Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-10 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою, у якій просять суд визнати право власності в порядку спадкування за законом після померлого 27.11. 1987 року [PERSON]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначили, що 27.11.1987 року помер їх батько, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим відділом ЗАГС Саксаганського РВК м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. Актовий запис № 4250. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із 1/4 частини житлового будинку №5-а, по вулиці Дунайській в місті Запоріжжі. Зазначене спадкове майно належало [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 1-699. Житловий будинок №5-а по вулиці Дунайській в м. Запоріжжі складається із трьох квартир. Спадкодавцю у зазначеному житловому будинку належала квартира №3, загальною площею 35,9 кв. м., яка складається із: кімнати площею 16, 3 кв. м., (3-3), кімнати площею 10, 3 кв. м. (3-4), кухні площею 6,5 кв. м. ( 3-2), коридору площею 2,8 кв.м. Співвласниками вказаного будинку є [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], - треті особи. Крім позивачів, спадкоємицею [PERSON] на зазначену спадщину є його дружина [PERSON]. На час відкриття спадщини позивачі не проживали і не були зареєстровані за місцем проживання батька, а тому, у встановлений ст. 549 ЦК УРСР шестимісячний строк, звернулися до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори із письмовими заявами про прийняття спадщини. З такою ж заявою звернулася і відповідач, [PERSON]. Таким чином, усі спадкоємці прийняли спадщину, але не оформили своїх спадкових прав на неї. У спадковій частині житлового будинку №5-а, по вулиці Дунайській в місті Запоріжжі постійно, з 23.10. 1979 року по день смерті 08.03. 2007 року проживала [PERSON], мати позивачів. Після її смерті позивачі вирішили оформити свої спадкові права, але оскільки у них не має оригіналу правоустановлюючого документу на 1/4 частину житлового будинку №5-а, по вулиці Дунайській в місті Запоріжжі, вони не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріальній конторі, а тому звернулися з цією позовною заявою до суду. У судовому засіданні позивачі та представник [PERSON] позов підтримали, просять суд його задовольнити. Відповідач до судового засідання не зявилася, причину неявки суду не повідомила, про день і час слухання справи завчасно повідомлялася, у встановленому законом порядку, заперечень до позовної заяви не надала, у звязку з чим, на підставі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Позивачі не заперечують проти вирішення справи у порядку заочного розгляду. Треті особи у судове засідання не зявилися, надали суду письмові заяви про визнання позовних вимог та просили суд розглядати справу у їх відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у звязку з наступним. Судом встановлено, що 27.11.1987 року помер батько позивачів, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим відділом ЗАГС Саксаганського РВК м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. Актовий запис № 4250. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із 1/4 частини житлового будинку №5-а, по вулиці Дунайській в місті Запоріжжі. Зазначене спадкове майно належало [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 1-699. Право власності на вказану частину будинку зареєстровано Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 25.02 1987 року, про що в реєстраційній книзі №159 зроблено запис № 25896. Житловий будинок №5-а по вулиці Дунайській в м. Запоріжжі складається із трьох квартир. Спадкодавцю у зазначеному житловому будинку належала квартира №3, загальною площею 35,9 кв. м., яка складається із: кімнати площею 16, 3 кв. м., (3-3), кімнати площею 10, 3 кв. м. (3-4), кухні площею 6,5 кв. м. ( 3-2), коридору площею 2,8 кв.м. Співвласниками вказаного будинку є [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], - треті особи по справі, що підтверджується відповіддю Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації наданою на запит суду. Крім позивачів, спадкоємицею [PERSON] на зазначену спадщину є його дружина [PERSON], що підтверджується копією спадкової справи, наданої на запит суду Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою. На час відкриття спадщини позивачі не проживали і не були зареєстровані за місцем проживання батька, а тому, у встановлений ст. 549 ЦК УРСР шестимісячний строк, звернулися до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори із письмовими заявами про прийняття спадщини. З такою ж заявою звернулася і відповідач, [PERSON]. Зазначені обставини підтверджуються копією спадкової справи. Таким чином, суд дійшов висновку, що усі спадкоємці прийняли спадщину, але не оформили своїх спадкових прав на неї. Судом встановлено, що у спадковій частині житлового будинку №5-а, по вулиці Дунайській в місті Запоріжжі постійно, з 23.10. 1979 року по день смерті 08.03. 2007 року проживала [PERSON], мати позивачів. На протязі 23 років відповідач не цікавилася спадковим майном, не утримувала його. Усі витрати по його утриманню несуть позивачі. Після смерті [PERSON] позивачі вирішили оформити свої спадкові права, але оскільки у них не має оригіналу правоустановлюючого документу на 1/4 частину житлового будинку №5-а, по вулиці Дунайській в місті Запоріжжі, вони не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріальній конторі. У відповідності до цивільного законодавства України ч.5 ст.11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обовязків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Право власності в України повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Відповідно до п. 1 ч. 2 статті 16, статті 392 ЦК України визнання права, у тому числі права власності, належить до способів захисту цивільного права та інтересу. Таким чином, обрані позивачами способи захисту його прав передбачені законом і відповідають йому. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивачів є обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved