Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-25 00:00:00

У вересні 2010 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання за нею та неповнолітньою донькою права на користування житловим приміщенням літньої кухні в домогосподарстві та їхнє вселення. Під час судового розгляду справи позивач уточнила свої позовні вимоги та просила визнати її право та її неповнолітньої доньки на користування будинком №10 по вулиці Карла Маркса в смт. Крижопіль, зобов'язати [PERSON] не чинити їм перешкоди при користуванні вказаним будинком, зокрема визнати недійсним договір найму цього будинку, укладений між [PERSON] та [PERSON] та виселити [PERSON] з цього будинку. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебувають у шлюбі з 01.10.2003 року. Від цього шлюбу мають неповнолітню доньку і з вересня 2005 року вони всі разом проживають в будинку, який належить на праві власності відповідачу [PERSON] В спірний будинок вона була заселена як член сім'ї відповідача, і саме як дружина відповідача і проживала в цьому будинку постійно до серпня 2010 року разом з донькою. У серпні місяці відповідач повідомив її, що будинок належить йому і вона з дитиною буде проживати там де він вкаже, а саме: в приміщенні старого будинку, куди без їхньої згоди переніс особисті речі, а в приміщення літньої кухні, де вони проживали як сім'я, і яке влаштоване під постійне проживання, поселив [PERSON] Відповідач до початку розгляду судом справи по суті пред'явив зустрічний позов про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим будинком, посилаючись про наявність у відповідачки [PERSON] іншого житла, а також, що він припинив з нею сімейно-шлюбні відносини. В судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON] та її представник позов підтримали з підстав зазначених в позовній заяві, зустрічний позов не визнали. Відповідач-позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилися, їх представник в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що [PERSON] з житлового будинку ніхто не виселяв, вона добровільно у серпні 2010 року переїхала проживати до іншого житлового будинку в селі Тернівка, крім того шлюбні стосунки [PERSON] з нею розірванні, тому зустрічний позов підтримує. Суд, вислухавши пояснення позивача-відповідача [PERSON] представника, представника відповідачів, представника третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, встановив. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.10.2010 року. Від цього шлюбу у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження. Судом встановлено, що спірним будинком є житловий будинок з допоміжними будівлями №10 по вулиці Карла Маркса в смт Крижопіль, який зареєстрований за відповідачем [PERSON] В будинку зареєстровані: відповідач [PERSON] з 2005 року, позивач [PERSON] з 2006 року та їхня неповнолітня донька [PERSON] з 2006 року, це стверджується довідкою Крижопільської селищної ради від 26.08.2010 року. Згідно акту Крижопільської селищної ради від 09.08.2010 року відповідач [PERSON] відмовився впускати позивачів в приміщення літньої кухні, яке об лаштоване під житлове приміщення, їх особисті речі переніс у приміщення житлового будинку, яке непридатне для проживання, а саме: відсутнє опалення, електро- та водопостачання. Свідок [PERSON] суду показав, що за заявою позивача [PERSON] в складі комісії 09.08.2010 року виїжджав до будинку №10 по вулиці Карла Маркса в смт Крижопіль і в його присутності відповідач [PERSON] переніс особисті речі позивача [PERSON] та дитини в приміщення, яке значиться як житловий будинок, ала для проживання не придатне, так як знаходиться в занедбаному стані, відсутнє опалення, електро- водопостачання та водовідведення, ззовні будинок розвалюється, а саме приміщення закладене старими речами і використовується як сарай. При відповідач [PERSON] повідомив комісії, що [PERSON] і дитина будуть жити у такому приміщенні. Судом встановлено, що позивачі не мають змоги проживати в приміщенні літньої кухні, яка побудована під житлове приміщення і де вони проживали з 2005 року через вселення туди відповідачки гимбель С.В., ЩО стверджується поясненням представника відповідачів та договором найму, укладеного між [PERSON] та [PERSON], яка користується всіма будівлями спірного домоволодіння. Такі обставини змусили позивачів проживати за іншою адресою. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що вона вселилась у спірний будинок як член сім'ї власника, тобто як дружина відповідача в 2005 році разом з їхньою донькою. Даний факт представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не заперечував. Згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користуватися займаним житловим приміщенням. З урахуванням цього, суд вважає, що оскільки при вселенні позивачки у спірний будинок відповідач не заперечував проти її проживання, що вона користувалася всім домоволодінням без будь-яких обмежень, що достовірно встановлено в судовому засіданні, конкретної домовленості про порядок користування між сторонами не було, позивач [PERSON] набула права користування у спірному будинку, який відповідач отримав по договору дарування в 2005 році. Суд не приймає до уваги посилання відповідача [PERSON] та його представника про наявність у [PERSON] та неповнолітньої дитини іншого житла, а саме житлового будинку в селі Тернівка Крижопільського району, оскільки вони не ґрунтуються на чинному законодавстві (ст. 156 ЖК України). Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 року судом встановлено, що при вселенні позивача [PERSON] в спірний будинок був дотриманий встановлений порядок про вселення позивача в спірний будинок, оскільки відповідач [PERSON] після реєстрації шлюбу з позивачкою по справі в 2005 році не заперечував проти її вселення як члена сім'ї власника, а саме як дружини, яка вела з відповідачем [PERSON] спільне господарство і з якою шлюб на день розгляду справи не розірваний, так як рішення не вступило в законну силу, крім того приміщення літньої кухні було постійним місцем проживання сторін. Згідно ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів щодо житлових приміщень. Судом встановлено, що вселення в спірний будинок [PERSON] та укладання з нею договору найму цього будинку спрямовані, щоб перешкодити позивачам проживати в будинку. Згідно ст. 203 ч. 6 ЦК України «Правочин, що вчиняється батьками, не може перечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей». Тому, згідно ст. 215 ч. 1 ЦК України, договір найму житлового приміщення являється недійсним правочином, в силу недодержання при його укладенні вимог ч. 1 та 6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ст. 216 ч. 1 ЦК України. Відповідно до ст. 216 ч. 1 ЦК України «Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю». За таких обставин, оцінюючі зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а зустрічний позов залишити без задоволення.

Outcome: approved