Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-08 00:00:00

У березні 2009 року позивач звернувся до Макарівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 13 лютого 1998 року, посвідченим приватним нотаріусом [PERSON], про що в реєстрі зроблено запис № 394, він придбав у [PERSON] земельну ділянку площею 0,07 га, цільове призначення для будівництва, обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що розташована за адресою: Київська обл., смт. Макарів, вул. Львівська, 60. Рішенням виконкому [PERSON] селищної ради № 64 від 29 травня 1998 року «Про переоформлення земельної ділянки» був погашений Державний акт про право приватної власності на землю на імя [PERSON], спірна земельна ділянка була передана у власність [PERSON] без зміни цільового призначення та розміру. 30 січня 1999 року на імя позивача був виданий Державний акт про право приватної власності на спірну земельну ділянку Серії\~IV-КВ № 082500. 20 листопада 2008 року невідомі особи встановили на спірній земельній ділянці деревяний паркан. Посилаючись на викладене та ст. 152 ЗК України 391 ЦК України, [PERSON] просив зобовязати [PERSON] не чинити йому перешкоди у володінні та користуванні земельною ділянкою, яка розташована на території [PERSON] селищної ради народних депутатів Київської області, вулиця Львівська, будинок 60 (вулиця Львівська, будинок 21) загальною площею 0,07 га шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, а саме демонтажу паркану та інших споруд, які були зведені на спірній земельній ділянці, та утримання від здійснення дій, спрямованих на порушення моїх прав, у майбутньому. Ухвалою в.о. голови Макарівського районного суду Київської області [PERSON] від 28\~жовтня 2010 року дана справа була передана на розгляд Києво-Святошинського районного суду Київської області. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчка А.Я. від 03\~листопада 2010 року справа прийнята до провадження Києво-Святошинського районного суду Київської області. Протягом всього розгляду справи позивач декілька раз уточнював, збільшував та зменшував свої позовні вимоги, в результаті чого просив остаточно суд: визнати початково присвоєну [PERSON] селищною радою погосподарську нумерацію земельної ділянки площею 0,07 га по вул. Львівській, 60 в смт. Макарів Київської області технічною помилкою; визнати розташування належної йому на праві власності земельної ділянки площею 0,07 га за фактичною юридичною адресою її місцезнаходження: смт. Макарів Київської області, вул.\~Львівська,\~21; визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки від 07 липня 2006\~року, укладений між відповідачами [PERSON] та [PERSON],\~- недійсним; визнати Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯД № 6551 від 01\~вересня 2006 року, виданий на імя відповідача [PERSON], недійсним; визнати рішення [PERSON] селищної ради № 563-37-IV від 17\~березня 2006 року «Про припинення права користування земельними ділянкам» в частині щодо припинення права користування земельною ділянкою площею 0,09 га по вул. Львівській, 21 в смт.\~Макарів Київської області за [PERSON] (п. 2 Додатку № 1 до рішення) недійсним; визнати рішення [PERSON] селищної ради № 567-37-IV від 17\~березня 2006 року «Про надання дозволів на виготовлення технічної документації для передачі земельних ділянок у власність громадян» в частині щодо надання дозволу на приватизацію земельної ділянки площею 0,09 га по вул.\~Львівській, 21 в смт. Макарів Київської області [PERSON] (п. 49 Додатку № 1 до рішення) недійсним; визнати рішення [PERSON] селищної ради № 39-02-V від 18 травня 2006 року «Про передачу в приватну власність земельних ділянок» в частині передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,101 га по вул.\~Львівській, 21 в смт. Макарів Київської області [PERSON] недійсним; зобовязати [PERSON] Держкомзему в Макарівському районі Київської області провести державну реєстрацію права власності за ним на земельну ділянку площею 0,07 га в смт.\~Макарів Київської області по вул. Львівській, 21 та видати новий виправлений Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку за зазначеною належною адресою її місцезнаходження; зобовязати відповідача [PERSON] усунути йому перешкоди у використанні належної йому земельної ділянки площею 0,07 га, розташованої в смт.\~Макарів по вул. Львівській, 21 шляхом демонтажу встановленого ним деревяного паркану по периметру території огородженої ним земельної ділянки. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов, просили задовольнити його в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні, оскільки під час укладання спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки були дотримані вимоги ст. 203 ЦК України, до того ж [PERSON] є добросовісним набувачем, і відповідно до ст. 388 ЦК України земельна ділянка не може бути витребувана у нього. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином, письмових заперечень проти позову або заяви про визнання позову суду не надав. Відповідач [PERSON] селищна рада свого представника в судове засідання не направив, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином, письмових заперечень проти позову або заяви про визнання позову суду не надав. Відповідач [PERSON] Держкомзему в Макарівському районі свого представника в судове засідання не направив, подав суду письмове клопотання про розгляд справи у відсутність його представника, письмових заперечень проти позову або заяви про визнання позову суду не надав. Третя особа Київська обласна філія ДП «Центр ДЗК» свого представника в судове засідання не направила, про місце, день та час розгляду справи повідомлена належним чином, письмових заперечень проти позову або заяви про підтримання позову суду не надала. Третя особа [PERSON] районне КП «Землемір» свого представника в судове засідання не направила, подала суду письмове клопотання про розгляд справи у відсутність її представника, позов підтримала. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином, письмових заперечень проти позову або заяви про підтримання позову суду не надав. Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, наявні письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] селищної ради, [PERSON] Держкомзему в Макарівському районі, Треті особи: Київська обласна філія ДП «Центр ДЗК», [PERSON] районне КП «Землемір», [PERSON], про визнання погосподарської нумерації земельної ділянки технічною помилкою та визнання права власності на земельну ділянку - повинні бути задоволені з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач набув у власність спірну земельну ділянку площею 0,07\~га, цільове призначення для будівництва, обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться за адресою: Київська обл., смт. Макарів, вул.\~Львівська, 60. на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13 лютого 1998 року, укладеного між ним та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу [PERSON] Опис меж: від А до Б [PERSON], від Б до В вул.\~Львівська, від В до Г проїзд, від Г до А [PERSON] Вказана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серії І-КВ № 063579 від 23 грудня 1997\~року. Відповідно до рішення виконкому [PERSON] селищної ради № 64 від 29 травня 1998\~року «Про переоформлення земельних ділянок» Державний акт на право приватної власності [PERSON] було погашено, спірну земельну ділянку передано у приватну власність позивачу і дано йому дозвіл на виготовлення на своє імя Державного акту на право власності на землю. 20 січня 1999 року на імя [PERSON] було виготовлено та видано Державний акт на право приватної власності на землю Серії № IV-КВ № 082500 на земельну ділянку, що знаходиться: Київська обл., смт. Макарів, вул.\~Львівська, 60. Позивачу було видано свідоцтво на забудову індивідуальної садиби № 48 від 06\~липня 1998\~року на підставі рішення виконкому [PERSON] селищної ради № 64 від 29 травня 1998\~року. 15 липня 1998 року районним архітектором Макарівського району було затверджено [PERSON] про відведення в натурі [PERSON] присадибної земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку. 22 грудня 2008 року позивачем було виявлено самовільне зайняття його земельної ділянки, що вбачається з постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 31 грудня 2008 року. 28 січня 2009 року позивач звернувся до Держземінспекції у Київській області, в результаті чого отримав відповідь, що спірна земельна ділянка згідно з електронною кадастровою картою рахується за [PERSON] і їй присвоєно кадастровий номер 3222755103:00:016:0046. Зазначена земельна ділянка на даний час належить відповідачу [PERSON] на підставі Державного акту на право власності Серії ЯД № 655142 від 01 вересня 2006 року, зареєстрованого за № 670, розмір ділянки 0,101 га. Вказаний державний акт видано на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07 липня 2006 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого за №\~8454. [PERSON] був власником земельної ділянки на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯГ № 316868 від 27 червня 2006 року, зареєстрованого за №\~562 та виданого згідно з рішенням [PERSON] селищної ради від 18 травня 2006\~року № 39-02-V. До цього відповідно до рішення [PERSON] селищної ради № 563-37-IV від 17 березня 2006\~року «Про припинення права користування земельними ділянками» було припинено право користування на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: смт. Макарів, вул. Львівська, 21, за [PERSON]. Рішення селищної ради було прийнято на підставі заяви [PERSON] від 03 березня 2006 року. Згідно з витягом із земельно-шнурової книги [PERSON] селищної ради за [PERSON] рахувалась земельна ділянка по вул. Садовій, 12 в смт. Макарів, докази про знаходження спірної земельної ділянки у користуванні [PERSON] у справі відсутні. Як вбачається з довідки № 19 від 01 лютого 2011 року, виданою позивачу відділом містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури [PERSON] районної державної адміністрації Київської області, присвоєна початково нумерація земельної ділянки по вул.\~Львівській, буд. 60 в смт. Макарів є помилковою, оскільки дана земельна ділянка є кінцевою на розі вулиць Львівської та Кочубея і їй присвоєно погосподарський № 21. Тобто, позивач був з самого початку і є на даний час власником земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Київська обл., смт.\~Макарів, вул. Львівська, 21. Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Статтею 41 Конституції визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Статтею 152 ЗК України визначено, що одними із способів захисту прав на земельні ділянки є визнання угод недійсними та визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування, що підтримується і ст. 16 ЦК України. На момент винесення [PERSON] селищної ради спірних рішень № 563-37-IV від 17\~березня 2006 року «Про припинення права користування земельними ділянкам», № 567-37-IV від 17\~березня 2006 року «Про надання дозволів на виготовлення технічної документації для передачі земельних ділянок у власність громадян», № 39-02-V від 18 травня 2006 року «Про передачу в приватну власність земельних ділянок», що стосувались земельної ділянки по вул.\~Львівській, 21 в смт.