Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-07 00:00:00

У серпні 2009 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди. В позові зазначила, що 06.05.1995 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] [INFO] року від професійного захворювання після довготривалої хвороби він помер. Вперше [PERSON] було встановлено 20.07.1989 року встановлено професійне захворювання та встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 45%, повторно висновком МСЕК встановлено 60% , безстроково. Згідно висновку «Обласного центру МСЕК» м. Дніпропетровська від [INFO] року смерть [PERSON], настала внаслідок профзахворювання. Із змісту п. 15 Акту від 11.05.1989 року вбачається, що [PERSON] отримав професійне захворювання через тривалу роботу в умовах запиленості повітря. Пунктом18 Акту встановлено, що адміністрація ВАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», порушувала вимоги ст.153 КЗпП України. Таким чином смерть [PERSON] наступила внаслідок порушення підприємством ВАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» вимог законодавства про охорону праці, тобто з вини підприємства. Вина підприємства підтверджена Актом розслідування професійного захворювання, де встановлено, що [PERSON] працював в умовах впливу на організм шкідливих факторів. Смерть настала внаслідок профзахворювання (на підставі висновку «Обласного центру МСЕК» м. Дніпропетровська.) Втрата чоловіка спричинила позивачу глибоку, невиправну психологічну та моральну травму. Розуміння того, що вона, хвора жінка, залишилася вдовою і, що на її плечі звалився тягар самій матеріально забезпечувати себе, а також розуміння того, що вона в похилому віці залишається зовсім самотньою додають їй додаткові моральні та психологічні страждання. Після смерті чоловіка їй довелося змінити звичайний уклад життя, а також доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Просить суд стягти з відповідача на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди по 200 000 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав повністю, надала суду заперечення та пояснила суду, що позивач не зверталася до ВАТ «ПівнГЗК» про відшкодування їм моральної шкоди. Крім того їй була виплачена одноразова допомога. Розмір моральної шкоди є необґрунтованим і позивач не надала доказів спричинення їй моральної шкоди. А стаття 9 Закону України «Про охорону праці» покладає обов'язок з відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я у процесі трудової діяльності на Фонд, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Тому, підприємство, сплативши певну суму страхових внесків, надалі не несе матеріальних затрат у разі нещасного випадку або професійного захворювання ні перед ким, так як ці відносини регулюються нормами соціального забезпечення. За таких обставин, відповідач, як роботодавець, не несе відповідальності перед членами сім'ї працівника за моральну шкоду з підстав, передбачених главою 82 ЦК України, просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 06.05.1995 року у відділі РАГС Тернівського району м. Кривого Рогу було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 176) (а.с.6). Проживали з померлим однією сім'єю, що підтверджується довідками з місця проживання № 488 від 20.06.2009 року та № 487 від 20.06.09. р. (а.с.14-15). Судом встановлено, що [PERSON] знаходився в трудових відносинах з ВАТ «ПівнічГЗК» , що підтверджується копією трудової книжки. (а.с.7-12). Під час виконання своїх трудових обов'язків захворів на професійне захворювання. 11.06.2007 року [PERSON] був оглянутий первинно МСЕК і йому було встановлено 60% втрати професійної працездатності та встановлена третя група інвалідності. (а.с.32-34). [INFO] року [PERSON] помер (а.с.13). За висновком обласного центру медико-соціальної експертизи від 06.08.2009 року встановлено причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням, отриманим на виробництві. (а.с. 48). Оскільки [PERSON] до своєї смерті був застрахованою особою, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», йому були призначені ВВД ФССНВУ передбачені вказаним Законом страхові виплати, але не відшкодовано спричинену йому моральну шкоду. (а.с.21-25). Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Згідно положення ч.1 ст.8 Цивільного Кодексу України якщо цивільні правовідносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні правовідносини. Тому суд вважає, що оскільки спірні правовідносини не врегульовані спеціальною нормою, до таких правовідносин необхідно застосувати загальні положення цивільного законодавства щодо підстав відповідальності за завдану моральну шкоду. У відповідність частині 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім'єю. Внаслідок втрати чоловіка , на утриманні якого позивач фактично знаходилась, погіршився стан дружини померлого, позивач пережила нервове потрясіння з його смертю, залишилася без його підтримки. Суд вважає, що факт спричинення моральної шкоди позивачу наявний, оскільки вона несе фізичні та моральні страждання внаслідок втрати чоловіка, позивач змушена сама матеріально забезпечувати себе, дружина в похилому віці залишилася без піклування чоловіка, що призвело до її моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завданням цього Закону та обов'язку Фонду було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим і членам їх сімей від нещасних випадків. Законами України «Про Державний бюджет на 2006 рік» та «Про Державний бюджет на 2007 рік» /відповідно пункт 27 ст.77 та пункт 22 ст.71/ на 2006 та 2007 роки зупинялася дія в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей абзацу 4 ст.1, підпункту «е» ч.1 ст.21, ч.3 ст.28, ч.3 ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». 20 березня 2007 року набрав чинності Закон України „Про внесення змін до Закон України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності", яким були виключенні статті Закону стосовно обов'язку відшкодування Фондом моральної шкоди. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 вказані зміни визнані конституційними, оскільки громадяни, які постраждали від нещасного випадку на виробництві чи внаслідок професійного захворювання, відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України, мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу /роботодавця/. Крім цього, Законом від 28 грудня 2007 року № 107 -У1 з п.3 Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної /немайнової/ шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної /немайнової/ шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року». Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення № 20-рп/2008 /справа про страхові виплати/ зазначив, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу /роботодавця/. Свідомо знаючи про значні перевищення рівнів, гранично припустимих норм шкідливості, небезпеки умов праці для організму людини, адміністрація ВАТ «ПівнГЗК» протягом тривалого часу не приймала мір до зменшення шкідливих факторів на робочих місцях. Факт провини підприємства підтверджується: Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 11.05.1989 р., у якому чітко зазначено, що настання шкідливих наслідків - наявність у потерпілого професійних захворювань, є наслідком порушенням законодавства про охорону праці, гігієнічних регламентів і нормативів адміністрацією ВАТ «ПівнГЗК» - порушення вимог ст. 153 КЗпП України (а.с.16-18); висновками МСЕК про встановлення 60% втрати працездатності та третьої групи інвалідності.(а.с.32-34); висновком обласного центру МСЕК від 06.08.2009 року про встановлення причинного зв'язку смерті з профзахворюванням.(а.с.48); Перераховані вище документи свідчать про наявність на робочих місцях, де потерпілий працював, шкідливих факторів, значно перевищуючі встановлені припустимі норми, про неприйняття адміністраціями підприємств заходів для усунення або зменшення впливу шкідливих факторів і порушенні норм охорони праці, тобто свідчать про наявність провини в діях (бездіяльності) адміністрацій, і про прямий причинний зв'язок між цими порушеннями з боку адміністрації і наслідками, що наступили, а саме смертю [PERSON] від професійного захворювання, що призвело до важких фізичних, душевних, психічних страждань позивачів. Обговорюючи розмір відшкодування позивачам моральної шкоди, суд враховує, характер та об'єм її фізичних, душевних, психічних страждань від смерті чоловіка, пов'язаної з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням, втрату можливості її повної соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін її життєвих зв'язків, що потребує від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Також суд врахував ступень вини підприємства, стаж роботи потерпілого на цьому підприємстві. Тому суд вважає, що в відшкодування моральної шкоди [PERSON] потрібно стягнути в межах заявлених нею позовних вимог з ВАТ «ПівнічГЗК» - 95 000,00грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial