Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-29 00:00:00

21.09.2010 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Рівненської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини по заповіту від 30.12.2010 року, складеного в Хмелівській сільській раді Березнівського району Рівненської області. Ухвалою суду в якості належного відповідача залучено [PERSON] 12.10.2010 року [PERSON] подав зустрічний позов в інтересах [PERSON] про визнання заповіту [PERSON] від 30.12.2009 року на імя [PERSON] нікчемним, скасувати реєстрацію в спадковому реєстрі заповіту від 30.12.2009 року [PERSON] Зустрічний позов об»єднаний в одне провадження із позовом [PERSON] Ухвалою суду від 23.12.2010 року позов [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини залишений без розгляду. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав. Пояснив,що 13.03.2010 року помер [PERSON] Спадкоємцем першої черги після його смерті є [PERSON],який 23.03.2010 року звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. При оформленні спадщини стало відомо про наявність заповіту,складеного 30.12.2009 року від імені [PERSON] на користь [PERSON] Вважає вказаний заповіт нікчемним і таким,що підлягає скасуванню з наступних підстав. Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Хмелівської сільської ради,що не входить до його компетенції. По стану здоров»я [PERSON] не міг посвідчити заповіт не по місцю свого проживання,він був інвалідом ІІ групи,фізично не мав можливості рухатись. Було порушено вимогу закону про власноручний запис заповідача,секретарем сільської ради порушено обов»язкову вимогу про присутність свідків при посвідченні заповіту, посвідчувальний запис не відповідає вимогам закону, неправильно визначено назву населеного пункту, неналежно проведена реєстрація у спадковому реєстрі. Покликаючись на викладені обставини,просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення позивача,дослідивши матеріали справи, допитавши свідка,суд приходить до висновку,що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, 30.12.2009 року [PERSON] заповів все майно,що буде належати на день його смерті,де б воно не знаходилось і з чого не складалось,а також все те, на що він за законом буде мати право, [PERSON]. Заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету Хмелівської сільської ради [PERSON] 13.03.2010 року [PERSON] помер,що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ГЮ № 097330,зареєстрованим у відділі РАЦС Рівненського міського управління юстиції. 23.03.2010 року син померлого - [PERSON] написав приватному нотаріусу Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] заяву про прийняття спадщини. Статтею 1247 ЦК передбачено загальні вимоги до форми заповіту, які стосуються як випадків посвідчення заповіту нотаріусом, так і іншими особами, яким законом надано такі повноваження. Названі у цій статті вимоги є мінімально необхідними, і їх недотримання є підставою для встановлення заповіту нікчемним згідно з ч.1 ст.1257 ЦК України. Вказана стаття визначає, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця і часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього кодексу. Згідно із ст.1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Як вбачається із ст.37 Закону України «Про нотаріат», на вчинення деяких нотаріальних дій, у тому числі й посвідчення заповіту, уповноважуються посадові, службові особи органу місцевого самоврядування. При посвідченні заповітів такі особи мають керуватися Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року №22/5 (зі змінами). Відповідно до ст. 38 Закону України «Про місцеве самоврядування», яка визначає повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад щодо забезпечення законності, правопорядку, охорони прав і законних інтересів громадян, до делегованих повноважень виконавчих комітетів сільських рад відноситься, зокрема, вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання. Згідно з пунктом 2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року №22/5 (зі змінами), нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної ради покладено вчинення цих дій. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Частина 1 статті 219 ЦК України встановлює нікчемність одностороннього правочину у разі недодержання вимоги закону про його нотаріальне посвідчення. Аналогічну норму містить ч. 1 ст. 1257 цього кодексу, згідно з якою заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. \~ Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» суд розглядає спори про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Так як згідно з вимогами ст. 1254 ЦК України у разі встановлення нікчемності вказаного заповіту дія попереднього заповіту не відновлюється, то спадкування має здійснюватися за законом. Згідно з Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року №22/5 (зі змінами), відомості про посвідчення посадовими особами заповітів підлягають обовязковому внесенню до Спадкового реєстру у порядку, передбаченому Положенням про Спадковий реєстр. Як пояснила допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], вона працювала секретарем Хмелівської сільської ради Березнівського району. 30.12.2009 року оскаржуваного заповіту не складала та не посвідчувала, в журналі реєстрації нотаріальних дій за 2009 рік Хмелівської сільської ради запис про складання такого заповіту відсутній, підпис в посвідчувальному написі заповіту не її. За реєстрацією вказаного заповіту в спадковому реєстрі вона не зверталася. При цьому повідомила, що 30.12.2009 року працювала секретарем Хмелівської сільської ради Березнівського району, була на робочому місці і ніхто інший, крім неї, скласти та зареєструвати заповіт не міг та не мав права. Як вбачається з оглянутого судом журналу реєстрації нотаріальних дій Хмелівської сільської ради Березнівського р-ну за 2009 рік запису від 30.12.2009 року про складання заповіту спадкодавцем [PERSON] на імя [PERSON] та його реєстрація відсутні. Судом оглянута довідка виконкому Хмелівської сільської ради Березнівського району Рівненської області від 12.10.2010 року, в якій стверджується, що дійсно заповіт на імя [PERSON] секретарем виконкому зазначеної ради не складався та не посвідчувався, в журналі реєстрації не значиться. Стаття 216 ЦК України визначає, що будь-якою заінтересованою особою може бути предявлена вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Суд дослідивши всі докази в їх сукупності приходить до висновку про визнання заповіту,укладеного 30.12.2009 року від імені [PERSON] на ім»я\~ [PERSON] нікчемним, а тому вважає за необхідне застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та скасувати реєстрацію вказаного заповіту у Спадковому реєстрі. На підставі викладеного, ст.ст. 16, 215, 216,1247,1251 ЦК України,

Outcome: approved