Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи тим, що їй на праві власності належить будинок за № 12 по вулиці Постишева в м. Вуринь, що розташований на земельній ділянці, загальною 0.1817 га, із них: 0.0892 га для індивідуального житлового будівництва та 0.0925 га для ведення особистого селянського господарства . Рішенням сесії від 24 червня 2008 року їй передано у власність 0.1777 га земельної ділянки в тому числі для індивідуального житлового будівництва 0.3777 га та для ведення особистого селянського господарства 0.І4 га, а пізніше 10.02.2009 року її право власності на землю було посвідчено державними актами, за якими загальна площа переданої їй землі становить 0.1679, в тому числі для індивідуального житлового будівництва 0.0892 га та для ведення особистого селянського господарства 0.0787 га. Таким чином 0.0138 га (0,0925га - 0,0787га = 0,0138 га) земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства їй не було передано у власність, не дивлячись на те, що протягом 30 років нею володіла і користувалась сімя її покійного брата [PERSON], а після його смерті з 2005 року користується вона. Це сталося через те, що відповідач [PERSON] у 2008 році самовільно зайняв 0,0138 га землі перенісши огорожу так, що багаторічні фруктові насадження [PERSON] виявилися на його території. Незважаючи на її неодноразові вимоги, передати земельну ділянку у власність в повному обсязі, [PERSON] міська Рада рішенням сесії міськради від 30.09.2009 року, відмовила їй у передачі земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0.0925 га ( 0.0787 + 0.0138 га ) та проігнорувала її заперечення з приводу загальної площі земельної ділянки і не вирішивши відповідно до закону спірне земельне питання, передала земельну ділянку та фруктові дерева ( багаторічні насадження ), які належать мені на праві приватної власності в оренду [PERSON] [PERSON] міська рада, до прийняття рішення про передачу земельної ділянки в оренду [PERSON], фактично не встановила юридичну належність земельної ділянки і не провела розмежування земельних ділянок. Вважає, що рішення сесії [PERSON] міської ради від 24.06.2008 року, 30.09.2009 року та 18.12.2009 року не відповідають вимогам закону і відповідно державний акт на право власності на землю для ведення особистого селянського господарства виданий [PERSON] міською радою є незаконними, а тому просила суд визнати рішення сесії [PERSON] міської ради від 30.09.2009 р. та від 18.12.2009 року та державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства недійсними, а рішення від 24.06.2008 року частково недійсним та визнати за нею право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства розміром 0,0925 га і усунути перешкоди в користуванні цією частиною земельної ділянки, зобовязавши [PERSON] знести огорожу споруджену на її земельній ділянці, тим самим звільнивши 0,0138 га її землі. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] вимоги позивачки [PERSON] підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини викладені в позовній заяві та уточнила, що згідно до рішення Буринського районного суду від 14.02.2008 року за [PERSON] було визнано право власності на незавершений будівництвом будинок, що розташований по вул. Постишева, 12 в м. Буринь, що належав її брату [PERSON], який помер 12.04.2005 року. Будинок розташований на земельній ділянці, загальною 0.1817 га, із них: 0.0892 га для індивідуального житлового будівництва та 0.0925 га для ведення особистого селянського господарства , якою протягом 30 років володіла і користувалась сімя брата позивачки -[PERSON], а після його смерті з 2005 року користується [PERSON]. Однак відповідач [PERSON] у 2008 році самовільно захватив 0,0138 га даної земельної ділянки перенісши огорожу так, що багаторічні фруктові насадження [PERSON] виявилися на його території. При оформленні земельної ділянки у власність [PERSON] намагалась врегулювати земельний спір, але незважаючи на її неодноразові вимоги , передати земельну ділянку у власність в повному обсязі, міська Рада відмовила у передачі земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0.0925 га ( 0.0787 + 0.0138 га ) рішенням сесії міськради від 30.09.2009 року. Також міська рада проігнорувала її заперечення відносно загальної площі земельної ділянки та не вирішивши відповідно до закону спірне питання, у 2010 році передала спірну земельну ділянку та фруктові дерева ( багаторічні насадження ) , які належать їй на праві приватної власності в оренду [PERSON]. [PERSON] міська рада, до прийняття рішення про передачу земельної ділянки в оренду [PERSON], фактично не встановила юридичну