Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-20 00:00:00

8.10.2009року [PERSON] звернувся до суду із позовом та його уточненням до ТОВ "ВЕТЕКО-АМП", в якому просив визнати недійсним наказ від 12.06.2009року №15-к про його звільнення, поновити його на роботі в якості слюсаря-електрика, стягнути з відповідача на його користь заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12.06.2009року до поновлення в розмірі 17000грн. 00коп., заробітну плату в якості компенсації за невикористану відпустку в розмірі 429грн.14коп., недоплачену заробітну плату в розмірі 7660грн.39коп., за вимушений простої в розмірі 5106грн.90коп. та компенсацію моральної шкоди у розмірі 10000грн.00коп.. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та вважав причини пропуску на звернення до суду поважними. Представник відповідача вимоги позову не визнав, посилаючись на обставини, які викладені у письмових запереченнях. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно наданих до суду копії документів, позивач [PERSON] з 5.06.2008року працював на підприємстві в якості слюсаря-електрика з неповним робочим тижнем та з окладом відповідно штатного розпису з оплатою за фактично відпрацьований час. Відповідно до копії заяви позивача від 30.09.2008року, штатного розпису від 14.01.2009року та наказу директора №05/1-К від 27.02.2009року, з 1.10.2008року позивачу [PERSON] була нарахована та виплачена заробітна плата, виходячи з її мінімального розміру та його особистої заяви. З 14.01.2009року на підприємстві був введений новий штатний розпис, де оклад позивача визначений в розмірі 669грн.00коп.. Після чого, з 28.02.2009року по 31.12.2009року усім працівникам був встановлений неповний робочий час у вигляді неповного робочого тижня з графіком праці та оплатою праці згідно до штатного розпису, пропорційно відпрацьованому часу. З даним наказом були ознайомлені усі працівники, крім позивача. Але виходячи з наданих табелів обліку робочого часу, особистих пояснень позивача та розміру врахованої заробітної плати, останньому достеменно було відомо про зміни умови праці, які відбулися з 1.10.2008року та по 2009рік включно та він їх дотримувався з січня по травень 2009року без оскарження наказу. Виходячи з викладеного, суд вважає, що з 28.02.2009року згідно до ст. ст. 32, 50 КЗпП України в ТОВ "ВЕТЕКО-АМП" вбулися зміни істотних умов праці щодо режиму роботи позивача зі встановленням неповного робочого часу. За фактичне відпрацювання якого позивачу була нарахована заробітна плата згідно до штатного розпису. Підстав для стягнення на користь позивача заробітної плати, яка на його думку була недоплачена в жовтні 2008року та травні 2009року, в тому числі відповідно до ст. 113 КЗпП України за період з листопада 2008року по квітень 2009року, виходячи з середньомісячного заробітку в розмірі 1700грн.00коп. відповідно до розрахованих ним сум в розмірах 7106грн. 71коп., 200грн.00коп., 353грн.68коп. та 5106грн.90коп., суд не вбачає, так як немає жодного достеменного доказу про встановлення позивачу при його прийнятті на роботу середньомісячної заробітної плати в розмірі 1700грн.00коп.. Навпаки, надані копії штатних розписів за 2008-2009р.р. та наказ про прийняття на роботу свідчить про інше, а саме встановлення заробітку, розмір якого залежить від фактично відпрацьованого часу з почасовою оплатою згідно штатних розписів на 2008року та згідно встановленого окладу на 2009 рік. Зазначені обставини підтверджені даними, що були отримані з ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва та ПФУ в Центральному районі м. Миколаєва. Що стосується нарахування та стягнення заробітної плати у зв'язку зі змінами режиму роботи відповідно до ст. 113 КЗпП України, то зазначене не відповідає умовам ст. 34 КЗпП України при наявності наказу по підприємству №05/1-К від 28.02.2009року, який був винесений відповідно до ч.3 ст. 32 КЗпП України, та нікім не оспорений. Таким чином, позовні вимоги про нарахування та стягнення зазначеної вище заробітної плати є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Як слідує із копії табелів обліку робочого часу за період квітня-червня 2009року, позивач допускав деякий пропуск робочого часу, але з 1.06.2010року по 12.06.2010року на роботу не виходив. Навпаки, 18.05.2009року та 5.06.2009року подав заяви про виплату йому заборгованості по заробітній платні, в тому числі у відповідності до ст. 113 КЗпП України, без виходу на роботу для виконання трудових обов'язків. Відповідно до складеного працівниками ТОВ "ВЕТЕКО-АМП" від 1.06.2010року, на пропозицію керівництва підприємства надати пояснення з приводу не виходу на роботу, позивач відмовився. Більше від [PERSON] пояснень не вимагали, та він їх не надавав. Наказом директора ТОВ "ВЕТЕКО-АМП" №15-к від 12.06.2009року позивач [PERSON] був звільнений з роботи з 12.06.2009року на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з прогулами, які здійснив в період травня-червня 2009року. Копія наказу та трудова книжка записом про звільнення були вручені позивачу 15.06.2009року, але повний розрахунок при звільнені не проведений, так як 429грн. 14коп. компенсації за невикористану відпустку без врахуванням проведених утримань не сплачені. Не погодившись зі звільненням позивач переніс моральні страждання та хвилювання і звернувся у вересні до територіальної державної інспекції праці у Миколаївської області, від якої отримав відповідь від 23.09.2009року, після чого звернувся до суду. Частиною 1 статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячній строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Таким чином, суд вважає, що позивач пропустив строк на звернення до суду в частині вимог про визнання недійсним наказу, поновлення на роботі зі стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та у зв'язку з цим відшкодування компенсації моральної шкоди. Поважних причин для поновлення строку відповідно до ст. 234 КЗпП України суд не вбачає, так як звернення до інших органів вже з порушенням встановленого законом строку не може відноситься до їх переліку. Тому в цієї частині позову йому слід відмовити за пропуском строку на звернення до суду. На підставі викладеного, у відповідності до п.4 ст.40, ст. ст. 32, 34, 113, 116, 117, 233,237? КЗпП України, суд вважає пред'явлені вимоги про визнання недійсним наказу, поновлення на роботі зі стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заробітної плати за жовтень 2008року, доплати до середнього розміру за період з листопаду 2008року по квітень 2009року з врахуванням часу простою та у зв'язку з цим відшкодування компенсації моральної шкоди такими, що не підлягають задоволенню. В тому числі з урахуванням вимог статі 111 КЗпП України, що при невиконанні норми виробітку з вини працівника оплата проводиться відповідно до виконаної роботи. Що стосується не виплати при звільнені 429грн. 14коп. без врахування проведених утримань, то цю заборгованість слід стягнути на користь позивача, оскільки відповідачем не надані докази на підтвердження виплати цієї суми при звільнені. Інших розрахунків перерахування цієї суми сторонами суду не надані. Таким чином, заявлені позовні вимоги в цієї частині слід задовольнити частково. У відповідності зі ст. ст. 81, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 51грн.00коп. та витрати на ІТЗ у розмірі 120грн.00коп..

Outcome: partial