Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в яком просить стягнути з відповідача суму у розмірі 628 грн. 31 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди та 12000 грн., за завдану моральну шкоду. В судовому засіданні позивач наполягала на позовних вимогах, підтримала обставини, викладені в позовній заяві, просить позов задовольнити. В обгрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 19 березня 2010 року, приблизно о 06-35 год, по вул. Айдарській в с.Піски Новопсковського району Луганської області її вкусила за ліву ногу собака, яка належить відповідачу [PERSON], в результаті чого позивач отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, та довгий час знаходилася на амбулаторному лікуванні у лікаря хірурга Новопсковського РТМО . На лікування позивач витратила 628 грн. 31 коп., що підтверджується рецептами лікаря та касовими чеками на придбання ліків. Внаслідок незаконних дій відповідача позивачу також була завдана моральна шкода, оскільки вона пережила нервовий стрес, душевний біль, втратила сон. У позивача на лівій нозі залишився шрам від укусу собаки, в зв»язку з чим вона соромиться ходити в одязі, який не закриває цей жахливий шрам. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 12000 грн. Відповідач з вимогами позивача не згодна, просить відмовити в задоволенні позовних вимог , посилаючись на те, що нею не заперечується факт того, що позивача [PERSON] дійсно вкусила собака, але заперечує факт того, що дана собака належить їй (відповідачу). В обгрунтування своїх заперечень відповідач зазначила, що собака, яка вкусила позивача приблудилася на її подвір»я , вона її боялася, зверталася до сільської ради за допомогою про відстріл даної собаки, але так як представники сільської ради не вживали жодних заходів по відстрілу безпритульних собак, зазначена собака так і залишилася жити в її сіннику, сама знищити собаку вона не намагалася. Після випадку, який стався з позивачем на прохання ветлікаря залишила собаку у себе на подвір»ї для спостереження за нею, годувала її. Мешкала собака на її подвір»ї до кінця червня 2010 року, а також завдала і їй тілесних ушкоджень, вкусивши за руку. Вважає, що не повинна відшкодовувати шкоду позивачу, завдану укусом собаки, оскільки собака їй не належить. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, перевіривши матеріали справи, прийшов до висновку про те, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в зв»язку з наступним. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносин. Судом встановлено, що 19 березня 2010 року, приблизно о 06-35 год. в с.Піски, біля будинку № 42 по вул. Айдарській Новопсковського району Луганської області позивача [PERSON] вкусила собака, що належала відповідачу, в зв»язку з чим вона довгий час знаходилася на амбулаторному лікуванні у лікаря хірурга Новопсковського РТМО , що підтверджено записами в медичній картці (а.с.14-17). Відповідно до довідки № 7 від 19.03.2010 року ветеринарного лікаря Пісківської дільничної лікарні ветеринарної медицини собака на прізвисько «Умка», яка покусала позивача [PERSON] належить відповідачу [PERSON], яка мешкає за адресою: с. Піски, вул. Айдарська, 40, Відповідно до довідки № 17 від 02.04.2010 року ветеринарного лікаря Пісківської дільничної лікарні ветеринарної медицини собака яка належить відповідачу [PERSON] та яка перебувала під наглядом в період з 19.03.2010 року по 02.04.2010 рік клінічно здорова (а.с.84). З зазначеного випливає, що було встановлено власника собаки, яка покусала позивачку, та за собакою здійснювався контроль на предмет сказу. Відповідно до висновку акту судово-медичного дослідження № 65 від 26.04.2010 року у позивача встановлена укушена рана нижньої третини лівої гомілки , гематома лівої гомілки інфікована. Дані ушкодження могли утворитися від дій предметів з обмежено контактуючою поверхнею, в даному випадку від укусу зубами тварини. По ступені тяжкості відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як такі, що потягли за собою тривалий розлад здоров»я (а.с.3,4). Факт заподіяння тілесних ушкоджень внаслідок укусу собаки , яка належала саме відповідачу, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження із пояснень [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дослідженими і оглянутими в судовому засіданні письмовими доказами - матеріалами справи по адміністративне правопорушення відносно відповідача та матеріалами справи про відмову в порушенні кримінальної справи. Зокрема, [PERSON], пояснила в судовому засіданні, що вона дійсно була свідком того, як собака, яка належить відповідачу вкусила позивача. Позивач є приватним підприємцем , здійснює роздрібну торгівлю промисловими товарами і з ранку 19.03.2010 року вона приїздила на вул. Айдарську с. Піски здійснювати торгівлю, в той час на вулиці з»явилася відповідач разом зі своєю собакою, яка і вкусила позивача, завдав їй тілесних ушкоджень. Також вона пояснила, що проживає по сусідству з відповідачем, спілкується з нею, як з сусідкою, і неодноразово бачила дану собаку на подвір»ї відповідача, яка годувала її, утримувала, та не раз вона повідомляла відповідача про те, що дану собаку потрібно прив»язувати , оскільки вона дуже зла та може вкусити. Свідок [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що вона працює листоношею в с.Піски і здійснює доставку пошти мешканцям вул.