Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Кредитної спілки "Морське кредитне товариство", в якій просить стягнути з відповідача на її користь суму депозитного внеску на нараховані відсотки у сумі 38 975,30 грн. та судові витати. Свої вимоги позивач обгрунтувала тим, що 30.01.2007 року між нею та відповідачем укладений договір №401-К про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, згідно якого [PERSON] передала, а КС "Морське кредитне товариство" отримало 30 000 грн. Вищезазначені кошти, відповідно до умов договору позивач передала строком повернення до 30.01.2010 року з правом одержання 30% річних. Позивачу за договором частково повернуто відсотки у розмірі 18 024,66 грн. Позивач неодноразово зверталася до відповідача про повернення вкладу та процентів у зв'язку із закінченням строку договору. В судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити оскільки дії відповідача щодо неповернення належних позивачу коштів, а саме суми вкладу та відсотків за договором порушують її законні права інтереси. Представник відповідача про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, але без поважних причин до суду не з'явився, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд за його відсутності суду не надавав та не заявляв. Відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажним, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто через не явку представника установи-відповідача за даною цивільною справою суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення позивача, повно і всебічно з'ясувавши обставини, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між [PERSON], як членом кредитної спілки та КС "Морське кредитне товариство" 30 січня 2010 року укладено договір №401-К про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок (а.с.5). Згідно пп.1.1., 1.2. Договору позивач зробила внесок на депозитний рахунок спілки у розмірі 30 000 грн. терміном з 30 січня 2007 року по 30 січня 2010 року, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру (а.с.7). Пунктом 3.2. Договору передбачено, що вкладник має право отримати один раз на рік дохід у розмірі 30% річних від загальної суми. Виплати відсотків була здійснена 30.01.2008 року в сумі 9 000 грн., та 30.01.2009 року в сумі 9 024,66 грн.(а.с.б). Відповідно до умовам договору №401-К від 30.01.2007 року КС "Морське кредитне товариство" повинно сплатити позивачу 38 975.30 грн. (30 000x0,30x3-18 024,66). Строк дії договору закінчився 30.01.2010 року, але позивачем не отримано сума вкладу та процентів. Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України "Про кредитні спілки" кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг. Тому, згідно ч.4 ст.1066 ЦК України положення ЦК України застосовуються до інших фінансових установ, в тому числі кредитних спілок. Суд приймає до уваги, що відповідач - кредитна спілка "Морське кредитне товариство" є фінансовою установою і дійсно прийняла від позивача гроші на депозитний рахунок на умовах строковості, зворотності та платності. Частина 2 ст.1060 ЦК України зазначає, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду фінансова установа зобов'язана видати вклад на першу вимогу вкладника. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно положень ст.ст.1059-1061 ЦК України установа, яка отримала депозитний вклад повинна по закінченню строку його повернути, нарахувати та виплатити відсотки. Також статтями 526 та 629 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.ст.610 та 611 ч.І ЦК України порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання та у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: повернення грошового внеску. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог та такими які підлягають задоволенню. Вирішуючи даний позов, суд враховує вимоги ст. 88 ЦПК України, а саме, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином стягненню підлягають витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн. Також суд вбачає за необхідним згідно ст.79 ЦПК України стягнути з відповідача в дохід держави суму судового збору (державне мито) у розмірі 389,75 грн.

Outcome: approved