Jurisdiction: civil
Date: 2011-03-13 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача 15000 грн. та про стягнення судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Комунальне підприємство теплових мереж «Вишгородтепломережа» у період з 20-23 березня 2010 року оприлюднило інформацію шляхом розклеювання оголошень на дверях підїзду будинку, де проживає позивачка разом з родиною, про її заборгованість по оплаті за надані послуги. У оголошенні про заборгованість про оплату послуг, наданих КП «Вишгородтепломережа» містяться данні про прізвище, адресу та дані про борги у вигляді фіксованих сум. На думку позивачки, дії відповідача порушили частину 2 статті 32 Конституції України, так як вона не надавала дозволу на поширення такого виду інформації про неї. Позивачка посилалася на статтю 23 Закону України «Про інформацію», зазначаючи, що інформація про особу - це сукупність документованих або публічно оголошених відомостей про особу. Основними даними про особу є: національність, освіта, сімейний стан, релігійність, стан здоровя, а також адреса, дата і місце народження. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила про їх задоволення. Крім того, суду та іншим учасникам процесу було повідомлено, що розмір моральної шкоди позивачка зазначила з урахуванням збитків, що заподіяні такими діями відповідача. Представник позивачки зазначила, що у результаті розміщення оголошень про заборгованість по оплаті послуг, що надавалися КП «Вишгородтепломережа», позивачка зазнала збитків у вигляді погіршення відносин із сусідами та у тому, що втратила можливість продажу належну їй квартиру у с. Катюжанка Вишгородського району Київської області. В той же час, факт наявності боргу по сплаті послуг КП «Вишгородтепломережа» представник позивачки підтвердила. Представник відповідача надали заперечення щодо позову та просили про відмову у його задоволенні. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У частині 1 статті 3 ЦПК України закріплено право особи в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Конституційне право на повагу до честі та гідності особи закріплено у частині статті 270 ЦК України. Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового, характеру внаслідок моральних чи душевних страждань або інших негативних явиш, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконною дією або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до статті 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом вжито заходів для реалізації зазначеного обовязку сторонами у ході розгляду справи у суді. Однак, представником позивачки суду не надано жодного доказу, що підтверджує перенесення позивачкою душевних страждань, їх тривалість, наявність порушення нормальних життєвих зв'язків через вимоги відповідача сплатити наявний борг, що були розміщені на дверях підїзду будинку де вона проживала. Позивачка просить покласти на відповідача судові витрати, які відповідно до наданих суду квитанцій складають 500 гривень державного мита та 75 гривень витрат на ІТЗ судового розгляду. Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки вимога позивачки про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача понесених позивачкою витрат по сплаті державного мита та ІТЗ судового розгляду. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed