Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася з зазначеним позовом до відповідача - Відкритого акціонерного товариства «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка та її представник зазначили, що працювала у шкідливих умовах праці на різних роботах у відповідача . Стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів склав 28 роки 10 місяців. Протягом зазначеного періоду виконувала важку роботу в умовах несприятливого мікроклімату. Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини 07 травня 2009 року у неї було виявлено професійне захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень першої - другої ст. (пиловий бронхіт першої - другої ст., емфізема легень першої - другої ст., ) у поєднанні з персистуючою бронхіальною астмою середнього ступеню важкості 3 ст. ЛН другого ступеню J44. За фактом професійного захворювання було проведено розслідування професійного захворювання, про що був складений акт № 25 від 26 травня 2009 року. За висновком МСЄК від 03.07.2009 року їй було встановлено з 22.06.2009 року 40% втрати професійної працездатності, та третя група інвалідності. [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті [PERSON] призначило їй щомісячні страхові виплати та виплатило одноразову виплату. Після отриманої травми значно погіршилися умови її життя, тому вона вважає, що факт заподіяння їй моральної шкоди наявний, оскільки вона частково на 40% втратила професійну працездатність в працездатному віці від хронічного професійного захворювання , що спричиняє їй фізичні та моральні страждання, вона відчуває незручності в повсякденному житті, так як постійно відчуває задишку при невеликому фізичному навантажені, сильний кашель, напади задухи до 3-4 разів на добу, сильний головний біль. Вона змушений терпіти фізичні болі та моральні страждання, відчувати себе неповноцінною людиною. В теперіпіній час її матеріальне становище суттєво погіршилось , вона витрачає велику кількість грошей на ліки. Також вона не може виконувати важку роботу , змушена багато часу проводити у лікарнях, де незадовільні умови для життя, побутові незручності. Таке становище принижує її, вона відчуває себе інвалідом перед оточуючими. Всі вказані позивачем факти та обставини призводять до значних моральних страждань та переживань , значним чином змінили ритм та порядок її життя, порушили її нормальні життєві звязки. Позивачка оцінює моральну шкоду, яка підлягає стягненню з відповідача, у розмірі - 148800 грн., яку просила стягнути на її користь. Представник відповідача - ВАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» в судовому засіданні з позовом не погодився, позовні вимоги не визнав та пояснив, що позивачем не доведено факту заподіяння їй моральної шкоди з боку підприємства, а вимоги щодо розміру моральної шкоди завищені та не обґрунтовані. Вважає, що позивачка не зазначає чітко у чому саме полягають порушення з боку відповідача норм законодавства, що в свою чергу потягло за собою наслідки у вигляді моральних страждань, у чому полягає та чим підтверджується вина підприємства. Також представник відповідача зазначив, що позивачу [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті [PERSON] було виплачено одноразову виплату та призначено що місячні страхові виплати. Передбачене ст. 237-1 КЗпП України відшкодування моральної шкоди відповідачем не застосовується до осіб, що підлягають обовязковому соціальному страхуванню відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Саме такою особою і є позивачка. Зазначені норми КзпП України регламентують відшкодування моральної шкоди всім іншим особам, які не є субєктами страхування від нещасного випадку і на яких не поширюється дія Закону, у тому числі працівникам, що виконують роботу не на основі трудового договору, а на інших підставах. Також позивачка не надала доказів, які б підтверджували факт спричинення моральної шкоди, наявність, характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких вона зазнала, характеру немайнових втрат, а також про зміну образу і якості життя в звязку з втратою професійної працездатності. Згідно ст. 9 Закону України «Про охорону праці» відповідальність за шкоду заподіяну працівникові перекладено на роботодавця на страховика. Вони сплачують певну суму страхових внесків і не несуть матеріальних затрат у разі нещасного випадку, тому що ці відносини регулюються нормами соціального забезпечення - Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Таким чином , ВАТ «АрселорМітгал [PERSON] Ріг» не повинен виплачувати позивачеві моральну шкоду. Вислухавши сторони, вивчивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Відповідно до ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. До 2006 року обовязок відшкодування моральної шкоди, заподіяної, зокрема, внаслідок професійного захворювання, покладався на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Україні, та відповідні норми закону були зупинені законами про Державний бюджет відповідно за 2006 та 2007 роки. Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України № 20-рп/2008 року положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу 1 Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду , яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-ХІV. Проте Конституційний Суд України вважає,що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розділ обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Згідно вимог ст. 268 ЦК України позови про відшкодування шкоди здоровю заподіяному при виконанні трудових обовязків не мають строку позовної давності. Із трудової книжки позивачки встановлено, що позивачка більш ніж 28 років працювала у відповідача на різних посадах. Протягом зазначеного періоду виконувала важку роботу в умовах несприятливих для праці. Українським науково-дослідним інститутом; промислової медицини 07 травня 2009 року у неї було виявлено професійне захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень першої - другої ст. (пиловий бронхіт першої - другої ст., емфізема легень першої - другої ст., ) у поєднанні з персистуючою бронхіальною астмою середнього ступеню важкості 3 ст. ЛН другого ступеню J44. За фактом професійного захворювання було проведено розслідування професійного захворювання, про що був складений акт- №25 від 26 травня 2009 року. За висновком МСЄК від 03.07.2009 року їй було встановлено з 22.06.2009 року 40% втрати професійної працездатності, та третя група інвалідності. Із виписних епікризів позивачки встановлено, що вона н неодноразово знаходилась в медичних закладах на лікуванні у звязку з хронічним професійним захворюванням. Суд вважає, що в даному випадку відповідач повинен виплатити позивачеві моральну шкоду. Доводи відоповідача ВАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» про те, що позивачкою не додано остаточних підтверджень про наявність моральних страждань є безпідставними. Отже, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обовязків здоровю позивачки була заподіяна шкода. Винним в отриманні позивачем втрати професійної працездатності 40% є відповідач. Суд вважає, що у звязку з хронічним професійним захворюванням на виробництві та отримані позивачкою втрати професійної працездатності, порушено звичайний для позивачки спосіб життя, вона вимушена втрачати додаткові сили для організації свого життя, а при таких обставинах переносить моральні страждання та переживання. При вказаних обставинах суд вважає, що позивачу заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню. Беручи до уваги, що обставини , викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, також встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. При обговоренні суми за причинену моральну шкоду, яку позивачка оцінила у 148800 грн., суд виходить із принципів розумності, виваженості і справедливості, враховуючи тяжкість наслідків у стані здоровя позивачки, відсотків втрати професійної працездатності - 40%, вину підприємства у втраті професійної працездатності і заперечення цієї вини з боку підприємства. Суд вважає необхідним назначити позивачці компенсацію в розмірі 30 000 гривень, що буде відповідати компенсації за спричинену моральну шкоду.

Outcome: partial