Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-01 00:00:00

27.10.2010 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 15.0^.2000 року посвідченого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори [PERSON]; визнати за нею право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; поновити процесуальний строк визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним Позивачка у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та враховуючи те, що відповідач визнала позов, суд вважає позов підлягаючим задоволенню. У судовому засіданні встановлено, 03 березня 1973 року Виконавчим комітетом Центральної [PERSON] депутатів трудящих УССР на підставі рішення Виконавчої Центральної райради депутатів трудящих від 28.02.1973 р. № 125 [PERSON] було видано ордер № 816 на кооперативну трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Пайщиком був - [PERSON]. Як зазначила позивачка грошові кошти за вказану квартиру остання виплачувала разом зі своїм чоловіком [PERSON] Згідно довідки № 96 від 27.10.1999 року виданої ЖБК «Центральний -18» в березні 1988 року була внесена 100 % сума вартості квартири. 08.04.1999 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Відділом реєстрації актів громадського стану Жовтневої рай адміністрації виконкому Одеської міськради 08.04.1999 року, актовий запис про смерть №3074. 13 жовтня 1999 року на зборах уповноважених ЖБК «Центральний-18» у зв'язку зі смертю [PERSON] було прийнято рішення про передачу паю від [PERSON] його жінці - [PERSON]. Згідно ст. 384 ч.І ЦК України - будинок, споруджений або придбаний житлово - будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Як зазначено в «а» п. 11 постанови пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», а також в підпункті «а» п. 6 постанови пленуму Верховного суду України від 18 вересня 1987 р. № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» у випадку сплати паю в ЖБК подружжям у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів квартира після повної сплати пайового внеску є їх спільним майном , і кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Тобто [PERSON] є власницею половини квартири що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 57,45 кв.м., де до сьогоднішнього часу зареєстрована та проживає. 15.04.2000 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори, [PERSON] було посвідчено свідоцтво про право на спадщину за законом в якому зазначено, що спадкоємицями майна [PERSON], померлого 08.04.1999 року у рівних частках є - [PERSON] та його дочка [PERSON]. У свідоцтві про право на спадщину за законом зазначено, що правовстановлюючим документом, на підставі якого квартира №188 що знаходиться у м.Одесі по вул.Ак. Корольова, 68 належала померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Управлінням житлово - комунального господарства виконкому Одеської міської ради 28 грудня 1999 року, за №8008, зареєстрованого у Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості у книзі № 35к, на стор.184, під реєстровим № 14. Тобто, як вбачається з наведеного, правовстановлюючий документ на квартиру був виданий [PERSON] ( померлому 08.04.1999 року) майже через 9 місяців після його смерті. Позивачка стверджує що її донька [PERSON], не приймала участі в придбанні вказаної вище квартири, не проживала в ній починаючи з 1985 року , з моменту її одруження, і не є власницею цієї квартири. Перед своєю смертю [PERSON] декілька років дуже тяжко хворів, знаходився в безпорадному стані та потребував піклування, турботи, допомоги. І коли йому було потрібне дуже дороге лікування, [PERSON] всіляко ухилялася від надання йому допомоги. Вона не цікавилася станом здоров'я свого батька, та нічим взагалі не допомогла. На той момент ми обидва були непрацездатними пенсіонерами, потребували матеріальної допомоги. Таким чином, суд, оцінивши зібрані у справі докази, дослідивши обставини справи, дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і підлягаючими задоволенню.

Outcome: approved