Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк», далі «Банк», звернулося до суду з позовом до [PERSON] далі Позичальник про звернення стягнення, посилаючись на те, що в результаті неналежного виконання кредитного договору № ODP0GA 00000002 від 05.03.2008. Позичальник допустила заборгованість, тому Банк має право звернути стягнення на передане в іпотеку майно, посилаючись на викладене просив суд задовольнити його вимоги, звернувши стягнення на будинок, за адресою: м. Балта вул.. Котовського, 187 А, висилити її з будинку за адресою проживання та реєстрації, а саме з будинку в м. Балта по вул.. Котовського, 187 А, стягнути судові витрати. Позичальник [PERSON] в свою чергу звернулася до суду з зустрічною заявою до Банку про визнання незаконним підвищення процентної ставки та визнання нікчемності умов договору щодо права Банку змінювати розмір процентної ставки в односторонньому порядку передбаченого п. 2.3.1. кредитного договору № ODP0GA 00000002 від 05.03.2008. Також просила суд зобовязати Банк здійснити корегуючи операцію щодо зниження відсотків за користування кредитом згідно погоджених сторонами 16,08 % річних починаючи з 01.10.2008 року включно за кредитним договором № ODP0GA 00000002 від 05.03.2008. шляхом надання відповідного протоколу засідання кредитного комітету відповідача про зменшення відсотків. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, судом встановлено слідуюче. 05 березня 2008 року між ПАТ КБ «Приват Банк»та Позичальником [PERSON] було укладено кредитний договір № ODP0GA 00000002, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в сумі 65000,00 гривень та 12015,00 грн. на сплату страхових платежів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16,08 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05 березня 2017 року. Відповідно до п. 8.1 даного договору погашення заборгованості здійснюється шляхом сплати обовязкових мінімальних платежів в сумі 1170,46 гривень щомісячно згідно графіка погашення кредиту, що Позичальником виконувалося і дана обставина не оспорюється Банком. Умовами договору, зокрема п. 2.3.1., передбачено право Банку змінювати процентну ставку в односторонньому порядку, шляхом письмового повідомлення Позичальника протягом 7 днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Зважаючи на вищенаведені умови договору Банк приймає рішення про збільшення процентної ставки спочатку до 18,122 % потім до 29,52%. Лист-повідомлення про збільшення процентної ставки до 18,12% за поштовим реєстром № 142 від 17.10.2008. надсилаються Позичальнику за адресою 66100 м. Балта, вул. Ентузіастів, 22., а лист-повідомлення про збільшення процентної ставки до 29,52% за почтовим реєстром № 5 від 02.01.2009. Позичальнику було надіслано уже на адресу 66100 м. Балта, вул.. Московська, 23. при цьому суд наголошує, що в позовній заяві адреса проживання та реєстрації Позичальника Банком зазначається як м. Балта, вул.. Котовського, 187 А. Банк не зазначив істотних обставин, які викликали зміну процентної ставки, не зазначив подію, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку, не зазначив і не довів суду дату набрання чинності нової процентної ставки, як і не довів те, що Позичальник отримав письмове повідомлення щодо збільшення процентної ставки, оскільки належним повідомленням Позичальника на думку суду є спосіб передбачений ЦПК України, що стосується процедури направлення повісток і повідомлень. Зважаючи на те, що Банком зазначено місце перебування Позичальника за однією адресою, поштові відправлення приймалися за двома іншими та відсутності поштового повідомлення про вручення Позичальнику кореспонденції Банку, суд приходить до висновку, що Банк в порушення умов п. 2.3.1. кредитного договору не довів до Позичальника повідомлення про підвищення процентної ставки за кредитним договором. Позичальник, не знаючи про збільшення процентної ставки, надалі здійснював поточні платежі згідно передбаченим кредитним договором графіком, що підтверджує і не оспорюється Банком, однак Банк зараховував їх як платежі за новою процентною ставкою і дану обставину Банк розцінив як згоду Позичальника з новими умовами договору. Факт щомісячної сплати платежів відповідно до графіку, на думку суду не підлягає доведенню, оскільки дана обставина визнається сторонами, що відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. За Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ від 10.05.2007. № 168, банки мають право ініціювати зміну процентної ставки за кредитом лише в разі настання події, незалежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів та банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом в звязку з волевиявленням однієї зі сторін. Тобто зміна процентної ставки, виходячи з цього, можлива у разі істотної зміни обставин, проте не кожна обставина, передбачена договором може вважатися такою, оскільки сама по собі істотність передбачає зміну обставин на стільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали його на інших умовах. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору . Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів такого виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто угоди. За змістом ст. ст. 536, 1054 ЦК України істотною умовою кредитного договору, щодо якої сторони повинні дійти згоди в належній формі, є визначення розміру процентної ставки. Належною формою кредитного договору на підставі ч. 1 ст. 1055 ЦК України є письмова форма. Наслідком недодержання письмової форми такого договору є його нікчемність (ч. 1 ст. 218, ч. 2 ст. 1055 ЦК України). Отже у разі недосягнення сторонами кредитного договору згоди у письмовій формі щодо нового розміру процентної ставки, умови кредитного договору, що передбачає такий розмір, є нікчемною (ч. 2 ст. 215, ч. 2 ст. 236 ЦК України). Вказівка закону на нікчемність договору є імперативною (ч. 2 ст. 215 ЦК України) і такий договір (чи його істотна умова) є нікчемним з моменту його укладання (ст. 204, ч. 1 ст. 236 ЦК України), незалежно чи виконали сторони його умови. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~12 грудня 2008 року було прийнято Закон України № 661 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банками змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» який набрав чинності з 10 січня 2009 року, яким Цивільний Крдекс України був доповнений ст.1056-1, яка передбачено, що встановлений кредитним договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Цим же законом статтю 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність» доповнено частиною четвертою, яка передбачає заборону банкам в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами. 21 січня 2010 року було прийнято Закон України № 1822 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони фінансовим установам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентів та інших платежів, передбачених кредитним договором», який набрав чинності 10.02.2010. Положення цього Закону щодо заборони фінансовим установам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки, передбачених кредитним договором, застосовується до усіх кредитних договорів, які були укладені або продовжують діяти після набрання чинності Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони і інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків коли вони помякшують або скасовують відповідальність сторін. Правову норму Конституції дублює ст. 5 ЦК України. З огляду на вказані положення Конституції України та ЦК України, положенням Закону України від 12 грудня 2008 року № 661 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банками змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку»та Закону України 21 січня 2010 року № 1822 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони фінансовим установам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентів та інших платежів, передбачених кредитним договором» та статті 1056-1 ЦК України, надається зворотна дія у часі. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір, укладений сторонами, продовжує свою дію на момент набрання чинності вищезгаданих Законів та ст. 1056-1 ЦК України, тому їх положення застосовуються до правовідносин між сторонами. Факт сплати Позичальником поточних платежів згідно з графіком та зарахування їх Банком за новою процентною ставкою не можливо розцінювати як згоду Позичальника з новими умовами договору оскільки за відсутності письмово погоджених додаткових угод умова кредитного договору про право на одностороннє підвищення процентної ставки є нікчемною і новий розмір процентної ставки застосуванню не підлягає. Зважаючи на порушення Банком умов п.2.3.1. кредитного договору № ODP0GA 00000002 від 05.03.2008. щодо повідомлення Позичальника про зміну процентної ставки як істотної умови кредитного договору, відсутності обґрунтованого пояснення щодо прийнятого рішення про зміну процентної ставки, беручи до уваги те, що Банком не надано будь яких доказів прийнятого рішення про зміну процентної ставки (чи то рішення кредитного комітету, чи то наказу), а відповідно і не зазначеного дату набрання чинності нової процентної ставки, беручи до уваги умови Закону України від 12 грудня 2008 року № 661 та Закону України 21 січня 2010 року № 1822, які мають зворотну дію у часі, суд вважає позовну вимоги Позичальника правомірними та такими що підлягають задоволенню. Разом з тим не підлягають задоволенню вимоги Банку щодо звернення стягнення на майно, оскільки визнаючи умови кредитного договору № ODP0GA 00000002 від 05.03.2008. щодо права Банку в односторонньому порядку збільшувати процентну ставку за кредитом нікчемною і при наявності усіх інших обставин зазначених вище, суд визнає умови кредитного договору щодо процентної ставки в розмірі 16.08.% діючими з моменту укладання договору і по нинішній час. А зважаючи на те, що Позичальник провадила щомісячну сплату кредиту відповідно до графіка за процентною ставкою в розмірі 16.08 %, чого не заперечує і Банк, суд не вбачає простроченої заборгованості Позичальника перед Банком за кредитним договором № ODP0GA 00000002 від 05.03.2008. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд, вважає необхідним стягнути з Банка витрати зі сплати інформаційно-технічного забезпечення судового процессу та державного мита. На підставі викладеного,

Outcome: approved