Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-17 00:00:00

30.11.2010р. позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом у якому вказав, що з 01.09.2002р. по 31.08.2010р. він працював у Маріупольському інституті [PERSON] управління персоналом на посаді старшого викладача . Наказом від 31.08.2010р. за № 15-П він був звільнений з посади за ст. 36 п.2 КЗпП України у звязку з закінченням строку дії контракту. З наказом про звільнення він був ознайомлений 22.11.2010р., тому вважає, що строк звернення до суду був ним пропущений з поважної причини, тому просить його поновити. Також, просить поновити його на посаді старшого викладача кафедри управління персоналом та економіки праці, оскільки звільнення вважає незаконним з тих підстав, що він тривалий час працював у відповідача, тому не може бути звільнений у звязку з закінченням дії контракту. Просить стягнути з відповідача компенсацію за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у сумі 10000 грн., оскільки він отримав моральні страждання, нервовий стрес, вимушений був звертатись до державних установ зі скаргами, що призвело до втрати нормальних життєвих звязків. Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги з вищевказаних підстав та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що дійсно позивач працював у відповідача на посаді старшого викладача кафедри управління персоналом та економіки праці тривалий час згідно контрактів. 31.08.2010р. за наказом № 15-П позивач був звільнений з посади за ст. 36 п.2 КЗпП України у звязку з закінченням строку дії контракту. Звільнення вважає законним, тому у задоволенні позову просить відмовити. Свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що у їх присутності були складені акти про те, що [PERSON] відмовився ознайомитися з наказом про звільнення та отримати трудову книжку. Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що позивач працював у Маріупольському інституті, який є відокремленим структурним підрозділом Приватного акціонерного товариства Вищий навчальний заклад [PERSON] управління персоналом /а.с.57/, на посаді старшого викладача кафедри управління персоналом та економіки праці згідно контрактів з 01.10.2003р. по 31.08.2010р./а.с.105-108, 122-135/ Наказом від 31.08.2010р. за № 15-П позивач був звільнений з посади за ст. 36 п.2 КЗпП України у звязку з закінченням строку дії контракту./а.с.7/ Згідно ст.39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. Оскільки позивач працював у відповідача на підставі контрактів, переукладених декілька разів,суд вважає, що його звільнення згідно ст.36 п.2 КЗпП України є незаконним, а тому позивача слід поновити на роботі на посаді старшого викладача кафедри управління персоналом та економіки праці з 31.08.2010р. Згідно ч.2 ст.235 КЗпП України орган, який розглядає трудовий спір, стягує на користь працівника середній заробіток за час вимушеного прогулу у випадку незаконного звільнення. Тому вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню в сумі 7488 грн. / Згідно довідки відповідача заробітна плата позивача за годину складає 18 грн. (48 днів х 8 годин х 18 грн.=6912 грн.) (32 год. (за 18 днів березня) х 18 грн.=576 грн. + 6912 грн.)/ Відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення трудових прав працівника. Судом встановлено, що у зв'язку з незаконним звільненням позивачеві завдана моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях з приводу порушення його трудових прав. Завдану позивачеві моральну шкоду суд оцінює в 300 грн. та вважає необхідним стягнути її з відповідача. В іншій частині позову про стягнення моральної шкоди слід відмовити у зв'язку з її недоведеністю. Згідно ст. 233 КЗпП України працівник у справах про звільнення може звернутись до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що з наказом про звільнення позивач був ознайомлений 22.11.2010р. /а.с.7/ тому суд вважає, що позивачем при подачі заяви строки звернення до суду, передбачені ст. 233 КЗпП України не порушені. Суд критично оцінює пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки вони єпрацівниками Маріупольського інституту, знаходятьсяв безпосередньому підпорядкуванніукерівництва інституту і зацікавлені в розгляді справи. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір сумі 74,88 грн. та витрати на інформаційне технічне забезпечення у сумі 120 грн..

Outcome: partial