Jurisdiction: civil
Date: 2011-02-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями недійсним, усунення перешкод у користуванні житловим будинком і відшкодування завданої моральної шкоди. Позивачкою було подано заяву про доповнення та уточнення позовних вимог, в якій вона просила постановити рішення, яким визнати договір дарування від 23.09.2010р. житлового будинку №8 по вул. Сагайдачного в с. Старі Петрівці Вишгородського району Київської області з надвірними будівлями, укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним з моменту укладення; повернути сторони договору дарування житлового будинку у попередній стан; визнати договір дарування від 23.09.2010р. земельної ділянки площею 0,100 га. (кадастровий номер 3221887801032070151), що знаходиться по вул. Сагайдачного, 8 в с. Старі Петрівці Вишгородського району Київської області, укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним з моменту укладення; повернути сторони договору дарування земельної ділянки у попередній стан; зобовязати [PERSON] не чинити перешкод у користуванні житловим будинком №8 по вул. Сагайдачного в с. Старі Петрівці Вишгородського району Київської області з надвірними будівлями та земельною ділянкою, на якій розташований зазначені будівлі та стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на її користь моральну шкоду у розмірі 538 098,00трн. У обгрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалась на наступне. Вона перебуває з відповідачем [PERSON] у шлюбі з 15.09.2006р. Під час перебування в шлюбі сторонами, було придбано земельну ділянку площею 0,100 га., за адресою: вул. Сагайдачного, 8, с. Старі Петрівці, Вишгородський район Київської області, на якій ними було збудовано житловий будинок з надвірними будівлями. Таким чином, зазначений будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка є спільною власністю подружжя. Однак, протягом останніх півроку відповідач [PERSON] перешкоджає позивачці у користуванні спільним майном - змінив замки у дверях будинку та не пускає її на подвіря. 23.09.2010р. [PERSON] подарував житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, на якій вони знаходяться своєму батькові [PERSON] Так як майно, подароване відповідачем [PERSON] відповідачу [PERSON] є спільною власністю подружжя, просить визнати вищевказані договори дарування недійсними. Крім того, оскільки систематичним порушенням прав та законних інтересів позивачки її здоровю завдано значної шкоди, просить стягнути з відповідачів моральну шкоду яку оцінює у розмірі частки в спільній сімейній власності - 538 098,00грн. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідачі до суду не зявились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач [PERSON] проти скасування договорів дарування не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності, про що до суду надійшла відповідна телеграма. Причини неявки у судове засідання відповідача [PERSON] суду невідомі. Вислухавши пояснення позивачки, її представника та свідків, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Встановлено, що з 15.09.2006р. сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. 06.08.2007р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1000га. на території Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, урочище «Букаєвиця». 17.12.2007р. відповідач [PERSON] отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №778940. На вказаній земельній ділянці у 2007 році було зведено житловий будинок площею 126,6кв.м. з надвірними будівлями. Відповідно до ч.З ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У той же час, п.1 ст.60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобовязані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте в шлюбі - відповідно до ст.60 СК України воно є таким, що належить подружжю. Крім того, якщо майно придбане у шлюбі, то реєстрація прав на нього на імя лише одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. У даному випадку зазначення у документах власником земельної ділянки, житлового будинку та надвірних будівель лише відповідача [PERSON] не означало, що він є одноосібним власником цього майна. Між іншим, 23.09.2010р. між відповідачами було укладено два договори дарування: -житлового будинку №8 по вулиці Сагайдачного в с. Старі Петрівці Вишгородського району Київської області з надвірними будівлями, посвідчений [PERSON] - приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області за №1551; -земельної ділянки площею 0,1000га. (кадастровий номер 3221887801032070151), що знаходиться по вулиці Сагайдачного, 8 в с. Старі Петрівці Вишгородського району Київської області, посвідчений [PERSON] - приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області за №1555. При укладенні зазначених договорів дарування відповідачем [PERSON] було складено заяви, у яких він стверджував про те, що земельна ділянка, житловий будинок з надвірними будівлями за вказаною вище адресою не є обєктами спільної сумісної власності подружжя, а є його особистою приватною власністю, оскільки набуті ним не перебуваючи в шлюбі, в тому числі в фактичних шлюбних відносинах. Відповідно до п. 1 4.2 цієї ж статті розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Як визначено п.3 ч.2 ст.369 ЦК України згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. 4.2 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Згідно 4.4 ст.369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Таким чином, оскільки позивачкою, як співвласником нерухомого майна, набутого у шлюбі з відповідачем [PERSON], не було уповноважено останнього на розпорядження спільним майном, спірні договори дарування нерухомого майна не дрібними побутовими та вчинені відповідачем [PERSON] без письмової нотаріально посвідченої згоди дружини, то вони мають бути визнані недійсними. Вимогу позивачки щодо зобовязання відповідача [PERSON] не чинити перешкод у користуванні житловим будинком №8 (з надвірними будівлями) по вул. Сагайдачного в с. Старі Петрівці Вишгородського району Київської області та земельною ділянкою за цією ж адресою суд також визнає обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, оскільки факт перешкоджання відповідачем у здійсненні позивачкою права користування підтверджено показаннями свідків [PERSON]., [PERSON] та [PERSON], даними безпосередньо в судовому засіданні та депутатським актом від 22.09.2010р. (а.с.23). Суд вважає, що у задоволенні вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди слід відмовити, оскільки останньою не доведено обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Так, позивачкою не наведено які саме її особисті немайнові права порушені діями відповідачів і на які матеріальні блага вони посягають, у чому полягають її душевні, фізичні чи інші страждання, причинний зв'язок між спричиненням шкоди і фізичними, душевними чи іншими стражданнями, що наступили, ступінь вини кожного з заподіювачів моральної шкоди. Крім того, позивачкою не надано суду необхідних доказів на обґрунтування вимоги щодо відшкодування завданої їй моральної шкоди.

Outcome: partial