Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-06 00:00:00

09.07.2009 р. позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору недійсним, вказуючи, що йому належав жилий будинок з надвірними будівлями у с.Нова Прага Олександрівського району Кіровоградської області. Після смерті дружини 19.10.2000 р. він продав належне йому домоволодіння, приїхав у м.Харків, де мешкала його донька [PERSON], та придбав квартиру [ADDRESS]. На час придбання квартири він мав похилтй вік, тяжко хворів, перебував на „Д обліку, мав групу інвалідності, бачив тільки одним оком, потребуваав сторонньої допомоги. У зв*язку з цим він вирішив укласти з донькою договір довічного утримання, за яким, крім інших умов про допомогу і догляд, він мав би змогу продовжувати мешкати у своїй квартирі та якою відповідачка не могла б повністю розпорядитись на свій розсуд. Вона проживала разом із своєю сім*єю неподалік від позивача. 06.08.2003 р. позивач уклав такий договір. Відповідачка продовжила доглядати за ним, надавала йому допомогу, забезпечувала необхідним харчуванням та лікувнням. На початку липня 2009 р. позивачеві стало відомо, що відповідачка має намір якось розпорядитись спірною квартирою і повідомила йому, що свого часу він уклав з нею не договір довічного утримання, а договір дарування квартири на її користь. На час звернення до суду невідомі особи змінили вхідні двері у спірній квартирі, майно позивача вивезене і він не має доступу до житла. Вказує, що спірна квартира є його єдиним житлом і він мав намір за її рахунок забезпечити собі догляд та окреме проживання в квартирі, де мав би споків, який неможливий у великій сім*ї. Зазначає, що фактично здійснені ним дії не відповідали його вільному волевиявленню внаслідок введення його в оману. В подальшому позивач надав додаткову позовну заяву (а.с.44), у якій до участі у розгляді справи у якості співвідповідача було залучено [PERSON], теперішнього власника спірної квартири. Просив суд визнати договір дарування ним на користь [PERSON] квартири [ADDRESS] недійсним, анулювати реєстрацію права власності на ім*я [PERSON] та визнати право власності на квартиру за позивачем. 12.05.2010 р. представник позивача надав суду заяву про поновлення строку позовної давності, вказуючи, що про порушенного свого права позивач дізнався лише у липні 2009 р. (а.с.142). В судовому засіданні представник позивача на підставі довіреності, ордеру та договору адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримала. Пояснила суду, що позивач зареєстрований за адресою: [INFO], де він жив деякий час до придбання квартири за адресою: [ADDRESS], яку придбав за договором дарування. Після придбання 15.02.2001 р. спірної квартири, він вселився до неї, але проживав у ній без реєстрації. Після погіршення свого стану здоров*я, у 2003 р. він повернувся жити до доньки [PERSON], з якою він домовився укласти договір довічного утримання. При укладанні угоди нотаріус зачитала йому зміст договору на українській мові, яку він погано розуміє. Через свій похилий вік та відсутність зору він поклався на доньку [PERSON], яка запевнила його, що все правильно, і він був впевнений, що укладає договір довічного утримання. Він був присутнім у нотконторі, але з нотаріусом не спілкувався. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову не заперечувала та пояснила, що вона дійсно обманула батька, [PERSON], при укладанні оскаржуваного договору. Оскільки в неї є брат, вона вважала, що при укладанні договору довічного утримання він зможе претендувати на цю квартиру, а при укладанні договору дарування не зможе. Батько бажав укласти договір довічного утримання, договір дарування він би не підписав. Позивачеві не зачитували зміст оскаржуваного договору. Свого часу її син [PERSON] отримав позику від [PERSON], а вона ([PERSON]М.) виступила його поручителем, надавши спірну квартиру у заставу. У зв*язку з виникненням заборгованості за договором позики, [PERSON] стала власником спірної квартири. 28.06.2009 р. до неї ([PERSON]М.) прийшли люди, які вимагали звільнити спірну квартиру, і тоді [PERSON] дізнався про те, що він уклав саме договір дарування. 08.07.2009 р. невідомі люди замінили двері в цій квартирі, та вивезли речі сім*ї [PERSON], які знаходились в квартирі. Представник відповідача [PERSON] на підставі довіреності - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд застосуваати наслідки сплину строку позовної давності. Пояснив суду, що [PERSON] придбала спірну квартиру у законному порядку, на підставі рішення Полтавського районного суду про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто є добросовісним набувачем. Вважає справжньою метою звернення позивача до суду уникнення цивільно-правової відповідальності відповідачки [PERSON] перед [PERSON] (а.с.134, 181). Третя особа - приватний нотаріус [PERSON] проти задоволення позову категорично заперечувала? пояснила суду, що при посвідченні оскаржуваного договору нею були дотримані усі вимоги, передбачені законодавством Ураїни. Вона впевнилась у дієздатності [PERSON], його вільному волевиявленню. Стан здоров*я [PERSON] відповідав його віку, він бажав саме подарувати квартиру доньці, від укладання договору довічного утримання відмовився (а.с.201). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з*явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. Представник КП „ХМБТІ в судове засідання не з*явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, просив про розгляд справи у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, третю особу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 06.08.2003 р. [PERSON] і [PERSON] уклали договір дарування квартири №17, що знаходиться в м.Харкові по вул.Танкопія в буд.№11, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] (а.с.3). Даритель [PERSON] та обдарована [PERSON] є батьком та донькою, на момент укладання договору були зареєстровані за адресою: [INFO] (а.с.5, 6). За цією ж адресою зареєстрований [PERSON] (а.с.157). Згідно пояснень третьої особи приватного нотаріуса [PERSON], спірна квартира належала [PERSON] на підставі договору дарування від 05.02.2001 г., укладеного між ним та його онуком [PERSON], який у свою чергу придбав спірну квартиру у [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 14.03.2000 р. Станом на 06.08.2003 р. у [PERSON] встановлено діагноз: вікова катаракта правого ока та афалія, оперована глаукома лівого ока. З 2007 р. повна втрата зору (а.с.15, 16). З 30.08.3000 р. [PERSON] є інвалідом 1 групи (а.с.186). 17.04.2007 р. [PERSON] та [PERSON] уклали договір про задоволення вимог іпотекодержателя, як засіб забезпечення виконання зобов*язань [PERSON] за договором позики, посвідченим 17.04.2007 р. приватним нотаріусом [PERSON]В.(а.с. 95, 96). За змістом вказаного договору, право власності на предмет цієї іпотеки квартиру [ADDRESS] переходить до Іпотекодержателя з моменту вчинення нотаріусом виконавчого напису на цьому договорі. Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 21.03.2008 р. з [PERSON] та [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] солідарно суму боргу за договором позики та судові витрати у загальному розмірі 223 522 грн. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 07.07.2008 р. звернуто стягнення на предмет іпотеки, згідно договору про про задоволення вимог іпотекодержателя та договору іпотеки від 17.04.2007 р., а саме на спірну квартиру (а.с.136). 22.05.2009 р. приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у сумі, еквівалентній 28\~800 доларів США. ( а.с.191). За повідомленням КП „ХМБТІ від 28.08.2009 р., право власності на квартиру [ADDRESS], зареєстровано на ім*я [PERSON] на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого 17.04.2007 р. (а.с.27). Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести суду ті обставини, на які вона посилається в обгрунтування своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що позивач не довів суду, що при укладанні оскаржуваного договору він був введений в оману відповідачкою. Так, для укладання договору позивач, не зважаючи на свій вік та стан здоров*я, особисто з*явився до нотаріальної контори. Враховуючи недоліки зору позивача, його вік, приватним нотаріусом [PERSON] зміст договору був оголошений вголос, що ним не оспорюється. Даних про порушення Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій приватним нотаріусом [PERSON] при посвідченні оскаржуваного договору матеріали справи не містять. Свідок [PERSON], допитана судом за клопотанням позивача, також підтвердила суду, що незважаючи на свій він та стан здоров*я, [PERSON] цілком дієздатна особа, яка розуміє значення своїх дій. Оскільки позивачем пропущений строк позовної давності, передбачений як ст.71 ЦК України в редакції 1963 р., діючого на момент укладання оскаржуваного договору, так і ст.258 ЦК України, діючого з 01.01.2004 р., при цьому доказів порушення свого цивільного права позивачем суду не надано, суд відмовляє у задоволенні позову по суті заявлених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed