Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-11 00:00:00

У липні 2008р. прокурор Приморського району м. Маріуполя звернувся до суду з позовом в інтересах Маріупольської міської ради, в якому просив зобов*язати відповідачку звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0086 га, яка розташована за адресою: м. Маріуполь, вул. Краснофлотська, м-н «Бригантина, 222. Помічник прокурора Сліпченко Н.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та пояснила, що під час проведення прокуратурою перевірки додержання вимог земельного законодавства, було встановлено, що відповідачка Павленко самовільно зайняла зазначену земельну ділянку та використовує під обслуговування житлового будинку в якості декоративної клумби без відповідного дозволу, чим завдала державі шкоду в сумі 854 грн. 23 коп., що підтверджено відповідним розрахунком компетентної організації. Просила зобов*язати відповідачку звільнити земельну ділянку, стягнути спричинену шкоду на користь держави в особі Маріупольської міської ради, а також покласти на неї судові витрати. Представник Маріупольської міської ради [PERSON] позов підтримав з тих же підстав та просив його задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] заперечував проти позову, стверджуючи, що Павленко за договором купівлі-продажу від 29.04.2005р. придбала житловий будинок № 222, що знаходиться по вул.. Краснофлотській в м-ні «Бригантина» в м. Маріуполі на земельній ділянці Маріупольської міської ради. Оскільки земельна ділянка не була приватизована, вона перейшла в користування Павленко в тих межах, які існували на момент купівлі будинку. На теперішній час в міськраді знаходяться на розгляді заяви Павленко з необхідними документами про узгодження місце розташування земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, рішення по якому до теперішнього часу не прийнято, тому факт самовільного зайняття відповідачкою земельної ділянки площею 0,0086 га, що прилягає до основної ділянки за зазначеною адресою, документально не підтверджений. За викладеними обставинами просив відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав та на підставі наступних норм закону. Згідно ст. 116 ЗК України громадяни... набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування. Згідно до ст.. 125 ЗК України право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її користувачем документу, що посвідчує право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Відповідно до роз*яснень, які містяться в підпункті ґ пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004р. (з наступними змінами) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002р., згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001р. право власності на земельну ділянку або її частину може переходити відповідно до ст. 120 ЗК на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди, укладеного відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003р., згідно зі ст. 377 ЦК, а з часу внесення змін до ст. 120 ЗК Законом України від 27.04.2007р. № 997-V і згідно зі ст. 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, установлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З січня 2010р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до ст. 377 ЦК України і ст. 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009р. № 1702-VI. Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування витрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян, які самовільно зайняли земельні ділянки. Судом встановлений той факт, що Павленко за договором купівлі-продажу від 29.04.2005р. придбала житловий будинок № 222, що знаходиться по вул.. Краснофлотській в м-ні «Бригантина» в м. Маріуполі на земельній ділянці Маріупольської міської ради та користується земельною ділянкою за цією адресою. Як слідує з рішення виконкому Приморської районної ради народних депутатів № 190 від 09.06.1992р. зазначена ділянка первинно була виділена в приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку [PERSON] На момент надання її площа складала 573,5 м.кв. В подальшому ділянка перейшла до іншого користувача [PERSON], яка продала недобудований житловий будинок, розташований на цій ділянці, Павленко. При цьому, площа земельної ділянки в тексті договору не зазначена, а в п. 6 записано, що до покупця будинку переходить право користування земельною ділянкою, необхідною для його обслуговування. Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 09.07.2008р., складеним інспектором з контролю за використанням та охороною земель Донецької облдержземінспекції, встановлено, що відповідачкою самовільно зайнята земельна ділянка площею 0,0086 га з боку вулиці Краснофлотської під обслуговування житлового будинку, на якій побудований капітальний паркан-огорожа без встановлення меж ділянки в натурі на місцевості, про що їй був виданий припис про усунення порушень від 09.07.2008р., однак нею, Павленко, виявлені порушення усунені не були. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а самовільно зайнята відповідачкою ділянка звільненню з приведенням у придатний для використання стан, шляхом зносу споруд, які зведені на цій ділянці. Ствердження представника відповідачки в тій частині, що на теперішній час на розгляді міськради знаходиться заява Павленко з питання користування земельною ділянкою за зазначеною адресою, яка була виділена у власність першому користувачу, та мала площу 573,5 м.кв., а на теперішній час вона, Павленко, просить виділити ділянку площею 660 м.кв., яка включає до себе частину, відповідно якої заявлені позовні вимоги прокурором, не можуть бути прийняті судом до уваги, т.я. на момент винесення рішення у відповідачки відсутнє право користування спірної частини ділянки, а кінцеве рішення стосовно площі ділянки компетентним органом не прийнято. З відповідачки слід стягнути у відшкодування шкоди на користь держави в особі Маріупольської міської ради суму 854 грн. 23 коп., яка підтверджена розрахунком від 10.07.2008р., здійсненим спеціалістом Маріупольського міжрайонного відділу з контролю за користуванням та охороною земель, в обґрунтованості якого сумнівів не має. Крім того, з відповідачки слід стягнути судові витрати, від сплати яких позивач звільнений при подачі позову, а саме: судовий збір в сумі 51 грн. за майновий позов та 8.50 грн. за немайновий позов, а всього 59,50 грн. та витрати на ІТЗ в сумі 120 грн. на користь держави.

Outcome: approved