\~Макарів, - власником цієї земельної ділянки був позивач. Жодного рішення селищної ради або рішення суду про припинення права власності на спірну земельну ділянку за позивачем, як того вимагає ст.ст. 140-148 ЗК України, не існує, і це не було спростовано сторонами та доказами в ході судового розгляду. Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що при вирішенні в судовому порядку питання про недійсність документів, виданих на підставі переглянутого рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про скасування свого рішення, за яким земельна ділянка була неправомірно одержана у власність чи користування, слід враховувати Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 р. N 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), відповідно до пункту 5 мотивувальної частини якого органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Щодо рішення [PERSON] селищної ради № 563-37-IV від 17\~березня 2006 року «Про припинення права користування земельними ділянкам» в частині припинення права користування спірною земельною ділянкою за [PERSON], то воно не могло мати місце, так як не існує жодного рішення селищної ради про передачу даної земельної ділянки у користування [PERSON], і це не заперечувалось сторонами у справі, а припинити право користування земельною ділянку, виходячи зі змісту ст. 149 ЗК України, можливо лише за землекористувачем. Згідно з п.п. 6 та 7 ст. 118 ЗК України (в редакції станом на ухвалення спірних рішень селищної ради) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна сільська, селищна, міська рада розглядає заяву і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. У матеріалах справи відсутня заява [PERSON] до голови [PERSON] селищної ради про безоплатну передачу спірної земельної ділянки у його власність із вказівкою на бажані її розміри та мету її використання. Тобто визначена законом процедура отримання дозволу на розробку проекту відведення спірної земельної ділянки відповідачу [PERSON] взагалі не мала місця. У відповідності до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом місцевого самоврядування акта, який порушує право особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. А отже, враховуючи зазначене вище, рішення [PERSON] селищної ради № 563-37-IV від 17\~березня 2006 року «Про припинення права користування земельними ділянкам» та № 567-37-IV від 17\~березня 2006 року «Про надання дозволів на виготовлення технічної документації для передачі земельних ділянок у власність громадян» в частинах, що стосувались земельної ділянки по вул.\~Львівській, 21 в смт.\~Макарів, є недійсними. Частинами 8-10 ст. 118 ЗК України (в редакції станом на ухвалення спірних рішень селищної ради) визначено, що проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Відповідна сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. У матеріалах справи відсутня будь-яка технічна документація або проект на імя щодо відведення [PERSON] спірної земельної ділянки. До того ж, згідно з листом Держземінспекції у Київській області № 09951/обл. від 13 березня 2009 року в [PERSON] Держкомзему в Макарівському районі відсутня технічна документація щодо виготовлення Державного акту [PERSON], що суперечить вимогам п. 1.19 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди земельної ділянкою, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999\~року № 43. Даний факт приводить до висновку, що даної технічної документації взагалі не існувало, протилежне не було доведено сторонами в ході судового розгляду. А отже, враховуючи викладене вище, рішення [PERSON] селищної ради рішення від 18\~травня 2006\~року № 39-02-V у частині передачі у власність земельної ділянки по вул.\~Львівській, 21 в смт.\~Макарів, відповідачу [PERSON] є недійсним. У відповідності до ст. 125 ЗК України (в редакції станом на видачу відповідачу [PERSON] спірного державного акту) право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. У ст. 126 ЗК України чітко зазначено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Виходячи зі змісту п. 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди земельної ділянкою, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43, Державний акт на право власності на земельну ділянку виготовлюється в даному випадку, в першу чергу, на підставі рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність цієї ділянки. Оскільки рішення [PERSON] селищної ради від 18\~травня 2006\~року № 39-02-V у частині передачі у власність земельної ділянки по вул. Львівській, буд. 21 в смт.\~Макарів, [PERSON] є недійсним, Державний акт на право приватної власності на землю Серії ЯГ №\~316868 від 27 червня 2006 року, виданий на підставі цього рішення та начебто зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 562, теж є недійним. Як встановлено п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 16 листопада 2009\~року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені в ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, де вказані загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. У ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Відповідно до ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно зі ст. 131 ЗК України укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки здійснюється відповідно до вимог ЦК України з врахуванням вимог ЗК України. Статтею 568 ЦК України 2003 року встановлено, що право продажу товару належить власнику товару. Так як право власності на земельну ділянку може підтверджуватися лише державним актом, а Державний акт на імя відповідача [PERSON] про право власності на спірну земельну ділянку є недійсним, він не мав права укладати з відповідачем [PERSON] договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки, що тягне за собою недійсність самого договору, оскільки це суперечить ст. 203 ЦК України. У звязку з недійсністю договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеним між відповідачами [PERSON] та [PERSON], Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯД № 6551 від 01\~вересня 2006 року, виданий на імя відповідача [PERSON], теж є недійсним, оскільки у даному випадку відповідно до п. 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди земельної ділянкою, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43, Державний акт на право власності на земельну ділянку повинен виготовлятися, в першу чергу, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки. До того ж, у відповідності до Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого Наказом Держкомзему України від 02 липня 2003 року № 174, реєстраційний номер, який присвоюється державному акту на право власності на земельну ділянку в момент здійснення державної реєстрації, складається з дворозрядних, три-, пятирозрядних чисел (12\~цифр), кожне з яких несе певну інформацію щодо номеру книги реєстрації, року реєстрації, коду оператора (реєстратора) та порядкового номеру державного акту. Реєстраційні номери на державних актах [PERSON] та [PERSON] не відповідають вищезазначеним вимогам, так як мають всього лише по 3 цифри (562 та 670), а, як вбачається з листа Держземінспекції у Київській області № 09951/обл від 13 березня 2009 року, на державному акті відповідача [PERSON] підпис начальника відділу земельних ресурсів Макарівського району не відповідає особистому підпису тогочасного начальника [PERSON] При чому, цей державний акт не засвідчений підписом голови та гербового печаткою [PERSON] селищної ради. Згідно з відповіддю Макарівського районного відділу Київської обласної філії ДП «Центр ДЗК» № 547 від 26 листопада 2009 року на адвокатський запит по [PERSON] селищній раді не було виявлено реєстрації за відповідачем [PERSON] державного акта на право власності на спірну земельну ділянку у Розділ 1 «Записи державної реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку фізичних осіб» Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Виходячи зі змісту п. 4 Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої Наказом Держкомзему від 22 червня 2009року № 325, виправлення орфографічних або технічних помилок у бланку та державному акті не допускається, у разі виявлення помилки в державному акті власнику земельної ділянки видають новий державний акт. З огляду на наведене вище, суд вбачає необхідність у видачі нового державного акту на імя позивача на земельну ділянку по вул. Львівській, 21 в смт. Макарів, так як змінилася погосподарська нумерація земельної ділянки з № 60 на № 21, а також їй вже присвоєно кадастровий номер 3222755103:00:016:0046. Статтею 125 ЗК України у сучасній редакції визначено, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту його державної реєстрації. Статтею 202 ЗК України визначено, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель. Державний реєстр земель складається з двох частин: а) книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; б)\~Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку. У п. г ст. 15 ЗК України вказано, що до повноважень центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин також відноситься і ведення державного земельного кадастру, в тому числі державної реєстрації земельних ділянок. Відповідно до п. 1 Положення про Державний комітет України із земельних ресурсів, затвердженого Постановою КМУ № 224 від 19 березня 2008 року, центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів є Державний комітет України із земельних ресурсів (Держкомзем). Згідно з п. 3 Положення про управління (відділ) Держкомзему в районі, затвердженого Наказом Держкомзему № 123 від 17 червня 2008 року одним із основних завдань управлінь (відділів) є організація і забезпечення ведення державного земельного кадастру та координація робіт з підготовки земельно-кадастрової документації. Також, виходячи зі змісту Постанови КМУ № 1021 від 09 вересня 2009 року «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі», реєстрація прав власності на земельні ділянки здійснюється саме територіальними органами Держкомзему за місцем знаходження земельної ділянки. А отже, проведення державної реєстрації прав власності на земельні ділянки в Макарівському районі законом покладено саме на [PERSON] Держкомзему в Макарівському районі. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном, що підтверджує правомірність вимог позивача щодо усунення з боку [PERSON] перешкод йому у використанні належної йому земельної ділянки площею 0,07 га, розташованої в смт. Макарів по вул. Львівській, 21 шляхом демонтажу встановленого ним деревяного паркану по периметру території огородженої ним земельної ділянки. Щодо заперечень відповідача [PERSON], то суд не може прийняти їх до уваги, так як позивач не ставить питання про витребування земельної ділянки з володіння відповідача як добросовісного набувача, а звертається з іншими позовними вимогами, які відповідно до обґрунтування, викладеного вище, підлягають задоволенню. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст.ст. 14, 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 215, 216, 236, 391, 568 ЦК України 2003 року, ст.ст. 15, 118, 125, 126, 152, 155, 202 ЗК України, п.\~8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 16 листопада 2009\~року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,

Outcome: approved