Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою, в якій просить зобовязати відповідачів [PERSON] та [PERSON] не чинити їй перешкод у користуванні проїзною дорогою до належного їй житлового будинку у с. Козьова Сколівського району Львівської області по вул. 50 років Визволення 109, знести встановлені металеві ворота, а також зобовязати [PERSON] сільську раду встановити межові знаки вказаної підїзної дороги, а відповідача [PERSON] встановити паркан по визначених сільською радою межових знаках. Також просить стягнути з відповідачів судові витрати у справі. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що їй на праві власності належить земельна ділянка площею 0,2491 га. у с. Козьова Сколівського району по вул. 50 років Визволення 109, а також житловий будинок, який на ній розташований. Відповідач [PERSON] є власником сусіднього житлового будинку по вул. 50 років Визволення 107, в якому проживає його дочка відповідач [PERSON]. Вони користуються земельною ділянкою, яка розділена на дві частини проїзною дорогою загального користування, який є єдиним можливим варіантом заїзду до належного їй домогосподарства. Однак, відповідачі [PERSON] та [PERSON] вирішили, що така проїзна дорога повинна належати відповідачу [PERSON], який має намір приватизувати земельну ділянку. Для цього вони на початку проїзної дороги вже встановили металеві ворота, повісили на них навісний замок, що унеможливлює їй вільно заїжджати до належної земельної ділянки. Добровільно демонтувати вказані ворота відповідачі [PERSON] та [PERSON] відмовляються, у звязку з чим вона змушена звертатись до суду із даним позовом. Позивач [PERSON] та її адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просять позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON], а також їх представник [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили у повному обсязі з підстав, наведених у письмовому запереченні на позовну заяву від 12.01.2011 року (а. с. 34). Додатково пояснили, що позивач, окрім вказаної нею у позовній заяві проїзної дороги до належного їй домогосподарства може користуватися також іншою дорогою із східного боку земельної ділянки по руслу ріки Орява, однак цього не робить. Що стосується металевих воріт, то такі дійсно встановлені з тією метою, щоб ніхто, окрім них та сусідів не мав змоги заходити на земельну ділянку, але сусідам [PERSON] та [PERSON] відповідні ключі від навісних замків на воротах були надані, однак ті ними не користуються і не мають наміру цього робити. Тому вважають, що не чинять ані позивачу ані іншим сусідам жодних перешкоду у користуванні проїзною дорогою до належного їм домогосподарства і немає необхідності демонтовувати металеві ворота, встановлювати межові знаки проїзної дороги та обгороджувати її парканом. У звязку з вказаним, просять у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Представники відповідача [PERSON] сільської ради Сколівського району Львівської області сільський голова [PERSON] та землевпорядник [PERSON] у судовому засіданні щодо вирішення питання задоволення позовних вимог поклалися на розсуд суду, просили суд прийняти законне та аргументоване рішення. Додатково пояснили, що відповідачу [PERSON] відповідним рішенням сільської ради дійсно надана у власність земельна ділянка площею 0,08 га. по вул. 50 років Визволення, 107 у с. Козьова Сколівського району для обслуговування житлового будинку, однак така розділена на дві частини проїздом загального користування шириною від 3,5 м. і до 7,5 м.. На даний час відповідачем [PERSON] технічна документація щодо отримання Державного акту на право власності на зазначену земельну ділянку не виготовлена і точних її розмірів немає. Проте, із наявних у сільській раді матеріалів встановлено, що одна частина земельної ділянки складає 0,0420 га., а інша 0,0668 га., а разом 0,1088 га., тобто значно більше, аніж 0,08 га., і це без площі проїзної дороги. На даний час однозначно встановлено, що проїзна дорога до домогосподарств позивача та третьої особи може і повинна існувати, а наявність іншої дороги, на яку посилаються відповідачі та їх представник, не відповідає дійсності, оскільки така постійно підмивається водами, є крутою і непридатна для використання круглорічно. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала у повному обсязі та пояснила, що вона є власником житлового будинку по вул. 50 років Визволення, 105 у с. Козьова Сколівського району, а також користувачем земельної ділянки, що знаходиться під житловим будинком площею 0,08 га. і проживає по сусідству із позивачем та відповідачами [PERSON] і [PERSON]. Вона та позивач дійсно користуються проїзною дорогою до належних їм домогосподарств, яка існує вже давно і є єдиним можливим варіантом заїзду, оскільки ґрунтова дорога із східної сторони від земельних ділянок, постійно затоплюється і є дуже крутою, що унеможливлює користування нею. Вона частково користується цією дорогою, однак лише влітку, а транспортні засоби нею взагалі проїхати не можуть. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] дійсно чинять перешкоди у користуванні проїзною дорогою, встановили на її початку металеві ворота і зачиняють їх або навісним замком або ж скручують металевим дротом. Тому, просить позовні вимоги [PERSON] задовольнити у повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, давши належну оцінку доказам по справі, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають до часткового задоволення. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить житловий будинок по вул. 50 років Визволення, 109 у с. Козьова Сколівського району Львівської області, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВР № 281989 від 25.08.2005 року (а. с. 9), а також земельна ділянка площею 0,2491 га., надана для його обслуговування, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 043378 від 20.03.2006 року (а. с. 10). До належних позивачу житлового будинку та земельної ділянки веде проїзна дорога шириною в одному кінці від 3,5 м. і в іншому кінці до 7,5 м., що підтверджується копією схем розміщення земельних ділянок та викопіюванням із генплану села Козьова (а. с. 12, 13, 83). Із зазначених схем та викопіювання з генплану також вбачається, що цією ж проїзною дорогою користується ще третя особа [PERSON], оскільки така дорога веде і до належного їй на праві власності житлового будинку по вул. 50 років Визволення, 105 у с. Козьова Сколівського району Львівської області, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССЕ № 852835 від 07.05.2008 року (а. с. 71) та земельної ділянки площею 0,08 га., яка перебуває у її користуванні, що підтверджується довідкою сільської ради вих. № 162 від 09.02.2011 року (а. с. 73). Вказана вище проїзна дорога розташована на земельній ділянці, яка відноситься до земель комунальної власності, що підтверджується поясненнями, наданими представниками [PERSON] сільської ради Сколівського району у судовому засіданні, а також викопіюванням із генплану села (а. с. 13) та Актом комісії з питань регулювання земельних відносин від 09.02.2011 року (а. с. 84). По обидві сторони проїзної дороги розташована земельна ділянка, яка рішенням [PERSON] сільської ради Сколівського району № 3 від 17.11.1993 року (а. с. 82), уточненим рішенням № 153 від 17.09.2009 року (а. с. 81) передана відповідачу [PERSON] безоплатно у власність попередньою площею 0,08 га. для обслуговування належного йому на праві власності житлового будинку по вул. 50 років Визволення, 107 у с. Козьова Сколівського району Львівської області, що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 30.11.1988 року (а. с. 25). Відповідачем відповідна технічна документація для отримання Державного акту на право власності на земельну ділянку не виготовлялася і така у матеріалах справи відсутня. Вказане позбавляє можливості встановити точні розміри двох частин земельної ділянки, однак із схеми її розміщення, виготовленої та погодженої [PERSON] сільською радою Сколівського району (а. с. 83) вбачається, що одна її частина складає 0,0420 га., а інша 0,0668 га., разом 0,1088 га.. Зазначене спростовує твердження відповідача [PERSON] про те, що у площу наданої йому у власність земельної ділянки 0,08 га. входить також і площа земельної ділянки, на якій знаходиться проїзна дорога до житлових будинків позивача та третьої особи. Таким чином, вказана вище проїзна дорога відноситься до земель загального користування, і відповідачі [PERSON] та [PERSON] не вправі чинити позивачу [PERSON] перешкоди у користуванні нею. Із наданих у судовому засіданні пояснень сторін, їх представників та свідка [PERSON], а також фотокопій проїзної дороги (а. с. 36-40, 55) встановлено, що на початку такої дороги відповідачами [PERSON] і [PERSON] встановлені металеві ворота з хвірткою. З фотокопій металевих воріт ( а. с. 89-91), а також пояснень позивача [PERSON] та третьої особи [PERSON], яким суд в цій частині надає віри, встановлено, що такі закриті навісним замком на ланцюгу, а також скручені грубим металевим дротом, що унеможливлює позивачу вільно користуватися проїзною дорогою і вільно заїжджати до належних їй житлового будинку та земельної ділянки. Крім того, між позивачем [PERSON], третьою особою [PERSON] і відповідачами [PERSON] та [PERSON] неодноразово виникали суперечки та непорозуміння з приводу користування проїзною дорогою, що підтверджується копією постанови дільничного інспектора Сколівського РВ ГУМВС України у Львівській області від 25.10.2010 року (а. с. 15), копією Акту комісії з питань регулювання земельних відносин від 16.09.2010 року (а. с. 17), копією листа [PERSON] сільської ради Сколівського району від 17.06.2010 року (а. с. 29). Суд не бере до уваги твердження відповідачів [PERSON] і [PERSON], а також їх представника [PERSON], згідно яких позивач та третя особа можуть користуватися проїзною дорогою до належних їм домогосподарств з іншого боку, зокрема із східної сторони, оскільки такі не відповідають дійсності і спростовуються поясненнями у судовому засіданні позивача та третьої особи, поясненнями представників відповідача [PERSON] сільської ради Сколівського району, а також копією листа Відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Сколівської районної державної адміністрації від 26.11.2010 року (а. с. 14), з яких встановлено, що така дорога є ґрунтовою, проходить по руслу ріки Орява і під час повені затоплюється, а тому не може використовуватися. Суд також не бере до уваги надані у судовому засіданні покази свідка [PERSON] в тій частині, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не чинять перешкод позивачу [PERSON] у користуванні проїзною дорогою і не зачиняють металеві ворота, оскільки такі є непослідовними, не відповідають дійсності і спростовані матеріалами справи, а покази в частині існування металевих воріт на початку проїзної дороги суд вважає правдивими і надає їм віри. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, а ч. 3 зазначеної статті встановлює шляхи захисту прав громадян на земельні ділянки. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на вказане вище суд вважає підставними вимоги позивача [PERSON] в частині усунення відповідачами [PERSON] та [PERSON] перешкод у користуванні проїзною дорогою до належного їй житлового будинку № 109, розташованого по вул. 50 років Визволення у с. Козьова Сколівського району Львівської області і зобовязання останніх демонтувати металеві ворота, встановлені на початку зазначеної проїзної дороги. Що стосується позовних вимог про зобовязання [PERSON] сільської ради Сколівського району встановити межові знаки підїзної дороги, а відповідача [PERSON] встановити паркан по визначених сільською радою межових знаках, то такі суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на нормах чинного земельного законодавства, згідно якого встановлення межових знаків передбачено лише для земельних ділянок і спрямоване на визначення власниками суміжних земельних ділянок твердих меж. Крім того, встановлення паркану по межі земельної ділянки є правом власника земельної ділянки або землекористувача, а не його обовязком, у звязку з чим суд не вправі зобовязувати вчиняти такі дії. Суд також вважає за необхідне стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку понесені позивачем [PERSON] судові витрати у справі, а саме 8 грн. 50 коп. за сплату державного мита за подання позовної заяви (а. с. 2), 37 грн. за сплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а. с. 3), 200 грн., оплачених адвокату за оформлення позовної заяви (а. с. 4) та 1500 грн., оплачених адвокату за представництво інтересів у справі ( а. с. 85), а всього 1745 грн. 50 коп.. Вказані судові витрати підлягають стягненню лише з відповідачів [PERSON] та [PERSON], оскільки у позовних вимогах до іншого відповідача [PERSON] сільської ради Сколівського району позивачу [PERSON] відмовлено.

Outcome: partial