Jurisdiction: civil
Date: 2011-05-25 00:00:00

У липні 2010 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача борг за кредитним договором у розмірі 812862 грн. 88 коп., судові витрати по справі просив покласти на відповідача. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що 04 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» правонаступником якого є [PERSON] акціонерне товариство «Ерсте Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/2636/2/13015, згідно якого відповідачу були надані грошові кошти у розмірі 91000,00 доларів США зі строком користування до 03.04.2028 року зі сплатою відсотків у розмірі 12,5 відсотків річних. Факт отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 91000,00 доларів США підтверджується його заявою №2636/97279 від 04.04.2008 року. В порушення умов кредитного договору відповідач не виконує свої зобов'язання за кредитним договором. Таким чином, внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору, заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором станом на 20.05.2010 року становить 812862 грн. 88 коп., що складає: несплачена частина кредиту - 700014 грн. 71 коп., відсотки за фактичне користування кредитними коштами в розмірі 112848 грн. 18 коп., штрафні санкції у вигляді - пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 14107 грн. 75 коп., пені за прострочення сплати по відсоткам у розмірі 23679 грн. 93 коп. У звязку з чим, позивач вимушений звернутися до суду з позовною заявою. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні повністю заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на недійсність укладеного правочину, при цьому, не надавши відповідного рішення суду, яке б набрало законної сили на підтвердження зазначеного. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, ст.533 ЦК України передбачено, що грошове зобовязання має вбути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно- правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», кошти - це гроші у національній або іноземній валюті. Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Згідно з п. 2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 р. №275, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, зокрема ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті, залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України, інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, банк як фінансова установа може укладати кредитні договори, предметом яких є іноземна валюта, за наявності в нього банківської ліцензії та відповідного письмового дозволу. З урахуванням наведеного та з огляду на положення статей 526, 533, 627, 1049, 1054 ЦК України, в разі, коли за умовами кредитного договору позичальник одержав кредит у вигляді грошових коштів в іноземній валюті, він зобов'язаний повернути кредитодавцю на вимогу останнього цей кредит у вигляді грошових коштів у тій самій сумі і в тій самій валюті, що були ним одержані. Якщо у договорі визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. У судовому засіданні встановлено, що 04 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» правонаступником якого є [PERSON] акціонерне товариство «Ерсте Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/2636/2/13015 (арк.с.9-10). Відповідно до п. 1.1 кредитного договору відповідачу були надані грошові кошти у розмірі 91000,00 доларів США зі строком користування до 03.04.2028 року зі сплатою відсотків у розмірі 12,5 відсотків річних (арк.с.9). Факт отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 91000,00 доларів США підтверджується його заявою №2636/97279 від 04.04.2008 року (арк.с.26). В порушення взятих на себе зобовязань, позичальник перестав належним чином здійснювати повернення заборгованості за користування кредитом, внаслідок чого виникла заборгованість. Фактично погашення кредиту припинено 15.08.2009 року, станом на 20.05.2010 року розмір заборгованості за кредитним договором №014/2636/2/13015 складає 812862 грн. 88 коп., у тому числі - несплачена частина кредиту - 700014 грн. 71 коп., відсотки за фактичне користування кредитними коштами в розмірі 112848 грн. 18 коп., штрафні санкції у вигляді пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 14107 грн. 75 коп., пені за прострочення сплати по відсоткам у розмірі 23679 грн. 93' коп. Також встановлено, що позивач [PERSON] акціонерне товариство «Ерсте Банк» має банківську ліцензію та відповідний дозвіл Національного банку України на здійснення операцій з валютними цінностями (арк.с.42-46). Посилання представника відповідача на недійсність укладеного кредитного договору в іноземній валюті, суд не приймає до уваги у звязку з наступним. За ст. 192 ЦК України іноземна валюти може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статі 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Відповідно до вимог ч.2 ст.192 та ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійснені розрахунків на території України за зобовязаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу - генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього ж Декрету. Відповідно до п. 2, 3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджено Постановою Правління НБУ №275 від 17.07.2001 року за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. Тобто діючим законодавством уповноваженим банкам на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями надано право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. В підпункті «в» п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачена наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, але на цей час законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 року №483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк. Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Тому, при наявності у банку відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України, здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України, що мало місце у даному випадку. Отже посилання представника відповідача про надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти, як засобу платежу можливо при дотриманні субєктами господарських відносин імперативних вимог законодавства, щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії, не ґрунтуються на законі. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд стягує сплачені судові витрати по справі: судовий збір у розмірі 1700 грн. 00 коп. та витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн., а разом - 1820 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved