Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-29 00:00:00

08.10.2010 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Донуглепоставка» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зазначивши на підтвердження своїх позовних вимог, що він працював на посаді гірничого майстра на дільниці УПР-2 в ТОВ «Донуглепоставка» з 14 липня 2007 року по 8 серпня 2010 року. На день звільнення відповідач заборгував йому заробітну плату за період з червня по серпень 2010 року в розмірі 17408,68 грн., чим порушив вимоги ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні відповідач зобов»язаний був виплатити їй всі суми, що належали їй від підприємства в день звільнення. Не зробивши з нею повний розрахунок в день звільнення, відповідно до ст. 117 КЗпП України відповідач зобов»язаний виплатити їй середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Строк затримки розрахунку, починаючи з 08 серпня 2010 року по 8 листопада 2010 року складає 93 дні. Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 260,66 грн. х 93 дні = 24241,38 грн., де 260,66 грн. середньоденна заробітна плата. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, оскільки на підприємстві склалася тяжка фінансово-економічна ситуація, а також позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, зясувавши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах з відповідачем ТОВ «Донуглепоставка» з 14.07.2007 року по 08.08.2010 року (а.с. 3-4). В судовому засіданні встановлено, що у підприємства перед позивачем існує заборгованість по заробітній платі за період з червня 2010 року по серпень 2010 року в розмірі 17408,68 грн., яка не була сплачена йому на день звільнення, та залишається несплаченою по теперішній час ( а.с. 5). Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України „Про оплату праці заробітна плата виплачується працівникам регулярно в дні роботи в строки , передбачені колективним договором , але не менш як два рази в місяць через проміжок часу , який не перевищує 16 календарних днів. Згідно ст. 25 Закону України „Про оплату праці забороняється будь-яким чином обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку . Відповідно до ст.60, 66, 143 ЦПК України кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 213 ч.3 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що вини відповідача у несвоєчасній виплаті заробітної плати немає у звязку з тяжким матеріальним становищем на підприємстві, оскільки фінансове становище підприємства не може бути підставою для невиплати працівнику заробітної плати за виконану роботу. В судовому засіданні встановлено, що спору між позивачем та відповідачем про розмір заборгованості по заробітної плати немає , тому у відповідності до ч.1 ст. 117 КЗпП України відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Позивач звільнився з роботи 08.08.2010 р., відповідач не сплатив заборгованість по заробітній платі позивачеві до теперішнього часу, в наслідок чого час затримки розрахунку на день розгляду справи судом складає 81 робочий день. На підставі п. 1 розділу I и п. 2 розділу II Порядку нарахування середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 , з наступними змінами та доповненнями, середній заробіток позивача для нарахування середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні повинен розраховуватися за два місяці до звільнення . Заробітна плата позивача за два місяці перед звільненням, з якої повинен розраховуватися середній заробіток позивача для нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до довідки відповідача (а.с. 9) складає : Червень 2010 року 5471,29 грн. 21 робочий день Липень 2010 року - 4479,42 грн. - 22 робочі дні Всього: 9950,71 грн. - 43 робочих дні. У відповідності з п.5, п.9 розділу IV Порядку нарахування середньої заробітної плати, нарахування виплат проводяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата вираховується діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двух місяців робочі дні на число відпрацьованих днів. Середньоденна заробітна плата за два місяці до звільнення позивача складає 9950,71 грн. : 43 роб. дн. = 231,41 грн. За період з 08.08.2010 р. до 30.11.2010 р.(день винесення рішення судом) відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 18744,21 грн. з розрахунку 231,41 грн. (середньоденний заробіток) х 81 (кількість днів затримки розрахунку) = 18744,21 грн. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Враховуючи, що позивача було звільнено з роботи з 08.08.2010 року наказом по підприємству від 09.08.2010 року, а до суду з позовом він звернувся 08.11.2010 року, то строк звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України не пропущений. Крім того, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати у розмірі 1% від суми задоволеного позову, що складає 187,44 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial