Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-25 00:00:00

Позивачі звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що вони являються власниками будинку в смт.Чорнобай вул.Горького, 65-а. Позивач [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,2940 га, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю від 14 серпня 1998 року. Відповідач [PERSON] є власником будинку та суміжної земельної ділянки, розташованої в смт.Чорнобай вул.Горького,67 . У вересні 2006 року відповідач без погодження з позивачами самовільно зніс огорожу з металевої сітки-рабиці та металеві стовпчики і поставив огорожу з шиферу висотою 1,7 м. та металеві стовпчики зафіксував шляхом бетонування в землю на земельній ділянці позивачів. Забетоновані стовпчики не дають можливості позивачам використовувати земельну ділянку за її призначенням; паркан затіняє майже півтора метра земельної ділянки, що заважає вирощуванню сільськогосподарських культур; фруктові дерева ростуть безпосередньо на межі і коренева система проникає на земельну ділянку позивачів. Крім цього, з даху належної відповідачеві споруди вода стякає на земельну ділянку позивачі і вимиває насадження. Мотивуючи тим, що своїми діями відповідач грубо порушив права позивачів щодо використання за призначенням земельної ділянки, право власності на посіви і насадження, збір урожаю; позивачі несуть збитки в зв"язку з тим, що тінить паркан і підтоплює город вода, позивачі просять суд: - зобов"язати відповідача відновити межові знаки між земельними ділянками сторін шляхом встановлення паркану із сітки-рабиці та металевих стовпчиків протягом 10 днів з дня набрання рішенням чинності; - зобов"язати відповідача демонтувати бетонні фундаменти під стовпчики для огорожі між земельними ділянками; - зобов"язати відповідача викорчувати на спільній межі фруктові дерева та кореневу систему; - зобов"язати відповідача зробити водовідвід з даху будинку таким чином, щоб вона не потрапляла на земельну ділянку позивачів. В судовому засіданні позивачі підтримали заявлені позовні вимоги і просили задовольнити на підставах, викладених в позовній заяві. Позивач [PERSON] пояснила, що шиферний паркан затіняє земельну ділянку; вона не наважується обробляти земельну ділянку під самим парканом, так як відповідач погрожує вилити їй на спину кип"яток; забетоновані стовпчики знаходяться на їхній земельній ділянці; гілки та коріння дерев проникає від сусідів на їхню земельну ділянку і вода, яка стікає з даху, вимиває рослини на городі. Добровільно вирішити спір не бажають. Відповідач та представник відповідача позов не визнали. В поданому запереченні відповідач зазначив, що право на вибір матеріалу, з якого збудована огорожа, належить власнику, тому позивачі не мають права вимагати заміни існуючої огорожі; паркан і забетоновані стовпчики за межі земельної ділянки відповідача не виходять; відсутність порушень межі підтверджується протоколом засідання узгоджувальної комісії від 11 жовтня 2010 року; у випадку проникнення коріння та гілок позивачі мають право відрізати корені дерев і кущів, які проникають з сусідньої земельної ділянки. Крім того, позивачами пропущено трирічний строк позовної давності, який відраховується з вересня 2006 року - часу будівництва паркану. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини справи та визначив відповідно до них правовідносини. Позивачі являються власниками будинку в смт.Чорнобай вул.Горького, 65-а. Позивач [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,2940 га, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ЧР №23-19-29-01-193, виданого Чорнобаївською селищною радою 14 серпня 1998 року. Відповідач [PERSON] є власником будинку, розташованого в смт.Чорнобай вул.Горького,67 та суміжної земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,187 га., що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ЧР №23-19-29-01-470, виданого Чорнобаївською селищною радою 13 січня 2000 року. 05 травня 2010 року [PERSON] звернувся до Чорнобаївської селищної ради зі скаргою, в якій просить зобов"язати [PERSON] викорчувати на спільній межі пеньки з-під фруктових дерев; знести встановлений ним паркан та поставити на спільній межі з такою висотою, яка б не затіняла земельну ділянку [PERSON]; зробити водовідвід та зрубати посаджені дерева поблизу паркана та привести їх у відповідність з вимогами ДБН-360-92 (а.с.13). 11 жовтня 2010 року узгоджувальна комісія Чорнобаївської селищної ради за участю сторін встановила, що площі земельних ділянок сторін відповідають державним актам та земельно-обліковим документам селищної ради; межі земельних ділянок не порушені. Має місце проникнення гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу, тому сторони попереджені про їх право відповідно до ст.105 Земельного кодексу України відрізати корені дерев, кущів і гілок, які проникають з сусідньої земельної ділянки; також комісія рекомендувала дотримуватися правил добросусідства (а.с.14). Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 27 ЦК України, главою 17 ЗК України. На підставі ч.3 ст.373 ЦК України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий ) шар у межах цієї земельної ділянки, на водні об"єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будвель і споруд. Як вбачається зі ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобовязані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок, дотримуватись правил добросусідства. У відповідності до ст. 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. На підставі ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків звільнення від доказування. Згідно з п.3.19* ДБН 360-92 "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" поверховість забудови, граничні розміри житлових будинків, площа забудови, вимоги до господарських будівель, їх складу, огорожі ділянок, благоустрою території встановлюються місцевими правилами забудови. Розроблення таких правил та їх затвердження здійснюється відповідно до норм законів "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про планування і забудову територій". Позивачами не подано доказів щодо затвердження таких правил органом місцевого самоврядування, клопотання позивачів про забезпечення доказів до суду не надходило. Водночас слід зазначити, що додані позивачами до позову фотографії шиферного паркану на ар.спр.16-17 не можуть розглядатись як належний доказ, оскільки вони не зафіксовані ні щодо часу їх виготовлення, ні щодо місцевості, яка на них відображена. Суд вважає, що до вимог в частині відновлення межі та демонтажу бетонних стовпчиків слід застсосувати позовну давність, визначену ст.257 ЦК України у три роки, так як з позовної заяви і пояснень позивачів встановлено, що паркан був побудований у вересні 2006 року. Для захисту прав позивач [PERSON] звертався до Чорнобаївської селищної ради 05 травня 2010 року, до суду 30 березня 2011 року, тобто після спливу позовної давності. Відповідач наполягає на застосуванні позовної давності. На підставі ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застсоування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Як визначено приписом ст.105 ЗК України, у випадку проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням. Даючи оцінку встановленим обставинам справи та аналізуючи доводи сторін на обґрунтування своїх вимог і заперечень суд вважає, що позовні вимоги щодо зобов"язання відповідача відновити межові знаки шляхом встановлення паркану з сітки-рабиці та демонтажу бетонних фундаментів під стовпчики є необгрунтованими і не підлягають задоволенню, так як будівельні норми щодо огорож не визначені; згідно даних протоколу узгоджувальної комісії межі земельних ділянок не порушені, тобто паркан побудований відповідачем на власній земельній ділянці. Так як у відповідності до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним, суд приходить до висновку про неможливість зобов"язання відповідача відновити межові знаки шляхом встановлення паркану з сітки-рабиці та демонтажу бетонних фундаментів під стовпчики, тому, що відповідач має право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Позовні вимоги в частині зобов"язання відповідача викорчувати на спільній межі фруктові дерева та кореневу систему між земельними ділянками суд також вважає необгрунтованими, так як на підставі ст.105 ЗК України позивачі мають право відрізати корені дерев, кущів і гілок, які проникають з сусідньої земельної ділянки; про це право землекористувача сторони були попереджені на засіданні узгоджувальної комісії. Також узгоджувальною комісією встановлено лише проникнення гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу; ніяких насаджень, в тому числі фруктових дерев, на спільній межі сторін не виявлено. Суд вважає обгрунтованими і такими, що підлягають до задоволення, позовні вимоги в частині зобов"язання відповідача облаштувати водовідвід з даху будівлі з метою уникнення вимивання насаджень на земельній ділянці позивачів, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій , що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial