Jurisdiction: civil
Date: 2011-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вимогою про встановлення того, що відповідач [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON], [INFO] та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття починаючи з дня подачі заяви. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що з червня 2008 року вона та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах, 15.05.2009 року позивач народила доньку. Відповідач не визнає себе батьком дитини та не надає матеріальної допомоги на її утримання. В судовому засіданні позивач та її представник надали аналогічні пояснення, уточнили позов та просили стягнути з відповідача аліменти на утримання позивача у розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років, мотивуючи тим, що вона знаходиться у відпустці з догляду за дитиною, тому не працює. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, та не заперечував проти його задоволення. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 125 СК України,якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини; 3) за рішенням суду. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] народилася 15 травня 2009 року, про що свідчить свідоцтво про народження серії 1-ОК № 113592. Відповідно до ст.128 СК України, за відсутності заяв, право на подання яких встановлено статтями 126 і 127 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України. Молекулярно - генетичним дослідженням встановлено що можливість підтвердження біологічного батьківства [PERSON] у відношенні [PERSON] становить не менше як 99,999999 %. Відповідно до Hummel K at all "Biostatistische Abstammugsbegutachung mit blutgruppen bеfunden" Stuttagart, 1971 біологічне батьківство [PERSON] у відношенні [PERSON] практично доведено, про що свідчить висновок № 391 експерта Київського міського бюро судмедекспертизи. Таким чином суду доведено те, що відповідач по справі [PERSON] є батьком [PERSON], а тому вимога позивачки про встановлення того, що відповідач є батьком малолітньої [PERSON], [INFO], обґрунтована та підлягає задоволенню. Відповідно до ст.121 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. У відповідності зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Позивачка просить, стягнути на її користь з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи, що батьківство відповідача відносно [PERSON] доведено, позивач та відповідач у шлюбі не перебували та проживають окремо, відповідач зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання своєї малолітньої доньки, суд вважає, що аліменти необхідно стягнути. Згідно зі ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім'ї, та інші обставини, що мають істотне значення. Суду не надані докази щодо наявності у відповідача інших дітей, на утримання яких він сплачує аліменти та щодо неможливості відповідачем надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, тому приймаючи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку про те, що аліменти необхідно стягувати у розмірі заявленому позивачкою, а саме: 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття починаючи з дня подачі заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Судом достовірно встановлено, що дочка проживає разом з матірю та перебуває на її утриманні, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років підлягають задоволенню. Розяснивши сторонам наслідки визнання позову, передбачені ст.174 ЦПК України, суд дійшов висновку, що визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб, тому позов підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до долучених до справи платіжних документів з відповідача по справі підлягає до стягнення сума судових витрат понесених позивачем, а саме: 8,50 грн. судового збору, 1579,20 грн. витрат на оплату судової експертизи, 2000 грн. витрат на правову допомогу відповідно до долучених платіжних доручень в матеріалах справи.

Outcome: approved