Айдарської і неодноразово бачила рижу злу собаку на подвір»ї відповідача, іноді собака бігала не прив»язана біля подвір»я та сінника і вона завжди боялася підходити до будинку відповідача. Свідок [PERSON], яка працює ветеринарним лікарем Пісківської дільничної лікарні ветеринарної медицини зазначила , що в березні до неї звернулася гр. [PERSON], яка повідомила про те, що її вкусила собака, яка належить [PERSON], в зв»язку з чим вона прибула на територію домоволодіння [PERSON]П, оглянула собаку, яка належала відповідачці і була привязана безпосередньо в її домогосподарстві та повідомила останню про те, що за нею необхідно два тижні вести спостереження. За наслідками спостереження собака була визнана нею клінічно здоровою. Допитаний в якості свідка в судовому засіданні [PERSON], який є сином відповідача зазначив, що він проживає в іншому селі і коли приїжджав в с.Піски до своєї матері у гості неодноразово бачив на території подвір»я, в сіннику рижу собаку, яку завжди боявся. Мати пояснювала йому, що дана собака є приблудною та її треба знищити, але і матері і йому було шкода власноруч вбивати тварину. Про те, що собака, яка вкусила позивача [PERSON] належить відповідачу [PERSON] зазначено і в постанові від 28.07.2010 року Новопсковського РВ УМВС України про відмову в порушенні кримінальної справи за заявою позивача, яка була досліджена в судовому засіданні. Відповідно до постанови від 13.04.2010 року адміністративної комісії Пісківської сільської ради Новопсковського району відповідач притягнута до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 154 КпАП України за правопорушення, яке виразилося у порушенні правил утримання домашніх тварин та на відповідача накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51 грн., який сплачено нею 19.04.2010 року. Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що тілесні ушкодження позивачу були завдані собакою, яка належала відповідачу. Разом з тим, суд критично оцінює та не приймає до уваги пояснення свідка по справі Полі градової О.Г. - подруги відповідача [PERSON], яка зазначила, що собака, яка вкусила позивача ніколи не знаходилася на території домоволодіння відповідача, оскільки дані пояснення спростовуються поясненнями сторін, свідків та дослідженими документами. Також суд не приймає до уваги в якості письмового доказу - довідку ветеринарного лікаря Пісківської дільничної ветеринарної медицини, в яку внесені виправленні про те, що собака, яка вкусила позивача не належить відповідачу, оскільки зазначені виправлення внесені в офіційний документ - довідку, самою відповідачкою (а.с.28). Посилання позивача про те, що постанова адміністративної комісії Пісківської сільської ради про притягнення її до адміністративної відповідальності є незаконною, так як собака яка вкусила позивача їй не належить, про що вказано прокурором Новопсковського району в протесті від 18.11.2010року є безпідставними. Відповідно до протесту прокурора Новопсковського району від 18.11.2010року дії голови адміністративної комісії при виконкомі Пісківської сільської ради [PERSON] при провадженні у справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.154 КпАП України стосовно [PERSON] у т.ч. щодо винесення ним постанови від 13.04.2010 року про притягнення до адміністративної відповідальності визнані такими, що не відповідають вимогам КпАП України, оскільки розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 154 КпАП України підвідомчий лише суду, а не адміністративній комісії. Відповідно до частин. 1,2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до розяснень, що містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" зі змінами, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна із сторін має довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх висновків та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду справи відповідач не надала суду доказів, які б свідчили, що собака, яка вкусила позивача не належить їй, що вона її не утримувала, тощо. Крім того, під час розгляду справи до початку попереднього судового засідання відповідач надавала заяву до суду про часткове визнання позову, згодом відмовившись від наданих пояснень (а.с.35,36), а в судовому пояснювала, що ще до звернення позивача з позовом до суду вона з власної ініціативи пропонувала позивачу суму у розмірі 400 грн., в рахунок відшкодування шкоди, за витрати пов»язані з лікуванням. Виходячи з цього, суд розцінює невизнання позову відповідачем як бажання уникнути цивільної відповідальності в частині відшкодування завданої позивачці шкоди. Відповідач утримуючи собаку, повинна була знати свої обов'язки і усвідомлювати необхідність їх узгодження з правами і свободами інших людей, тому в даному випадку має місце порушення Правил тримання собак, котів, хижих тварин у населених пунктах України. Таким чином, суд приходить до висновку, що в результаті протиправних дій відповідача по утриманню собаки та спричиненням майнової шкоди позивачу вбачається причинний зв'язок та встановлена вина відповідача у заподіянні майнової шкоди позивачу у звязку з укусом собакою, що сталося з вини відповідача, а тому стягненню підлягає сума понесених відповідачем у звязку з лікуванням витрат, підтверджених належними доказами, та не спростованих відповідачем, у розмірі 628,31 грн. (а.с.10-13) Відповідно до ст.. 23 ЦК України особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно із ч. З ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить із вимог ст. 1167 ЦК України, та роз'яснень, що викладені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31 березня 1995 року N4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" та визначає суму відшкодування, яка відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставини при яких було спричинено моральну шкоду відповідачу, ступень вини відповідача, характер та обсяг фізичних, душевних, страждань позивачки, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1000 гривень. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові вимоги підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial