overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою 04.11.2010 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка послалася на наступне. 23 червня 2007 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON], про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 1 виконкомом Шомполівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області. Від спільного шлюбу вони мають неповнолітню дитину: дочку - [PERSON], 15.04 [INFO], про що виконкомом Шомполівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області в Книзі реєстрації народжень 23 квітня 2009 року зроблено запис за № 8. Подружнє життя з відповідачем не склалося, тому починаючи з 01.10.2010 року вони не підтримують подружні стосунки, та вона проживає у своїх батьків. Дочка проживає з нею. Вона, як мати піклується вихованням та повноцінним розвитком дитини, забезпечує харчуванням, предметами першої необхідності, одягом, іграшками та т.ін., але вона має маленький доход, бо знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох річного віку і тому не може в повному обсязі забезпечити її всім необхідним, навіть і при допомозі з боку її батьків. З таких підстав вона просить суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі Ул частини від усіх видів доходів щомісячно. Відповідач [PERSON] зявився в судове та пояснив, що позовні вимоги він визнає в повному обсязі та згоден сплачувати 1/4 частину від доходів на утримання дочки. Заслухавши позивачку, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 181 СК України аліменти на неповнолітніх дітей з їх батьків стягуються в долі від їх доходів та (або) в твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні встановлено, що 23 червня 2007 року між позивачкою та відповідачем [PERSON], зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів виконкому Шомполівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області зроблено актовий запис № 1. Від шлюбу сторони мають дочку - [PERSON], [INFO], про що в Книзі реєстрації народжень виконкому Шомполівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області 23 квітня 2009 року зроблено актовий запис за № 8. [PERSON] проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач займає посаду машиніста колійних машин Дистанції колії №22 ст. Одеса-Сортувальна Одеської залізниці, що підтверджується відповідною довідкою. В судовому засіданні позивачка просила не стягувати з відповідача кошти на юридичну допомогу. З таких підстав суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. 180-184 СК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-15 00:00:00

04.11.2010 року позивачка звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу і в обґрунтування своїх позовних вимог послалася на наступне. 23 червня 2007 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON], про що в Книзі реєстрації шлюбів виконкому Шомполівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області зроблено актовий запис №1. Від спільного шлюбу вони мають неповнолітню дитину: дочку - [PERSON], [INFO], про що виконкомом Шомполівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області в Книзі реєстрації народжень 23 квітня 2009 року зроблено відповідний запис за № 8. Шлюб для неї перший. Подружнє життя з відповідачем не склалося, тому починаючи з 01.10.2010 року вони не підтримують подружні стосунки, та відповідач пішов від неї проживати до своїх батьків. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, та позивачка вважає що це суперечить її інтересам. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Заслухавши позивачку, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що 23 червня 2007 року зареєструваний шлюб між позивачкою та [PERSON], про що в Книзі реєстрації шлюбів виконкому Шомполівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області зроблено актовий запис №1. Від шлюбу у сторін є неповнолітня донька - [PERSON], [INFO], про що виконкомом Шомполівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області в Книзі реєстрації народжень 23 квітня 2009 року зроблено відповідний запис за № 8. Сторони припинили спільне проживання та шлюбні стосунки. В судовому засіданні позивачка наполягала на своїх позовних вимогах, та просила суд прийняти рішення про розірвання шлюбу, відмовившись від стягнення витрат на правову допомогу. На підставі ст.104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] ( на далі відповідач -1 ), [PERSON] ( на далі відповідач - 2 ), [PERSON] ( на далі відповідач -3 ) про стягнення заборгованості, в якій позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку суму заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем - 1 було укладено кредитний договір. Відповідач - 1 своїх зобов`язань не виконав, та утворив заборгованість. Добровільно погасити заборгованість відповідач -1 не бажає. Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та відповідачами -2,-3 був укладений договір поруки, відповідно до умов якого, відповідачі - 2, 3 зобов`язалися перед позивачем відповідати за виконання відповідачем -1 усіх його зобов`язань в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов, в своїх поясненнях спираючись на доводи викладені у позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі. Суд на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Вислухавши доводи представника позивача, дослідивши наявні докази по справі, судом встановлені наступні обставини: Між позивачем та відповідачем - 1 було укладено кредитний договір, відповідно до змісту якого позивач надав відповідачу кредит. Позивач виконав свої зобов`язання належним чином, однак відповідач - 1 своїх зобов`язань не виконав, утворивши заборгованість. Добровільно відповідач погасити заборгованість не бажає. Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник ) зобов`язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію ( сплатити гроші ), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. На підставі ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені письмовими доказами, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли. Судові витрати підлягають стягненню на користь держави та бюджету міста.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус»» ( на далі співвідповідач ) та [PERSON] * ( на далі відповідач ) про стягнення заборгованості, в якій позивач просив стягнути з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір. Відповідач своїх зобов`язань не виконав, та утворив заборгованість. Добровільно відповідач погасити заборгованість не бажає. Крім того, між позивачем та співвідповідачем ТОВ «Верус» був укладений договір поруки. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов, в своїх поясненнях спираючись на доводи викладені у поздвній заяві. Відповідачі в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі. Суд на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Вислухавши доводи представника позивача, дослідивши наявні докази по справі, судом встановлені наступні обставини: Між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до змісту якого позивач надав відповідачу кредит. Позивач виконав свої зобов`язання належним чином, однак відповідач своїх зобов`язань не виконав, утворивши заборгованість. Добровільно відповідач погасити заборгованість не бажає. Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник ) зобов`язана вчинити на користь другої сторойи ( кредитора ) певну дію ( сплатити гроші ), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені письмовими доказами, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню щодо вимог до відповідача. Інші вимоги на переконання суду є необгрунтованими та не доведеними, а тому є такими, що не підлягають задоволенню. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли. Судові витрати підлягають стягненню на користь держави та бюджету міста.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське, фінансове агентство «Верус»» ( на далі співвідповідач ) та [PERSON] ( на далі відповідач ) про стягнення заборгованості, в якій позивач просив стягнути з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір. Відповідач своїх зобов`язань не виконав, та утворив заборгованість. Добровільно відповідач погасити заборгованість не бажає. Крім того, між позивачем та співвідповідачем ТОВ «Верус» був укладений договір поруки. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов, в своїх поясненнях спираючись на доводи викладені у позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі. Суд на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Вислухавши доводи представника позивача, дослідивши наявні докази по справі, судом встановлені наступні обставини: Між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до змісту якого позивач надав відповідачу кредит. Позивач виконав свої зобов`язання належним чином, однак відповідач своїх зобов`язань не виконав, утворивши заборгованість. Добровільно відповідач погасити заборгованість не бажає. Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник ) зобов`язана вчинити на користь другої сторони.( кредитора ) певну дію ( сплатити гроші ), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені письмовими доказами, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню щодо вимог до відповідача. Інші вимоги на переконання суду є необгрунтованими та не доведеними, а тому є такими, що не підлягають задоволенню. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли. Судові витрати підлягають стягненню на користь держави та бюджету міста.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське # фінансове агентство «Верус»» ( на далі співвідповідач ) та [PERSON] ( на далі відповідач ) про стягнення заборгованості, в якій позивач просив стягнути з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір. Відповідач своїх зобов`язань не виконав, та утворив заборгованість. Добровільно відповідач погасити заборгованість не бажає. Крім того, між позивачем та співвідповідачем ТОВ «Верус» був укладений договір поруки. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов, в своїх поясненнях спираючись на доводи викладені у позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі. Суд на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Вислухавши доводи представника позивача, дослідивши наявні докази по справі, судом встановлені наступні обставини: Між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до змісту якого позивач надав відповідачу кредит. Позивач виконав свої зобов`язання належним чином, однак відповідач своїх зобов`язань не виконав, утворивши заборгованість. Добровільно відповідач погасити заборгованість не бажає. Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник ) зобов`язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію ( сплатити гроші ), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені письмовими доказами, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню щодо вимог до відповідача. Інші вимоги на переконання суду є необгрунтованими та не доведеними, а тому є такими, що не підлягають задоволенню. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли. Судові витрати підлягають стягненню на користь держави та бюджету міста.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус»» ( на далі співвідповідач ) та [PERSON] ( на далі відповідач ) про стягнення заборгованості, в якій позивач просив стягнути з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір. Відповідач своїх зобов`язань не виконав, та утворив заборгованість. Добровільно відповідач погасити заборгованість не бажає. Крім того, між позивачем та співвідповідачем ТОВ «Верус» був укладений договір поруки. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов, в своїх поясненнях спираючись на доводи викладені у позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі. Суд на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Вислухавши доводи представника позивача, дослідивши наявні докази по справі, судом встановлені наступні обставини: Між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до змісту якого позивач надав відповідачу кредит. Позивач виконав свої зобов`язання належним чином, однак відповідач своїх зобов`язань не виконав, утворивши заборгованість. Добровільно відповідач погасити заборгованість не бажає. Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник ) зобов`язана вчинити на користь другої сторойи ( кредитора ) певну дію ( сплатити гроші ), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені письмовими доказами, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню щодо вимог до відповідача. Тнші вимоги на переконання суду є необгрунтованими та не доведеними, а тому є такими, що не підлягають задоволенню. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли. Судові витрати підлягають стягненню на користь держави та бюджету міста.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус»» ( на далі співвідповідач ) та [PERSON] ( на далі відповідач ) про стягнення заборгованості, в якій позивач просив стягнути з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір. Відповідач своїх зобов`язань не виконав, та утворив заборгованість. Добровільно відповідач погасити заборгованість не бажає. Крім того, між позивачем та співвідповідачем ТОВ «Верус» був укладений договір поруки. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов, в своїх поясненнях спираючись на доводи викладені у позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі. Суд на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Вислухавши доводи представника позивача, дослідивши наявні докази по справі, судом встановлені наступні обставини: Між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до змісту якого позивач надав відповідачу кредит. Позивач виконав свої зобов`язання належним чином, однак відповідач своїх зобов`язань не виконав, утворивши заборгованість. Добровільно відповідач погасити заборгованість не бажає. Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник ) зобов`язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію ( сплатити гроші ), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені письмовими доказами, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню щодо вимог до відповідача. Інші вимоги на переконання суду є необгрунтованими та не доведеними, а тому є такими, що не підлягають задоволенню. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли. Судові витрати підлягають стягненню на користь держави та бюджету міста.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулоря до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус»» ( на далі співвідповідач ) та [PERSON] ( на далі відповідач ) про стягнення заборгованості, в якій позивач просив стягнути з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір. Відповідач своїх зобов`язань не виконав, та утворив заборгованість. Добровільно відповідач погасити заборгованість не бажає. Крім того, між позивачем та співвідповідачем ТОВ «Верус» був укладений договір поруки. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов, в своїх поясненнях спираючись на доводи викладені у позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі. Суд на підставі ст.225 ЩІК України, ухвалив розглядати справу заочно. Вислухавши доводи представника позивача, дослідивши наявні докази по справі, судом встановлені наступні обставини: Між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до змісту якого позивач надав відповідачу кредит. Позивач виконав свої зобов`язання належним чином, однак відповідач своїх зобов`язань не виконав, утворивши заборгованість. Добровільно відповідач погасити заборгованість не бажає. Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник ) зобов`язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію ( сплатити гроші ), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені письмовими доказами, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню щодо вимог до відповідача. Інші вимоги на переконання суду є необгрунтованими та не доведеними, а тому є такими, що не підлягають задоволенню. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли. Судові витрати підлягають стягненню на користь держави та бюджету міста.

Outcome: partial