинку до комунальної власності. Також його повідомлено, що свого часу, при вселенні та наданні їх сім»ї в користування вказаної кімнати, ордер на неї не оформлявся. Оскільки, в разі передачі будинку у власність міста, новий власник може заперечувати правомірність його проживання в наданій кімнаті та відмовити в визнанні її наймачем, він звернувся до суду за визнанням права користування цим житлом. Представник позивача в судове засідання не з»явився, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просив розглянути справу у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надав заяву, в якій позов визнає та просив розглянути справу у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрований та постійно проживає в кімнаті № 521, житловою площею 17,5 м.кв., будинку № 193, корп. 2 по вул. Клочківській в м. Харкові, що підтверджується копією паспорту та довідкою з місця проживання. В зазначене житлове приміщення, яке являлось відомчим гуртожитком ДП «Харківський завод електроапаратури» його з матірю [PERSON] вселила адміністрація цього підприємства у звязку з трудовими правовідносинами. В 2003 р. його мати знялась з реєстрації в цій кімнаті та переїхала до іншого місця проживання, а він залишився у вказаній кімнаті де і проживає до цього часу. В 2010 році адміністрація повідомила його, що готуються документи на передачу будинку до комунальної власності. Також його повідомлено, що свого часу, при вселенні та наданні їх сімї в користування вказаної кімнати, ордер на неї не оформлявся. За таких обставин, в разі передачі будинку у власність міста, новий власник може заперечувати правомірність його проживання в наданій кімнаті та відмовити в визнанні її наймачем. Судом встановлено, що конклюдентними діями сторін, правовідносини позивача з підприємством, щодо проживання в гуртожитку регулювались сторонами розд. 4 ЖК УРСР та Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою РМ УРСР від 03.06.86 р. № 268 (Положення). За весь час проживання у спірному житловому приміщенні відповідач не оспорював і не оспорює правомірність подальшого проживання позивача в ньому та не пропонує для подальшого проживання інше житлове приміщення. Наведені обставини дають підстави для визнання права позивача користування спірним житловим приміщенням. Відповідно ст. 1 ЖК України, ст. 47 Конституції України, громадяни мають право на житло. На підставі викладеного,

Outcome: approved