Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з цим позовом та просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 02.11.2002 року, а неповнолітню дитину -сина [PERSON], [INFO] залишити на вихованні з нею. Позивач в обґрунтування позову посилається на те, що шлюб з відповідачем виявився невдалим, відповідач не піклувався про створення нормальних сімейних стосунків, проблемами сім'ї та їх вирішенням не займався, зароблені на заробітках кошти витрачав на власні потреби. Дані обставини призводили до сварок та скандалів між ними. Влітку 2009 року вони припили подружні відносини та стали проживати окремо один від одного. Вважає, що їхній шлюб носить суто формальний характер та примирення неможливе. В письмовій заяві до суду позивач просила розглянути справу у її відсутності. Позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити його. В письмовій заяві до суду відповідач просить справу розглядати за його відсутності. Позов визнає, не заперечує проти його задоволення. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02 листопада 2002 року (а.с.4), від якого мають неповнолітню дитину -сина [PERSON], [INFO] (а.с.5). Різниця в поглядах на права та обов'язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між позивачкою та відповідачем. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім'ї, про що свідчить той факт, що протягом певного періоду часу вони спільно не проживають і не підтримують шлюбних відносин, які поновлювати наміру не мають. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. За таких обставин суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін та інтересам неповнолітньої дитини, що має суттєве значення для них, тому є підстави для розірвання шлюбу. Отже, позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], суд залишає на вихованні з позивачем, оскільки спору про це у сторін не виникло. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне з'ясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Позивачем надано до суду заяву про залишення їй після розірвання шлюбу її дошлюбного прізвища -[PERSON]. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи вищевикладене, позивачу після розірвання шлюбу залишити прізвище, яке вона мала до державної реєстрації шлюбу, що розривається -[PERSON].

Outcome: approved