Jurisdiction: civil
Date: 2011-06-08 00:00:00

У липні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Авант Трейд» про визнання звільнення незаконним, виплату заробітної плати, стягнення матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги обгрунтовував тим, що з 01.02.2010р. працював на посаді агента торгівельного відділу збуту бази м. Миколаєва ТОВ «Авант Трейд». Наказом від 17.05.2011 року його було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі 38 КЗпП України. Посилаючись на те, що заяву на звільнення він написав у звязку з грубим порушенням законодавства про працю відповідачем, а саме несвоєчасної виплати заробітної плати та не втому розмірі якому пропонувалося, компенсацію за амортизацію використання транспортного засобу в цілях підприємства, просив визнати звільнення незаконним та звільнити його на підставі п.З ст.38 КЗпП України, сплатити недораховану заробітну плату у розмірі 8 000грн., компенсації за амортизацію транспортного засобу у розмірі 6 000 грн., днем звільнення вважати днем повного розрахунку 27.05.2010 року про що зробити запис в трудовій книжці, крім того в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути 8 000 грн.. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили про його задоволення. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення, пояснивши, що звільнення проведено відповідно до норм трудового законодавства, розрахунок проведено лише 27.05.2010 року за відсутності бухгалтера підприємства про що відповідача було попереджено, ніякого договору на використання транспортного засобу, що належить позивачеві в цілях підприємства з останнім не було укладено. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно наказу №014-ПР від 01.02.2010 року [PERSON] у звязку з переведенням з ПП «Баядера» був прийнятий у відділ збуту бази в м. Миколаєві торгівельним агентом з окладом 890 грн.. Наказом № 029-зв-п від 17.05.2010 року позивача звільнено з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Згідно ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Власник зобовязаний звільнити також працівника за власним бажанням у строки які вказав сам працівник, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю або умови колективного чи трудового договору з цих питань. Право на звільнення в строк, що визначається працівником, у випадках такого порушення - затримка виплати заробітної плати. Як вбачається з копії видаткового касового ордеру, [PERSON] отримав заробітну плату та розрахункові кошти лише 27.05.2010 року. Отже за такого, вимоги позивача щодо внесення зміни в запис трудової книжки, а саме строку його звільнення є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~ Вимоги позивача про визнання звільнення незаконним та зміну формулювання причинг звільнення його на підставі п.З ст.38 КЗпП України не підлягають задоволенню, оскільки ні грунтуються на вимогах закону. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вонипосилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вимоги позивача щодо сплати недорахованої заробітної плати у розмірі 8 000грн. компенсації за амортизацію транспортного засобу у розмірі 6 000 грн., не підлягакш задоволенню, оскільки жодних доказів в обгрунтування своїх вимог останнім не надано. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ник органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних праї призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від ньогг додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки відповідачем звільнення [PERSON] проведене на підставі його особис заяви, то у задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди слід відмовити. В обгрунтування своїх заперечень відповідач посилався на пропущення строку позивача для звернення до суду за захистом свої прав, судом до уваги не приймаються, оскільї спростовуються матеріалами справи. Так, на конверті поштовий штамп засвідчує, що позовну заяву на адресу суду, позивачем було направлено 16 червня 2010 року. Таким чином, дослідивши усі докази та оцінивши їх у сукупності, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 8,50грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 37 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial