Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-24 00:00:00

У вересні 2010 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовував тим, що між ним та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів в сумі 252\~500 грн. 00 коп., що в еквіваленті дорівнювало на той час 50\~000 доларам Сполучених Штатів Америки. Разом із тим, грошові кошти в наголошеному вище розмірі були одержані не ним, а [PERSON], який, не маючи українського громадянства, не міг бути стороною цього правочину. Просить суд визнати факт не передачі йому грошових коштів по договору позики, а також факт передачі за цим правочином грошових коштів в розмірі 252\~500 грн. 00 коп., що в еквіваленті на момент укладення цього правочину становило 50\~000 доларів США, [PERSON] У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали й просили їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов не визнав й просив у його задоволенні відмовити. У судовому засіданні третя особа, яке не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] позовні вимоги визнав. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти й відповідні їм правовідносини. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України чітко визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що 12 квітня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів, який посвідчено 12 квітня 2007 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу [PERSON] і внесено до реєстру за номером 2012 (а.с. 7). Згідно із умовами цього договору позики грошових коштів [PERSON] (позикодавець) передає у власність [PERSON] (позичальникові) грошові кошти в сумі 252\~500 грн. 00 коп., що на день підписання договору за курсом Національного банку України становило 50\~000 доларів США. Позичальник зобовязувався повернути позикодавцю наголошену грошову суму у строк до 12 серпня 2007 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що за договором позики він не одержав жодних грошових коштів. Обумовлені договором грошові кошти одержав [PERSON], який не маючи українського громадянства, не міг бути стороною цього правочину. Кошти [PERSON] передав [PERSON] в автомобілі. Він погодився укласти договір позики через його товариські стосунки із [PERSON] та [PERSON] У судовому засіданні третя особа [PERSON], допитаний як свідок, дав покази про те, що він тривалий час товаришував із позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] Із 2005 року він проживає в Україні й займається підприємницькою діяльністю. Будучи товаришами, вони неодноразово надавали один одному грошові кошти під умовою їх повернення. На початку 2007 року у нього із [PERSON] виникла розмова щодо спільної підприємницької діяльності й останній виявив намір вкласти під проценти грошові кошти у цю діяльність. Однак, у звязку із значним розміром грошової суми [PERSON] виявив намір оформити договір позики в нотаріальному порядку, що не вдалося зробити через відсутність у [PERSON] українського громадянства. [PERSON] запропонував вирішити це питання шляхом укладення договору позики із [PERSON], який на це погодився. Після укладення між [PERSON] та [PERSON] договору позики він пішов із останнім й в автомобілі одержав обумовлені договором позики грошові кошти. Жодного відношення до одержаних коштів [PERSON] не має і коштів не отримував. У подальшому одержані кошти були вкладені у підприємницьку діяльність й почали приносили прибуток. Певними частинами кошти поверталися [PERSON] На цей час повернуто біля 30\~000 доларів США. Із досліджених у судовому засіданні матеріалів цивільної справи № 2-1006/09 вбачається, що у провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебувала справа за позовом [PERSON] до [PERSON] й приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу [PERSON], третя особа: [PERSON], про визнання правочину та виконавчого напису нотаріуса недійсними, а також за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання боржником й переведення боргу. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2009 року в справі № 2-1006/09 позов [PERSON] задоволено частково. Постановлено визнати недійсним договір позики, укладений 12 квітня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 березня 2010 року рішення суду першої інстанції від 17 вересня 2009 року в частині вирішення позовних вимог про визнання правочину недійсним скасоване, а в решті залишене без зміни. Постановлено відмовити у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] та приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним договору позики. Ухвалою Верховного Суду України від 31 серпня 2010 року рішення Апеляційного суду Київської області від 24 березня 2010 року залишене без зміни. Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Статтями 1046, 1051 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Згідно із статтями 57, 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2009 року, яке набрало законної сили, в частині вирішення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання боржником та переведення боргу встановлено обставини того, що ділові відносини між [PERSON] та [PERSON], які офіційно не були оформлені, ґрунтуються саме на договорі позики від 12 квітня 2007 року, оскільки у разі передачі [PERSON] в день оформлення правочину грошових коштів [PERSON], а не [PERSON], він після 12 серпня 2007 року повинен був предявляти всі вимоги та розрахунки щодо повернення боргу саме [PERSON], а не [PERSON], проте робив навпаки. Ділові відносини у [PERSON] із [PERSON] тривали до січня 2008 року й вимоги про повернення суми боргу до [PERSON] не предявлялися. Не предявлялися ці вимоги саме тому, що грошові кошти за цим договором від [PERSON] одержав [PERSON], а не [PERSON] Дослідивши зібрані по справі докази, заслухавши пояснення третьої особи [PERSON], допитаного у судовому засіданні як свідка згідно із вимогами статей 50, 51, 52, 57 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Суд вважає, що встановленню підлягає факт передачі 12 квітня 2007 року грошових коштів [PERSON]П в розмірі 252\~500 грн. 00 коп., а не [PERSON] за договором позики, укладеним між [PERSON] й [PERSON] та посвідченим 12 квітня 2007 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу [PERSON] і внесеним до реєстру за номером 2012. У задоволенні вимог щодо визнання фактів, а не їх встановлення, як це вимагає цивільне процесуальне законодавство, а також у встановленні фактів щодо співвідношення на момент передання коштів 252\~500 грн. 00 коп. й 50\~000 доларів США слід відмовити за їх необґрунтованістю.

Outcome: partial