Jurisdiction: civil
Date: 2011-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до Головного управління праці та соціального захисту населення Тернопільської обласної державної адміністрації (надалі по тексту - [PERSON]) про визнання за нею права власності на автомобіль марки PEUGEOT-406, д.р.н. ВО7401АЕ, 1999 року випуску, кузов VF38BLFXE80596933, який був наданий [PERSON] її померлому 11.08.2010 року чоловіку [PERSON], як інваліду та який в силу чинного законодавства передається членам сім'ї померлого. Тому, також просить зобов'язати [PERSON] надати дозвіл на перереєстрацію вказаного автомобіля. В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, у позовній заяві, уточнив, просить, визнати за ним право власності на вказаний автомобіль, зобовязати відповідача зняти з обліку автомобіль та надати дозвіл на його перереєстрацію, позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та вказав, що згідно норм п.41, абзаців 1-5 п.16 "Порядку забезпечення інвалідів автомобілями" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 р. N 999, враховуючи, що строк експлуатації автомобіля не перевищив 10 років, спірний автомобіль підлягає поверненню [PERSON], тому просить у задоволенні позову відмовити. Судом встановлено наступні обставини. [PERSON], як інвалід, перебував на обліку в головному управління праці та соціального захисту населення облдержадміністрації, для забезпечення його легковим автомобілем. 30.08.2006 року згідно договору спірний автомобіль був подарований, як гуманітарна допомога, [PERSON] із зобовязанням передати далі цей автомобіль [PERSON]. 09.09.2006 головне управління звернулося з клопотанням перед Комісією з питань гуманітарної допомоги при Тернопільській обласній державній адміністрації та Комісією з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України про визнання гуманітарною допомогою легковий автомобіль „Пежо 406", 1999 року випуску, об'єм двигуна 1761куб.см, який надійшов на адресу головного управління з [PERSON] для інваліда III групи захворювання отримано при виконанні обов'язків військової служби [PERSON], який перебував в черзі на забезпечення автомобілем. Комісія з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України протоколом №26/ГД/10896 від 02.11.2006 визнала вказаний автомобіль гуманітарною допомогою для головного управління для подальшої його передачі інваліду [PERSON] Вказаний автомобіль [PERSON] набув у власність та зареєстрований за ним згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВОС №000547, виданим Тернопільським МРЕВ 20.02.2007 року. 11.08.2010 року [PERSON] помер. Заслухавши пояснення, дослідивши та оцінивши докази по справі суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] та її померлий чоловік [PERSON], на час смерті останнього, зареєстровані та проживали разом за однією адресою по вул. Словацького, 6/7 в м. Тернополі. Інші особи, крім позивача, на спірний автомобіль не претендують. Судом встановлено, що строк експлуатації спірного автомобіля на час звернення позивача до суду становить більше ніж 10 років. Постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року №999 затверджено новий Порядок забезпечення інвалідів автомобілями, пунктом 41 якого спочатку було передбачено, що після смерті інваліда, автомобіль отриманий як гуманітарна допомога, повертається Головному управлінню соціального захисту населення. В подальшому, 17 квітня 2008 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №387 "Про внесення змін до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями", яка набрала чинності з моменту опублікування в газеті "Урядовий курєр" №79 від 26 квітня 2008 року. Відповідно до п.2 вказаної Постанови… поширено дію пункту 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями (затвердженого Постановою КМУ №999 від 19 липня 2006 року) на членів сімей інвалідів, які були забезпечені автомобілями і померли до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2007 року № 661 "Про внесення змін до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями". На момент відкриття спадщини пунктом 41 вказаного вище Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року №999, із подальшими змінами, передбачено, що: Після смерті інваліда автомобіль, отриманий як гуманітарна допомога, крім випадків, зазначених в абзацах першому пятому пункту 16 цього Порядку, повертається (вилучається) головному управлінню соціального захисту і здається підприємству, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту, або видається в порядку черговості інваліду, який перебуває на обліку… Суд не приймає до уваги посилання у запереченнях відповідача [PERSON] на те, що у відповідності до п.41 Порядку…, після смерті інваліда автомобіль, отриманий як гуманітарна допомога, повертається (вилучається) головному управлінню соціального захисту, оскільки згідно змін, внесених у вказаний пункт Порядку… постановою Кабінету Міністрів України №387 від 17 квітня 2008 року, передбачено виключення із даного правила, а саме крім випадків, зазначених в абзацах першому пятому пункту 16 цього Порядку, а строк експлуатації автомобіля становить більше ніж 10 років. На час відкриття спадщини з абзацу першого пункту 16 Порядку…, до якого відсилає п.41, як до випадків виключень, вбачається, що : Після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається члену сімї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда. Таким чином, виходячи із змісту вказаних норм, автомобіль, отриманий як гуманітарна допомога, строк експлуатації якого більше, ніж 10 років, після смерті інваліда залишається члену сімї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за його місцем проживання і реєстрації. Згідно ст.1 Протоколу №1 від 20 березня 1952 року до Європейської Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка ратифікована згідно Закону України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов слід задовольнити, визнати за [PERSON] право власності на майно, яке належало її померлому чоловіку [PERSON] автомобіль марки PEUGEOT-406, д.р.н. ВО7401АЕ, 1999 року випуску, кузов VF38BLFXE80596933, зобов'язавши при цьому [PERSON] зняти зі свого обліку вказаний автомобіль та надати дозвіл на його перереєстрацію. На підставі наведеного,

Outcome: approved