Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов»язати відповідачку [PERSON] усунути перешкоди у користуванні квартирою № 13 по вул. Чернігівській, 17 у м. Львові та вселити його у вказане житлове приміщення. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що за час спільного подружнього життя з відповідачкою 24.05.1996 р. ними було придбано квартиру [ADDRESS], тобто така є спільним майном подружжя. Після розірвання шлюбу 22.09.2006 р. ними поділу вказаного житлового приміщення проведено не було, він і надалі проживав у квартирі та зберігав у ній свої особисті речі. Проте з 2009 р. позивач позбавлений можливості користуватись житлом, оскільки останньою змінено замки у вхідних дверях. На вимоги усунути перешкоди у користуванні квартирою та надати йому дублікати ключів відповідачка не реагує, всі звернення до правоохоронних органів результату не дали. Просить вселити його у спірне приміщення, оскільки він є співвласником квартири. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], що діє згідно доручення від 01.09.2009 р., підтримав позов та надав пояснення аналогічні наведеним в заяві. Просив позов задоволити. Відповідач у судовому засіданні проти позовних вимог заперечила та пояснила, що у шлюбі з позивачем 24.06.1996 р. було придбано спірну квартиру. Тому вона не оспорює того факту, що вказана квартира є спільним майном подружжя. З часу розлучення спору щодо права власності на цю квартиру між ними не було. З 2000 р. позивач офіційно працює та проживає за кордоном. Після розірвання шлюбу у 2006 р. він приїжджав та проживав у вказаному житловому приміщенні. Вона з сином перейшла на той час проживати до свого батька. Під час проживання позивач не підтримував квартиру у належному санітарному стані, поламав замки у вхідних дверях, які вона змушена була міняти за свої кошти. Крім того, позивач з часу виїзду за кордон не несе жодних витрат по утриманню даного житлового приміщення. Вважає вимоги позивача про вселення безпідставними, оскільки не заперечує його право власності на спірну квартиру, позивач постійно проживає за кордоном, не виконує обов»язки по утриманню житлового приміщення в належному стані, не сплачує комунальні платежі. Крім того, зазначила, що не може проживати з позивачем у вказаній однокімнатній квартирі, оскільки між ними склались неприязні стосунки, позивач негативно впливає на їхнього сина. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши представленні по справі докази, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.10.1990 р. між сторонами зареєстровано шлюб, який згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 22.09.2006 р. (а.с.8,9) розірвано. Як вбачається з договору купівлі - продажу від 24.05.1996 р. (а.с.5) та реєстраційного посвідчення від 09.08.1996 р. (а.с.6) відповідачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], у якій відповідно до довідки ЛКП «Віра» з місця проживання про склад сім»ї та прописку від 10.08.2009 р. зареєстровані сторони та їх син [PERSON] (а.с.7). Відповідно до ст. 60 СК України, ст. ст. 368 п.3,4, 369 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Таким чином, квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю сторін, оскільки набута ними за час шлюбу. Відтак, сторони мають рівні права на здійснення їх спільної сумісної власності. Вказані обставини визнаються відповідачем та підтверджуються зібраними у справі доказами. При цьому в засіданні з’ясовано, що будь-яких домовленостей між сторонами з приводу володіння та користування житлом між сторонами не встановлювалося. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Факт чинення перешкод позивачу у користуванні квартирою підтверджується актом ЛКП «Віра»від 25.08.2009 р. (а.с.10), згідно якого [PERSON] не має змоги потрапити у житлове приміщення у зв»язку з заміною відповідачем замка у вхідних дверях. Про наявність перешкод у користуванні спільною власністю –квартирою, у зв’язку з заміною замка, також свідчать заяви та пояснення позивача, адресовані правоохоронним органам з приводу неможливості доступу до його житлового приміщення та наявних у ньому речей. Дані обставини стверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами про відмову в порушенні кримінальної справи за № 3850 від 28.07.09р. та за № 4115 від 12.08.09р., з яких також вбачається, що [PERSON] визнає факт заміни замка вхідних дверей. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що вона не чинить позивачу перешкод у користуванні квартирою, оскільки [PERSON] неодноразово звертався до правоохоронних органів з приводу вище наведених обставин, а також пред’явив позов до суду з метою захисту своїх прав, відтак між сторонами існує спір щодо користування житлом. Крім цього, у позивача відсутні ключі від нового замка встановленого відповідачем, чого вона не заперечує та вказує, що вона та син таких ключів йому не надавали. Також суд не може погодитися з думкою відповідача, з приводу того, що [PERSON] постійно працює та перебуває за кордоном, а тому не має необхідності користуватися спірною квартирою та проживати там, так як це не може бути підставою для обмеження прав позивача у користуванні його власністю. Щодо покликання [PERSON] на неприязні відносини сторін та неможливість спільного проживання в одному помешканні, то такий спір може бути в подальшому вирішено за домовленістю сторін чи судом при пред’явленні відповідного позову. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позивач, який є співвласником квартири по вул.Чернігівській, 17/13 у м. Львові, вправі вимагати у відповідача усунення перешкод у користуванні квартирою та вселитись у спірне житлове приміщення.

Outcome: approved