належність земельної ділянки і не провела розмежування земельних ділянок. Відповіді міської ради на її звернення з цього питання не були вмотивовані, не містили посилання на нормативні акти. Вважає, що [PERSON] має право на отримання у власність земельної ділянки, якою відкрито і безперервно володіла і користувалась на протязі багатьох років. Тоді як [PERSON] самозахватом заволодів частиною її земельної ділянки, порушивши закон, оскільки позивачка не відмовлялася від спірної частини земельної ділянки, яка не була вилучена із її користування міською радою, однак в порушення закону передана в оренду [PERSON]. Тому вона просить повністю задовольнити позовні вимоги [PERSON]. Відносно позову [PERSON] до міської Ради про зобовязання субєкта владних повноважень до вчинення певних дій щодо передачі йому безоплатно земельної ділянки плащею 0,0365 га, як представник суміжного землекористувача, пояснила, що частина землі на яку претендує [PERSON] належить [PERSON], відносно неї йде спір, який є предметом розгляду в суді, то при таких обставинах позов [PERSON] не може бути задоволений. Представник позивачки [PERSON] вимоги позивачки [PERSON] підтримала та підтвердила обставини справи викладені [PERSON] і пояснила, що передача земельної ділянки у власність на підставі набувальної власності повинна здійснюватися в установленому законом порядку. [PERSON] міська рада провела цю передачу з порушенням ст.118 Закону України та з порушенням розяснень і відомчих інструкцій, а саме без вилучення земельної ділянки з користування,, без акту відводу земельної ділянки , без акту узгодження земельної ділянки з власниками суміжних земельний ділянок, без акту невідповідності фактичного розміру земельної ділянки та розміру земельної ділянки зазначеної у рішенні сесії [PERSON] міської ради від 24.06.2008 року. Таким чином був виданий державний акт про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства розміром 0.0787 га, замість фактичного землекористування 0.0925 га, а тому позов [PERSON] доведений дослідженими в ході судового розгляду доказами і підлягає повному задоволенню. Представник відповідача [PERSON] міської ради та виконавчого комітету [PERSON] міської ради [PERSON] не визнаючи позовів [PERSON] та [PERSON] просила в задоволенні позовів відмовити, обґрунтованих пояснень, щодо суті спору не надала, однак зазначила, що державний акт на імя [PERSON] на земельну ділянку в м. Буринь, вул. Постишева,12 не зареєстровано, а тому в справі відсутній предмет позову. Представник відповідача відділу Держкомзему у [PERSON] районі [PERSON] позов [PERSON] не визнав та пояснив, що відділ Держкомзему не може бути відповідачем у даній справі так як ніякого відношення до виділення чи передачи у приватну власність спірної земельної ділянки не має. Рішень з приводу даної земельної ділянки не приймав, як не проводив і будь яких перевірок стосовно спірної землі так як це не входить до їх компетенції. Державні акти про право власності на земельну ділянку [PERSON] підписали формально - не вивчаючи суті справи та відповідної технічної документації, адже вони вже були підписані головою [PERSON] міської ради, а тому просив в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Відповідач [PERSON] позов [PERSON] не визнав і пояснив, що позивачка в своєму позові зазначала, що вона працювала в радгоспі і їй із земель радгоспу була надана земельна ділянка площею 0,1817 га та що вона понад 30 років користується даною земельною ділянкою, однак ніяких доказів у підтвердження цього не надала. Він же користується спірною земельною ділянкою з 1993 року і саме тому у 2010 році міська рада надала її йому в оренду. На підставі викладеного вважає, що [PERSON] немає законних прав на спірну земельну ділянку розміром 0,0136 га. Перешкод у користуванні земельною ділянкою позивачки він не чинить, а тому просить відмовити в задоволенні її позову. Вимоги ж його, як позивача до [PERSON] міської ради про зобовязання субєкта владних повноважень до вчинення певних дій просить задовольнити, щоби він зміг узаконити своє давне користування земельною ділянкою, яку зараз орендує. Представник відповідача [PERSON] позов [PERSON] не визнав і пояснив, що вимоги позивачки безпідставні і нічим не підтверджені, а тому в позові їй необхідно відмовити, тоді як [PERSON] користується спірною земельною ділянкою на законних підставах і йому необхідно надати можливість розробити проектну документацію та безоплатно передати земельну ділянку площею 0,0365 га розташовану по вул. Трудовій в м. Буринь, задовольнивши його позов. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав: Так, в судовому засіданні встановлено, що у відповідності до рішення Буринського районного суду від 14.02.2008 року за [PERSON] визнано право власності на незавершений будівництвом будинок, що розташований по вул. Постишева, 12 в м. Буринь, що належав її брату [PERSON], який помер 12.04.2005 року. Будинок розташований на земельній ділянці, загальною 0.1817 га, із них: 0.0892 га для індивідуального житлового будівництва та 0.0925 га для ведення особистого селянського господарства, якою протягом 30 років володіла і користувалась сімя брата позивачки -[PERSON], а після його смерті з 2005 року користується [PERSON]. Однак відповідач [PERSON] у 2008 році самовільно захватив 0,0138 га даної земельної ділянки перенісши огорожу так, що багаторічні фруктові насадження [PERSON] виявилися на його території, що підтверджується поясненням сторін, свідків [PERSON], [PERSON], наказом по [PERSON] цукрокомбінату за № 561 від 16.11.1970 р., викопіровкою з генерального плану м. Буринь, геодезичною зйомкою 2001 року. Рішенням сесії від 24 червня 2008 року [PERSON] передано у власність 0.1777 га земельної ділянки в тому числі для індивідуального житлового будівництва 0.3777 га та для ведення особистого селянського господарства 0.І4 га. Як вбачається з державних актів про право власності на земельну ділянку виданих 10.02.2009 року № 010962700082 та № 010962700083 [PERSON] у приватну власність передана земельна ділянка загальною площею 0.1679 га, в тому числі для індивідуального житлового будівництва 0.0892 га та для ведення особистого селянського господарства 0.0787 га.. Тобто 0.0138 га (0,0925га - 0,0787га = 0,0138 га) земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не було передано у власність [PERSON], не дивлячись на те, що протягом 30 років нею володіла і користувалась сімя її покійного брата [PERSON], а після його смерті з 2005 року користується вона. Безкоштовна передача земельних ділянок , які перебувають у користуванні громадян врегульована ст.ст. 116,118,119 Земельного кодексу України . Так у відповідності до вимог ст.119 Земельного кодексу України, громадяни, які добросовісно, відкрито, безперервно користуються земельною ділянкою, протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, або органу місцевого самоврядування, з клопотанням про передачу її у власність. Передача земельної ділянки у власність на підставі набувальної власності здійснюється в порядку встановленому цим Кодексом.. Незважаючи на неодноразові вимоги [PERSON], передати земельну ділянку у власність в повному обсязі, [PERSON] міська Рада рішенням сесії міськради від 30.09.2009 року, відмовила позивачці у передачі земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0.0925 га ( 0.0787 + 0.0138 га ) не мотивувавши свою відмову та без посилання на нормативні акти. При цьому міськрада проігнорувала пояснення позивачки з приводу загальної площі земельної ділянки і не вирішивши відповідно до закону спірне земельне питання, передала земельну ділянку та фруктові дерева ( багаторічні насадження ), які належать позивачці на праві приватної власності в оренду [PERSON], що підтверджується поясненнями сторін та договором оренди земельної ділянки від 09.02.2010 року. Передача землі здійснена в порушення вимог ст. 118 ЗК України, в порушення розяснень, відомчих інструкцій, а саме без вилучення земельної ділянки з користування,, без акту відводу земельної ділянки , без акту узгодження земельної ділянки з власниками суміжних земельний ділянок , без акту невідповідності фактичного розміру земельної ділянки та розміру земельної ділянки зазначеної у рішенні сесії [PERSON] міської ради від 24.06.2008 року. Таким чином був виданий державний акт про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства розміром 0.0787 га , замість фактичного землекористування 0.0925 га. Тобто при передачі земельної ділянки під городництво [PERSON], була передана частина земельної ділянки якою користувалася [PERSON] і яка не була вилучена в неї рішенням міської ради в порушення вимог ст..124 та ст. ст. 141,142,143 Земельного кодексу України. Як видно з плану, виконаному у державному акті на право власності на земель\-ну ділянку [PERSON], межа земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва та межа земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не співпадають. Крім того до видачі державних актів не були розмежовані землі комунальної власності та землі , які перебувають у користуванні громадян, що призвело до того , що [PERSON] міська рада безпідставно передала землю, якою користувалася [PERSON] в оренду [PERSON] з багаторічними фруктовими насадженнями. Фактично міська рада узаконила, незаконний самозахват землі гр. [PERSON], який ще до передачі йому земельної ділянки в оренду на земельний ділянці позивачки спорудив огорожу. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що [PERSON] міська рада, до прийняття рішення про передачу земельної ділянки в оренду [PERSON], фактично не встановила юридичну належність земельної ділянки, не вилучила її з користування [PERSON], не провела розмежування земельних ділянок., а натомість незаконно передала її в оренду [PERSON] Суд вважає, що [PERSON] має право на отримання земельної ділянки у власність, в тому розмірі, яким відкрито і безперервно володіла і користувалась на протязі багатьох років, і якою відповідач [PERSON] в порушення вимог закону самовільно заволодів. Крім того, суд вважає, що виявилося порушеним і право на землю та багаторічні насадження позивачки. Оскільки у відповідності до ст. 318 ЦК України, садиба - це земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будин\-ком , господарськими будівлями та підземними комунікаціями , багаторічними насадженнями. Суд вважає, що [PERSON] міська рада грубо порушила право позивачки [PERSON] володіти, користуватися, розпоряджатися земельною ділянкою всупереч вимогам ст. 140-144 ЗК України та право власності на обєкти, які розташовані на земельній ділянці. За замістом ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянко, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування… За таких обставин суд вважає, що [PERSON] слід зобовязати не чинити [PERSON] перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,0138 га, яка розташована по вулиці Постишева,12 в м. Буринь, шляхом зобовязання його знести огорожу. Таким чином , суд вважає, що рішення сесії [PERSON] міської ради від 24.06.2008 р., 30.09.2009 р., та 18.12.2009 р. не відповідають вимогам закону і є недійсними і відповідно державний акт на право власності на землю для ведення особистого селянського господарства виданий [PERSON] міською радою також є недійсним. За [PERSON] необхідно визнати право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства розміром 0,0925 га. Крім того необхідно усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що розташована за адресою вул. Постишева, 12 м. Буринь, для чого зобовязати [PERSON] знести огорожу зведену на земельній ділянці [PERSON] та звільнити земельну ділянку площею 0,0138 га. Суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача [PERSON], що він користується спірною земельною ділянкою з 1993 року так як вони спростовуються поясненнями позивачки [PERSON], свідка [PERSON] та показаннями свідка [PERSON], яка як начальник відділу містобудування, архітектури та житлово комунального господарства пояснила, що у 2001 році проводилась геодезична зйомка м. Буринь в масштабі 1=500 кв.м для газифікації міста і у відповідності до цього плану [PERSON], на той час, не користувався земельною ділянкою в розмірі 0,03 га, на той період йому була виділена тільки земельна ділянка на прибудинковій території під забудову гаража в розмірі 3,5 м х 6,5м, решту землі [PERSON] захопив самовільно, частково це земля прибудинкової території багатоквартирного будинку, а частково з земельної ділянки закріпленої за будинком № 12 по вул. Постишева, яка не є прибудинковою територією. Все вищезгадане суд враховує і при вирішенні зустрічного позову [PERSON] так як він в обґрунтування своїх вимоги по зустрічному позову, посилався знову ж таки на те, щовін користується спірною земельною ділянкою з 1993 року та на те, що на даний час будь якого спору між ним та суміжними землекористувачами стосовно використання земельної ділянки немає, що не знайшло свого підтвердження в ході судового засідання. Суд враховує при цьому вимоги Закону про те, що приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Суд, вважає що позивач [PERSON] постійно користується земельною ділянкою в порушення вимог закону, оскільки він сам стверджує, що користується земельною ділянкою з 1993 р., а договір оренди на неї укладений тільки у 2010 р. тоді як встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) взагалі не мало місця. Аналіз змісту вищенаведених норм закону в їх сукупності дає підстави для висновку суду про те, що [PERSON] не набув права користування вказаною земельною ділянкою, а тому його посилання на положення ст.ст. 118, 121, 122 Земельного кодексу України є безпідставними, а позов не доведеним і не підлягаючим задоволенню, а тому [PERSON] в задоволенні позову до [PERSON] міської ради про зобовязання субєкта владних повноважень до вчинення певних дій необхідно відмовити.

Outcome: approved