Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом. Посилався, що у квітні 2009р. він звернувся до Агенції нерухомості «Город»(далі АН «Город») в звязку із бажанням здійснити продаж власної квартири. 05.06.2009р., введений в оману з боку працівників вказаної агенції [PERSON] та [PERSON], син позивача - [PERSON], уклав з [PERSON] договір доручення. На підставі вказаної угоди [PERSON] передав [PERSON] грошову суму у розмірі 2200 доларів США для погашення заборгованості по комунальним платежам в квартирі, продаж якої було вчинено. Позивач зазначає, що вказаний правочин є недійсним, т.я. ніякої заборгованості по комунальним платежам в квартирі , яка відчужувалася його сімєю, не існувало, а [PERSON] не мав повноважень на вчинення цієї угоди. На неодноразові письмові звернення позивача з проханням повернути отримані кошти відповідачі не реагують. За таких обставин позивач вказує, що зазначеними протизаконними, необґрунтованими та самоуправними діями йому було завдано майнової та моральної шкоди. На підставі наведеного він просив визнати недійсним договір доручення від 05.06.2009р., укладений між [PERSON] та [PERSON], стягнути з [PERSON] незаконно отриману суму у розмірі 2200 доларів США, стягнути з [PERSON] та [PERSON] 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що у квітні 2009р. за допомогою АН «Город» та , зокрема, працівників цієї агенції [PERSON] та [PERSON] він здійснював пошук покупця для продажу [ADDRESS]. Вказана квартира на праві спільної часткової власності належала позивачеві, його сину - [PERSON] та колишній дружині позивача - [PERSON] В якості покупця агенцією був підшуканий [PERSON] 05.06.2009р. між власниками квартири та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу та здійснений грошовий розрахунок за продану квартиру. Проте, після укладення договору купівлі-продажу син позивача [PERSON] уклав з [PERSON] договір доручення, за яким передав останній 2200 доларів США для погашення заборгованості по комунальним платежам в квартирі, яку вони продали. Позивач вважає, що вказаний правочин було вчинено внаслідок омани з боку [PERSON], заборгованості по комунальним платежам їхня сімя на час продажу не мала, а тому отримані гроші підлягають поверненню. Крім того зазначає, що [PERSON] передав [PERSON] гроші позивача, отримані від покупця [PERSON] під час продажу квартири, а тому вони підлягають стягненню саме на користь позивача. Крім того, виходячи із здійсненого позивачем розрахунку, до відшкодування за завдану йому моральної шкоди підлягає сума у розмірі 9821,50 грн. Представник за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала. Пояснила, що за умовами ексклюзивного договору про продаж нерухомості від 14.04.2009р. з [PERSON] до повноважень [PERSON] входив виключно пошук покупця на [ADDRESS]. Такий покупець нею був знайдений в особі [PERSON], з яким в подальшому власники уклали договір купівлі-продажу. На час продажу квартири сімя [PERSON] дійсно мала значну заборгованість з оплати комунальних послуг, проте їхня оплата не входила до повноважень та компетенції [PERSON] Відповідачка [PERSON] проти позову також заперечувала. Посилалася, що приватний підприємець [PERSON], яка є експертом-консультантом АН «Город», здійснила пошук покупця на квартиру, власниками якої була сімя [PERSON]. За умовами попереднього договору, укладеного між власниками та майбутнім покупцем 25.05.2009р., [PERSON] зобовязувалися погасити наявну в них заборгованість по комунальним послугам до підписання договору купівлі-продажу, а у випадку невиконання цього зобовязання, під час посвідчення договору купівлі-продажу передати повіреній особі грошову суму, достатню для погашення цієї заборгованості. На час укладання договору купівлі-продажу заборгованість сплачена не була, а тому після його укладення, один з продавців [PERSON] уклав з [PERSON] та [PERSON] договір, згідно з яким передав останній 2200 доларів США для погашення заборгованості по комунальним послугам. За рахунок вказаних коштів [PERSON] здійснила відповідні платежі , що підтвердила у суді наявними в неї квитанціями та довідками. Крім того пояснила, що залишок коштів в будь-який час взмозы передати [PERSON] , проте останній від цього відмовляється. 3-тя особа [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав. Пояснив, що після укладення договору купівлі-продажу [ADDRESS] 05.06.2009р. уклав з покупцем [PERSON] та [PERSON] договір, згідно з яким передав останній 2200 доларів США для погашення заборгованості по комунальним послугам у проданій квартирі. При цьому вважає, що був введений в оману [PERSON] стосовно того, що така заборгованість в їхньої сімї існує у дійсності і стосовно того, що на її погашення надана згода також і його батьком. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. При цьому суд виходив з наступного. Судовим розглядом були встановлені такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Квартира [ADDRESS] на праві власності належала позивачу [PERSON] та його сину [PERSON] у розмірі 67/100 частин, 33/100 частин - належали колишній дружині позивача [PERSON] 14.04.2009р. між позивачем [PERSON] та приватним підприємцем [PERSON], яка є експертом-консультантом АН «Город»на підставі генеральної угоди, було укладено ексклюзивний договір на пошук потенційних покупців на вказану квартиру (а.с.9). Судовим розглядом встановлено, що відповідно до умов зазначеної угоди [PERSON] було знайдено особу покупця для придбання [ADDRESS] - [PERSON] Матеріали справи свідчать , що 25.05.2009р. між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з одного боку та [PERSON] мав місце договір зобов»язання укласти договір купівлі-продажу [ADDRESS]. Сторони обумовлювали строки та місце укладання основної угоди, ціну продажу майна та інші умови правочину. Крім того, майбутнім покупцем було сплачено авансовий платіж у сумі 1000 доларів США. Поряд з цим з п. 3.3.1 , 3.4 зазначеної угоди передбачалося, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зобовязувалися повністю погасити заборгованість по комунальним платежам не пізніш 16.06.2009р. або у 7-денний строк з часу укладення договору купівлі-продажу. При невиконанні цього обовязку майбутні продавці прийняли на себе обовязок одночасно з підписанням договору купівлі-продажу передати повіреному грошову суму 2200 доларів США для забезпечення виконання своїх зобовязань (а.с.50-51). Судовим розглядом встановлено, що 05.06.2009р. між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з одного боку та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу [ADDRESS]. Крім того встановлено, що 05.06.2009р. після укладення цієї угоди між [PERSON], як колишнім власником квартири, покупцем [PERSON] та [PERSON] (повіреною) було укладено договір доручення. Відповідно до умов вказаного правочину [PERSON] зобовязувався погасити заборгованість по комунальним платежам в [ADDRESS] до 12.06.2009р. та для забезпечення свого обовязку передати повіреній [PERSON] грошову суму у розмірі 2200 доларів США. В свою чергу [PERSON] при належному виконанні цього зобовязання повинна була повернути [PERSON] зазначену суму, а при невиконанні з боку [PERSON] за дорученням та згодою [PERSON] та [PERSON] за рахунок отриманої суми здійснити погашення наявної заборгованості (а.с.12). За таких обставин суд вважає, що фактично між [PERSON] та [PERSON] мав місце письмовий за формою договір доручення, умовами якого передбачалося , що одна сторона (повірений [PERSON]Г.) зобовязувалася вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя [PERSON]Є.) певні юридичні дії. Позивач [PERSON] вважає , що вказаний правочин є недійсним, т.я. вчинений його сином внаслідок омани з боку [PERSON] та [PERSON] щодо наявності заборгованості по комунальним платежам, якої у дійсності не існувало. Крім того. На думку позивача, [PERSON] не мав повноважень на вчинення цієї угоди, без його згоди передав [PERSON] належні позивачеві гроші. Згідно з положеннями ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин , які мають істотне значення (ч.1 ст.229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Вбачається, що саме позивач як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка. Варто враховувати, що обман стосовно мотиву, тобто внутрішнього спонукання особи до здійснення правочину, не має істотного значення. Судом встановлено , що особисто позивач [PERSON] стороною в правочині від 05.06.2009р. не виступав, [PERSON] , який наділений цивільною дієздатністю, із самостійними позовними вимогами щодо визнання укладеного ним правочину не звертається. Крім того встановлено, що доводи позивача стосовно відсутності на час продажу [ADDRESS] заборгованості за спожиті комунальні послуги не відповідають дійсності. Факт наявності такої заборгованості підтверджувався самими продавцями [PERSON] та зобовязаннями з їхнього боку погасити заборгованість перед продажем квартири, що зазначено в попередньому договорі від 25.05.2009р. На підтвердження виконання прийнятого на себе зобовязання з боку [PERSON] у судовому засіданні були надані квитанції та довідки комунальних підприємств м.Харкова про повну сплату заборгованості по комунальним послугам в [ADDRESS] після продажу квартири (а.с.65-73). Крім того, з пояснень самого позивача встановлено, що до продажу квартири з його боку мало місце звернення із судовими позовами до комунальних підприємств з приводу скасування нарахованої заборгованості за спожиті комунальні послуги, проте він дізнався що ця заборгованість була ким-то оплачена і провадження по справі в звязку з цим було закрито. Крім того, суд вважає , що безпідставними є і доводи позивача щодо відсутності у його сина повноважень сплачувати таку заборгованість, т.я. це суперечить положенням ст.162 ЖК України. Твердження позивача , що [PERSON] передав [PERSON] 2200 доларів США, які належали позивачеві , є бездоказовими. Судовим розглядом встановлено, що передача грошей була здійснена [PERSON] після отримання остаточного розрахунку за продану квартиру з покупцем [PERSON], що свідчить про наявність в нього достатніх грошових коштів для вчинення правочину з [PERSON] Підстав для присудження за рахунок [PERSON] та [PERSON] моральної шкоди суд також не вбачає, через недоведеність факту завдання такої шкоди та протиправності дій відповідачів. При поданні позову [PERSON] підлягає стягненню витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи 120 грн. , які ним не були сплачені, а тому в звязку із відмовою в задоволенні його позовних вимог, вони підлягають стягненню за рахунок позивача в доход держави.

Outcome: approved