Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-29 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування, посилаючись на наступні обставини. 22.09.1992року внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно - 1/3 частину домоволодіння № 4 по провулку Любарському в м. Києві, яке належало йому на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24.02.1988 року. Місцем відкриття спадщини було останнє місце проживання спадкодавця за вказаною адресою. Спадкоємці першої черги - дружина спадкодавця позивачка [PERSON] та їх неповнолітній на той час син - позивач [PERSON], [INFO], вважаються такими, що прийняли спадщину , оскільки постійно проживали з спадкодавцем на час її відкриття. 06.06.1996 року [PERSON] на свою заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину до Сьомої Київської державної нотаріальної контори отримала незаконну та безпідставну відмову у вчиненні нотаріальної дії з мотивів, що спадковий житловий будинок _ підлягав знесенню і сімя [PERSON] отримала ордер на квартиру № 131 в багатоквартирному будинку № 4 по вул. Ахматової у м. Києві. Незаконне рішення державного нотаріуса позивачка в судовому порядку не оскаржувала. Позивачі житлом не забезпечені, тому продовжують проживати в даному домоволодінні з 1992 року, несуть матеріальні та фінансові витрати по утриманню своєї частини домоволодіння, сплачують комунальні платежі та податки. Відповідачка [PERSON] також успадкувала 1/3 частину спірного домоволодіння внаслідок смерті в 2003 році співвласника домоволодіння - свого чоловіка [PERSON] В установленому законом порядку вона не прийняла спадщину, але продовжує проживати в спірному спадковому домоволодінні. Спір з відповідачкою виник тому, що вона заперечує та не визнає право позивачів на спадкове майно, зокрема щодо перерозподілу прав на спірне нерухоме майно в натурі. Тому позивачі просили визнати їх право власності на нерухоме майно - частину домоволодіння № 4 по провулку Любарському у м. Києві, зокрема, цегляний житловий будинок під літерою «Б», сараї «Г», «Д», а також зобов'язати відповідачку не чинити позивачам перешкод в реалізації спадкових прав власності. Ухвалою суду до участі у справі як треті особи були залучені Головне управління юстиції у м. Києві, Головне управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, Київська міська рада , Київська міська державна адміністрація , а також за клопотанням представника позивачів - як відповідач [PERSON] В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги, уточнили, що просять визнати ними право спільної часткової власності на 1/3 частину домоволодіння по провулку Любарському, 4 у м. Києві, тобто по 1/6 частині за кожним позивачем. Позивачка [PERSON] пояснила, що в 1991 році покійний чоловік [PERSON] уклав договір з Головним управлінням капітального будівництва, відповідно до якого їх сімї при вилученні будинку для суспільних потреб повинні були видати ордер на квартиру в багатоквартирному будинку, компенсацію, місце під забудову та гараж. Однак видали лише ордер на квартиру, а компенсація була настільки малою, що її недоцільно було отримувати. Сім'я позивачів у квартиру не вселялась, залишаючись проживати [INFO]. Після смерті чоловіка , в 1994 році вона приватизувала квартиру і продала, розрахувавшись із боргами чоловіка. Позивач [PERSON] пояснив, що він народився і все життя прожив у даному будинку. Про те, що постанову нотаріуса можливо оскаржити, йому відомо не було. На даний період часу це його єдине житло , тому він просить визнати за ним право власності на частину будинку як спадкове майно. Представник позивачів [PERSON] вказав, що право власності на 1/3 частину домоволодіння по пров. Любарському , 4 позивачі набули з двох підстав - як спадкоємці покійного власника та спадкодавця [PERSON] та як особи, які добросовісно, відкрито та безперервно володіють чужим майном, не маючи на це відповідних юридичних підстав. Право власності [PERSON], що на даний час зареєстроване в Київському міському БТІ, на підставах та у визначеному законом порядку припинено не було, майно не було реквізоване для суспільних потреб, а збереглося . Спірне домоволодіння майже за 20 років могло бути визнане безгосподарним, комунальним, відумерлою спадщиною, але цього е відбулося і майно перебуває у власності позивачів, які сплачують комунальні послуги та земельний податок. Відповідачка [PERSON] в дане судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Будучи присутньою в судовому засіданні 10.03.2010 року, відповідачка позовні вимоги визнала у повному обсязі . Пояснила, що вона з 1973 року проживає у будинку по пров. Любарському ,4 як дружина [PERSON], який помер в 2004 році. В 1992 році цей будинок мав бути знесений, тому їм була надана квартира, яка на даний час приватизована відповідачкою. Також її сімя отримала дуже малу компенсацію за будинок - 2 мільйони карбованців, які були перераховані на особовий рахунок. Крім того, за готівкові кошти вони викупили будинок , щоб самому його розібрати. Відповідач [PERSON] в дане судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Будучи присутнім в судовому засіданні 23.11.2010 року, він позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] визнав у повному обсязі та не заперечував проти визнання за ними права власності на 1/3 частину домоволодіння по пров. Любарському, 4. Пояснив, що в даному будинку він не проживає, скільки в 1992 році будинок мав бути знесений і йому була виділена окрема квартира. Однак позивачі продовжували проживати у даному будинку, і ніхто їх не виселяв, претензій щодо проживання ніхто не предявляв, вони проживають у будинку на даний час. Представники третіх осіб в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, судом визнано за можливе розглянути справу в їх відсутності. Представник третьої особи - Київської міської ради надіслав письмові пояснення ( а.с. 45-46), в яких просив застосувати строки позовної давності та зазначив, що позивачами не надано доказів про порушення їх прав та законних інтересів, оскільки замість будинку сімя [PERSON] отримала квартиру та грошову компенсацію. Представник Головного управління юстиції у м. Києві надіслав письмові пояснення , в яких також заперечив проти задоволення позову [PERSON] та [PERSON], оскільки правомірно винесеною постановою державного нотаріуса Сьомої Київської державної нотаріальної контори позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину будинку. Своїм правом оскаржити дану постанову [PERSON] не скористалася. Оскільки позов подано після закінчення трирічного строку позовної давності, то позов задоволенню не підлягає . Представник третьої особи просив розглянути справу в його відсутності. ( а.с. 48-49). Представник Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації просив ухвалити рішення на розсуд суду, справу розглянути в його відсутності ( а.с. 50). Представники третіх осіб - Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна та Київської міської державної адміністрації пояснень чи заперечень на позов не надали. Вислухавши позивачів, їх представника, відповідачів, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом , виданого 24.02.1988 року Першою Київською державною нотаріальною конторою, власниками домоволодіння № 4 по провулку Любарському у м. Києві стали в рівних долях кожний : [PERSON], [PERSON] та [PERSON] . Вказане домоволодіння складається з двох житлових будинків : жилий будинок під літерою «А»- деревяний, має житлову площу 20,7 кв.м., та житловий будинок під літерою «Б» - із шлакоблоку, житловою площею 70,4 кв.м. ( а.с. 24) Як вбачається з довідки-характеристики на вказане домоволодіння ( а.с.21) , будинок під літерою «А» був збудований в 1946 році, а будинок під літерою «Б» - в 1962 році. [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (дошлюбне - Шершун) [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 15.06.1977 року ( а.с. 19). Позивач [PERSON], [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] 22.09.1992 року [PERSON] помер у віці 35 років, про що відділом ЗАГС Харківського району м. Києва 28.09.1992 року було видано свідоцтво про смерть ( а.с. 19) З метою оформлення спадкових прав після смерті чоловіка , 28.03.1996 року [PERSON] отримала в Київському міському БТІ технічний паспорт та довідку- характеристику на домоволодіння № 4 по провулку Любарському в м. Києві ( а.с. 9-13, 22) та звернулась до Сьомої Київської державної нотаріальної контори. Постановою державного нотаріуса Сьомої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] від 06.06.1996 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з тим, що вказаний жилий будинок згідно з рішеннями виконкому Київської міської ради № 586 від 09.07.1990 року та Київської міської ради № 35 від 05.03.1992 року підлягає знесенню , взамін отримано ордер на квартиру № 131, розташовану по вул. Ахматової,4 і сума компенсації згідно з рішенням Дарницького виконкому м. Києва перерахована на депозитний рахунок в Першу Київську державну нотаріальну контору на імя померлого [PERSON], на яку Сьому Київська державна нотаріальна контора за заявою дружини померлого може видати свідоцтво про право на спадщину за законом ( а.с. 20). В судовому засіданні з пояснень позивачки встановлено , що вказану постанову державного нотаріуса вона до суду не оскаржувала. Як вбачається з розпорядження Представника Президента України у м. Києві № 93 від 15.04.1992 року «Про надання жилих приміщень громадянам, будинки яких підлягають знесенню за планом реконструкції м. Києва та стають на капітальний ремонт або переобладнуються в нежилі» [PERSON] , що проживає по пров. Любарському. 4-6 та займає жилу площу 39,5 кв.м. , на сімю з трьох осіб було надано трикімнатну квартиру № 131, жилою площею 42,94 кв.м. по вул. Ахматової, 4 у м. Києві. [PERSON] на сімю з чотирьох осіб , в тому числі [PERSON] - відповідачку по справі, було надано квартиру № 28 по вул. Ахматової. 4 у м. Києві ( а.с. 87). Згідно з корінцем ордера № 134 серії А на жиле приміщення від 21.04.1992 року [PERSON] на сімю з трьох осіб : він , [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, отримав ордер на вселення до трикімнатної квартири № 131, жилою площею 42,94 кв.м. по вул. Ахматової, 4 у м. Києві. Ордер видано на підставі рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів № 93 від 15.04.1992 року ( а.с. 89). Як вбачається з будинкової книги на будинок № 4 по провулку Любарському, 4 у м. Києві, місце проживання позивачів було зареєстровано за адресою вказаного будинку : [PERSON] - з 1978 року , [PERSON] - з 1982 року. 12.11.1992 року позивачі були виписані з вказаного будинку , оскільки вибули на інше місце проживання - [ADDRESS] (а.с. 16-17). З повідомлення Київського міського БТІ від 02.04.2010 року вбачається, що станом на 31.03.2010року приватний будинок № 4 по пров. Любарському зареєстрований на праві власності за [PERSON] - 1/3 частина, за [PERSON] - 1/3 частина, за [PERSON] - 1/3 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24.02.1988 року, виданого Першою Київською державною нотаріальною конторою ( а.с. 86). Відповідно до ст. 52 Закону України «Про власність», що був чинним на момент виникнення спірних правовідносин , припинення права власності на будинок, інші будівлі, споруди або насадження у зв'язку з вилученням земельної ділянки, на якій вони розташовані, допускається лише у випадках і порядку, встановлених законодавчими актами України, і з попереднім відшкодуванням збитків в обсязі, передбаченому пунктом 4 статті 48 цього Закону. У разі незгоди власника з рішенням, що тягне за собою припинення права власності, воно не може бути виконано до вирішення спору судом або третейським судом. При розгляді спору вирішуються також усі питання відшкодування власникові завданих збитків. Статтею 171 Житлового кодексу України передбачено , що в разі знесення жилих будинків, що є в приватній власності громадян, у зв'язку з вилученням земельних ділянок для державних або громадських потреб зазначеним громадянам, членам їх сімей, а також іншим громадянам, які постійно проживають у цих будинках, надаються за встановленими нормами квартири в будинках державного або громадського житлового фонду. Крім того, власникам жилих будинків на їх вибір або сплачується вартість будинків, будівель та пристроїв, що зносяться, або надається право використати матеріали від розбирання цих будинків, будівель та пристроїв за своїм розсудом. За бажанням громадян виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів забезпечують їм (замість надання квартир) можливість позачергового вступу до членів житлово-будівельних кооперативів і одержання в них квартир. Рішенням Київської міської ради народних депутатів № 35 від 05.03.1992 року «Про збереження малоповерхової садибної забудови в м. Києві та вдосконалення порядку використання її території», вилучено для державних і суспільних потреб, у відповідності до чинного законодавства з дотриманням затвердженого Київрадою порядку, земельні ділянки, перелік яких приведено у додатку 3. Дозволено знесення на цих ділянках і територіях жилих будинків, будівель і зелених насаджень ( п.6 рішення). Як вбачається з Додатку № 3 до вказаного рішення - «Перелік земельних ділянок і домоволодінь в районах садибної забудови, які вилучаються згідно з порядком, встановленим Київрадою», в розділі 4 Переліку значиться домоволодіння № 4 по провулку Любарському, що вилучається за рішенням Київради для державних і суспільних потреб, під забудову території. Тимчасовим положенням «Про порядок вирішення типових земельних та майнових питань між власником індивідуального будинку і замовником будівництва, який діє за рішенням та дорученням Київради» , що затверджене рішенням Київради № 35 від 25.03.1992 року, встановлено , що у разі вилучення земельної ділянки проводиться попереднє відшкодування збитків власнику будинку у повному обсязі з розрахунку реальної вартості будинку , господарських будівель і насаджень на момент припинення прав власності ( на момент укладання договору). Пунктом 1 Тимчасового положення встановлено, що власник будинку має вибрати один із варіантів компенсації. Цим же пунктом передбачено сім варіантів компенсації, при цьому надання квартири в державному або громадському житловому фонді з одночасним наданням власнику будинку грошової компенсації за будинок і будівлі, які зносяться замовником, за зелені насадження з розрахунком невикористаного прибутку , - передбачено лише в одному варіанті - п. 1.1. Пунктом 4 Тимчасового положення передбачено, що якщо власник будинку вибрав один із варіантів 1-5, то умови вилучення земельної ділянки і розміри земельної, житлової і грошової компенсації, пільги, строки виконання умов погоджуються письмово. В судовому засіданні позивачка підтвердила, що [PERSON] укладав відповідний договір з Головним управлінням капітального будівництва. Пунктом 6 Положення встановлено, що при письмовій згоді переселитися в запропоновані квартири домовласнику і іншим громадянам на підставі рішень виконкому міськради видаються ордери. Ордери видаються одночасно всім сімям після вирішення всіх інших зобовязань , передбачених зобовязанням між власником будинку і замовником. У випадках, коли після отримання ордера на надану квартиру власник будинку або інші громадяни, що відселяються, відмовляються від переселення і передачі будинку замовнику, спірні питання розглядаються в судовому порядку. Відповідно до п. 10 Положення, припинення права власності у звязку з рішенням про вилучення земельної ділянки, на якій знаходиться жилий будинок, що належить власнику, інші будівлі або насадження , наступає після відшкодування власнику збитків у повному обсязі. Виходячи зі змісту даного Положення, та документів, що були надані сторонами та третіми особами по даній справі, вбачається, що [PERSON] , як власнику 1/3 частини будинку № 4 по провулку Любарському у м. Києві, за його попередньою згодою переселитися з квартиру [ADDRESS], за рішенням виконавчого органу Київської міської ради було надано відповідний ордер, а також нарахована сума грошової компенсації на момент укладання договору. За загальними положеннями спадкового права, спадкове майно - це сукупність прав та обовязків спадкодавця, які переходять після його смерті до спадкоємців. Заявляючи позовні вимоги про визнання за ними права власності , позивачі посилаються на фактичне прийняття спадщини та вказують, що на момент смерті [PERSON] вони проживали разом із ним , тобто фактично прийняли спадщину. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що позивачі з 70-х років по даний час проживають у [INFO]. Однак, факт проживання разом з спадкодавцем на час його смерті в даному випадку не має правового значення для вирішення спору, оскільки спадкодавець за життя розпорядився своєю власністю шляхом отримання квартири [ADDRESS] , тому на момент смерті [PERSON] будинок № 4 по пров. Любарському в м. Києві не був спадковим майном і не підлягає спадкуванню, що підтверджується постановою Сьомої Київської державної нотаріальної контори. Та обставина, що позивачі приватизували отриману квартиру , розпорядилися нею на власний розсуд, і на даний час не мають іншого житла , не доведена в судовому засіданні належними доказами, але і значення для вирішення даного спору не має. Враховуючи вищевикладені обставини, та норми п. 10 Тимчасового положення , суд вважає, що формальна реєстрація права власності за померлим [PERSON] не може бути підставою для набуття позивачами права власності на 1/3 частину цього будинку в порядку спадкування. Сплата позивачами плати за землю , що підтверджується відповідними квитанціями, не є підставою для виникнення права власності на частину будинку . Згідно зі ст. З ЦПК України , судовому захисту підлягає право порушене, оспорене чи невизнане , однак позивачами не надано жодних доказів тих обставин, що відповідачі [PERSON], [PERSON] порушують чи не визнають права позивачів. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі також отримали окремі квартири у зв'язку з вилученням домоволодіння . [PERSON] права власності на вказаний будинок не має, правовстановлюючі документи у неї відсутні , а [PERSON] , проживаючи у наданій йому квартирі, на даний будинок не претендує. Отже , спір про право щодо обєкту нерухомого майна між сторонами відсутній. Визнання позову відповідачами в даному випадку не є підставою для задоволення лозову, оскільки таке визнання суперечить закону ( ч. З ст. 174 ЦПК України). Посилання представника позивачів про набуття ними права власності на 1/3 частину домоволодіння № 4 по пров. Любарському за набувальною давністю, суд вважає безпідставним. Враховуючи викладене , суд приходить до висновку, що права позивачів не порушені і судовому захисту не підлягають, отже, в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на 1/3 частину будинку № 4 по пров. Любарському в м. Києві в порядку спадкування та про зобовязання відповідачку [PERSON] не чинити перешкод у реалізації спадкових прав - необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного , ст. 1-3, 11-16, 257, 267, 344 ЦК України, Рішення Київської міської ради народних депутатів № 35 від 05.03.1992 року, ст. 524, 525, 560 ЦК України ( 1963 року) , ст. 48, 52 Закону України «Про власність» , ст. 171 ЖК України,

Outcome: dismissed