Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-08 00:00:00

14 липня 2010 року до суду звернулись позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання договору купівлі- продажу квартири. В обґрунтування позову зазначають, що 27 вересня 2002 року між ними та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири №16 по вул. Чапаєва. 1 в с. Наталівка Новоград-Волинського району Житомирської області де позивачі є продавцями, а відповідач покупцем. За вказаним договором відповідач (покупець) зобов'язався остаточно розрахуватися з ними 27 вересня 2003 року, але не виконав свого обов'язку вчасно, згідно умов договору, і до теперішнього часу, а тому на підставі ч.2 ст. 651 ЦК України вважають, що договір може бути розірвано. Також позивачі просять суд визнати пропущені строки звернення до суду поважними та продовжити їх. В обґрунтування зазначеного посилаються на те. що вони довідалися про порушення їхніх прав в 2005 році коли відповідач подав до суду заяву про їх виселення. Представник позивачів та позивачі просять суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні, оскільки він з позивачами розрахувався. Крім того позивачами пропущено строк позовної давності, а також, що вказаний спір вже було вирішено судом. Вислухавши позивачів, представника позивачів, відповідача, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 27.09.2002 року було укладено договір купівлі-продажу квартири №16 по вул. Чапаєва. 1 в с. Наталівка. Новоград-Волинського району. Житомирської області посвідчений державним нотаріусом Новоград-Волинської державної нотаріальної контори Житомирської області, за умовами якого гр. [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] !. М. передали у власність зазначену квартиру, а гр. [PERSON] прийняв у власність квартиру [ADDRESS]. що с. Наталівка. Новоград-Волинського району. Відповідно до пункту 2 Договору за погодженням сторін вартість квартири була визначена у 2054 (дві тисячі п'ятдесят чотири) грн. 00 коп.. Сторони домовились, що покупець сплатив 100 грн.. а решту 1054 грн. зобов'язався сплати до 27.09.2003 року /а.с.12/. Суд вважає, що до договору купівлі-продажу нерухомого майна укладеному між сторонами, застосовуються правила, які були встановлені ст.ст. 41-44, 47, 224, 227, 232 ЦК УРСР, що діяв на момент укладання договору (ст.ст.655-657 ЦК України) щодо загальних положень про купівлю-продаж. предмету продажу та форми окремих видів договорів. Відповідно до ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно ч.2 ст.651 ЦК України ( в редакції 2004 р.). договір може бути змінено або розірвано на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавлена того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідачем в судовому засіданні в порушення вимог ст.ст. 10. 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів, що ним було сплачено кошти на виконання умов п.2 договору, у зв'язку з чим суд вважає заперечення відповідача в цій частині безпідставними. Також суд не приймає до уваги заперечення відповідача, що спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав вже розглядався в суді, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивачі звертались до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним, а не про розірвання договору /а.с.21-25/. Відповідно до ч. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Як видно з матеріалів справи. 3-х річний строк позовної давності, визначений ЦК України (в редакції 1963 р.). до набрання чинності ЦК України (в редакції 2004 р.) не сплив, а тому до позову про розірвання договору купівлі продажу суд застосовує правила ЦК України (в редакції 2004 р.) про позовну давність. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня. коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд не приймає до уваги твердження представника позивачів та позивачів, що вони довідалися про порушення їхніх прав, коли відповідач подав до суду заяву про виселення, оскільки позивачі підписуючи договір купівлі-продажу 27 вересня 2002 року погодились з умовами договору та знали, що відповідач (покупець) зобов'язується сплатити решту до 27 вересня 2003 року. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Таким чином перебіг строку позовної давності у спірних правовідносинах між сторонами починається з 28 вересня 2003 року. Відповідно до ст. 257 ЦК України на спірні правовідносини між сторонами у даній справі встановлюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. Судом встановлено, що на час звернення до суду позивачами пропущені строки позовної давності визначні у ст. 257 ЦК України, а також не надані суду належні та допустимі докази на підтвердження поважності причин пропущення строків давності. Вказаний позивачами пропуск позовної давності з таких причин як звернення до суду з позовами про визнання договору купівлі-продажу недійсним, а тому вони не звертались до суду про розірвання договору, суд вважає неповажними, оскільки позивачі звертались до суду з інших підстав, при цьому знаючи, що відповідачем не виконано його зобов язання по договору. Крім того, позивачі знаючи, що відповідачем не сплачена їм решта по договору купівлі-продажу. 17 грудня 2004 року погоджуються на укладення з відповідачем договору найму жилого приміщення, де відповідач вступає як власник квартири /а.с.28/. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачами строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, оскільки в судовому засіданні позивачами не доведено, що пред'явлення ними почов\\ гл.іо неможливим або ускладненим. Згідно вимог ч. 3. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В судовому засіданні та в письмовому запереченні /а.с.20а/ відповідачем, як на одну з підстав відмови у задоволенні позову, заявлено про застосування строків позовної давності. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за пропуском строку звернення до суду.

Outcome: dismissed