Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-17 00:00:00

У квітні 2009 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення порядку користування житловим будинком та земельною ділянкою, у якому посилався на те, що 17 липня 2008 року Києво- Святошинським районним судом Київської області було ухвалено рішення відповідно до юго за ним визнано право власності на '/г частину земельної ділянки площею 0.375 га, та на ? частину житлового будинку № 6 з гаражем по вул. Шляховій в с. Дмитрівка, Києво- Святошинського району Київської області. Вони з відповідачем не можуть дійти згоди про порядок користування вказаним вище майном. У звязку із зазначеними обставинами позивач просив визначити порядок користування житловим будинком та гаражем розташованих за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Дмитрівка, вул. Шляхова № 6. Виділити йому в конкретне користування /2 частину житлового будинку та гаражу, що перебувають в спільній частковій власності сторін. Визначити порядок користування земельною ділянкою за вищевказаною адресою, виділивши йому в конкретне користування 1/4 частину цієї земельної ділянки. Зобовязати відповідача не чинити перешкод в користуванні ? частиною будинку, гаражу, та земельною ділянкою за вказаною вище адресою. В ході розгляду справи представник позивача уточнив та збільшив розмір позовних вимог, просив виділити [PERSON] в натурі ? частину житлового будинку, господарських будівель та споруд, відповідно до варіанту першого запропонованого експертом у висновку судової будівельно-технічної експертизи, ВИДІЛИТИ ? частину земельної ділянки відповідно до варіанту першого додатку № 3 до висновку судової будівельно-технічної експертизи. Виселити [PERSON] з частини будинку, яка належить позивачу, та зобовязати відповідача та інших осіб не чинити перешкод позивачу в користуванні ? частиною житлового будинку, господарськими будівлями, спорудами та земельною ділянкою, розташованих за адресою: : Київська область, Києво-Святошинський район, с. Дмитрівка, вул. Шляхова № 6. Відповідач та її представник проти позову заперечували, посилаючись на неможливість поділу будинку із збереженням його цілісності, та цілісності інженерних комунікацій. Заслухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, експерта, перевіривши матеріали справи, та зібрані в ній докази, суд знаходить, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. За правилами ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 358 цього Кодексу право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Як вбачається із матеріалів справи згідно рішення Києво-Святошинського районного Київської області від 17 липня 2008 року за [PERSON] визнано право власності на ? частину земельної ділянки загальною площею 0.375 га та на 1/2 частину юго будинку №6 з гаражем по вул. Шляховій в с. Дмитрівка, Києво-Святошинського району Київської області, на іншу ? частину цього будинку та земельної и визнано право власності за відповідачем [PERSON] Сторони у справі не дійшли згоди з приводу визначення порядку користування земельною ділянкою та будинком. Висновком № 6348/6349 судової будівельно-технічної експертизи, який складено 09 2010 року визначено 2-варіанти розподіл)' будинку, гаражу та земельної ділянки, обидва запропоновані варіанти передбачають, що поділ житлового будинку можливий і за умови обов'язкового в майбутньому перепланування та реконструкцію як цілого будинку, так і обох його частин. Відповідно до розяснень, викладених в п.п. «а» п. 12, п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року « Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», та в п.п. 6.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при іі будинку в натурі, що є спільною частковою власністю, суди повинні мати на увазі, є можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку постійним виходом або з технічної можливості переобладнання приміщення в ізольовані квартири, які відповідають розміру часток у приватній власності. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування інку, воно проводиться за наявності дозволу на це виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів, що передбачено положеннями ст. 152 ЖК України. З силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивачем та його представником не надано спірних доказів, щодо наявності дозволу місцевої Ради на переобладнання та перепланування і реконструкцію житлового будинку, крім цього суду не надано доказів, підтверджують правомірність, технічну можливість та безпечність, відповідність державним стандартам, нормам і правилам забудови населених пунктів реконструкції спірного житлового будинку, які необхідно зробити у випадку поділу житлового будинку. Позивач при розгляді даної справи не надав суду висновків про можливість переобладнання та перепланування спірного житлового будинку без порушень протипожежних правил. Крім того в результаті поділу житлового будинку підлягають поділу і всі комунікації, а висновком експертизи на яку посилається позивач не передбачена технічна можливість влаштування окремих систем опалення, водопостачання, електропостачання двох окремих квартир, не визначено вартість таких переобладнань. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині розподілу будинку та визначення порядку користування. Відмовляючи в цій частині позову, суд як наслідок відмовляє в позові щодо визначення порядку користування земельною ділянкою. Не підлягають задоволенню і вимоги позивача про виселення відповідача з його істини будинку, оскільки [PERSON] є також власником 1/2 частини будинку, а в його розподілі суд відмовляє, тому не можливо встановити в якій частині будинку проживає відповідач. Вимоги щодо зобовязання не чинити перешкод позивачу у користуванні власністю є недоведеними в силу ст. 60 ЦПК України, тому в їх задоволенні суд також відмовляє.

Outcome: dismissed