Jurisdiction: civil
Date: 2010-12-16 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача, в якому просиТь застосувати наслідки недійсності правочину до договору доручення від 22 січня 1999 року між [PERSON] та [PERSON], визнаного таким, що не відповідає вимогам закону апеляційним судом, зобов'язавши відповідача повернути їй 20 куб.м сосни ділової та 18 куб.м дуба ділового. В обгрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що в січні 1999 року відповідач попросив у [PERSON], її чоловіка, деревину дуба і сосни для виготов¬лення продукції, пообіцявши заплатити 2800 доларів США. 22 січня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір доручення. У зазначений в договорі термін до 6 червня 1999 року відповідач борг не повернув, заявив, що [PERSON] не знає і лісу в нього не брав. В зв'язку з невиконанням договору доручення в частині повернення грошей [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики. Після смерті в 2002 році [PERSON] вона є його правонаступником. Оскільки рішенням апеляційного суду встановлено невідповід¬ність договору доручення вимогам закону, просить застосувати наслідки його недійсності. ' В судове засідання позивач не з'явилася. У поданій до суду заяві просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, просить справу розглянути у його відсутності. У поданій заяві просить застосувати до вимог [PERSON] позовну давність. Крім того, заперечує факт укладання 22 січня 1999 року договору доручення з [PERSON] Суд, дослідивши представлені у справі докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Сарненського районного суду від 27 травня 2008 року задоволено позов [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на її користь 13580 грн. за договором позики. 29 вересня 2008 року рішенням апеляційного суду Рівненської області вище вказане рішення Сарненського районного суду скасовано, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу відмовлено з мотивів, що укладений 22 січня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] правочин не є договором позики. Цим же рішенням установлено, що між сторонами укладено доручення-договір. Згідно зі ст.48 ЦК Української РСР ( який діяв на час виникнення спірних правовідносин ) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Разом із тим реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Покликання позивача на недійсність договору доручення від 22 січня 1999 року не заслуговують на увагу, оскільки, цей договір не визнано судом недійсним і позивач не зверталася до суду із позовом з такими вимогами. В рішенні апеляційного суду Рівненської області вказується на невідповідність правочину від 22 січня 1999 року вимогам, встановленим законом до договору позики. Будь-які висновки про недійсність доручення-договору у вказаному рішенні відсутні. Таким чином, суд не може застосувати наслідки недійсності правочину до правочину, який недійсним не визнано. За таких обставин суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed