Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-28 00:00:00

10.11.2009 року позивач звернувся до суду з названим позовом, в якому просив постановити рішення, відповідно до якого стягнути солідарно з [PERSON], та [PERSON] заборгованість за кредитним договором. Свої вимоги мотивував тим, що 11 вересня 2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 52, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в розмірі 200 000,00 доларів США, 00 центів терміном по 11 вересня 2011 року зі сплатою 19 відсотків річних за користування кредитними коштами. Відповідно до п.4.2. Кредитного договору, відповідач зобов'язаний здійснювати погашення кредиту відповідно до графіку, але свої зобов'язання не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість. Крім того, 11 вересня 2008 року, для забезпечення виконання зобов'язань відповідача по Кредитному договору з гр. [PERSON] було укладено Договір поруки, за яким остання зобов'язалась солідарно відповідати за зобов'язаннями позичальника по вказаному кредитному договору. На теперішній час заборгованість та відсотки за користування кредитними коштами відповідачами не сплачуються, тому позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з урахуванням уточнень від 22.09.2010 року та просив стягнути з відповідачів заборгованість за договором кредиту на загальну суму 242 127,99 доларів США, пеню за порушення строків повернення кредиту у розмірі 195 886,81 грн., пеню за порушення строку сплати відсотків у розмірі 89 541,10грн. та судові витрати по справі у сумі 1820 гривень. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив визнати кредитний договір від 11.09.2008 року №52, укладений між банком та [PERSON], та договір поруки, укладений між банком та [PERSON] недійсними. Представник позивача за первісним позовом вимоги зустрічного позову не визнав, вказуючи на його безпідставність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про слухання справи сповіщалась належним чином за адресою реєстрації, заяв та клопотань про відкладання судового розгляду не заявляла. У судовому засіданні встановлено, що 11 вересня 2008 року між Позивачем та [PERSON] було укладено Кредитний договір №52, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в розмірі 200 000,00 доларів США, 00 центів терміном по 11 вересня 2011 року зі сплатою 19 відсотків річних за користування кредитними коштами ( а.с. 7-9). Кредит був наданий шляхом видачі готівки через касу Позивача, що підтверджується Заявою на видачу готівки № 30107_47 від 16.09.2008 р( а.с.10). 11 вересня 2008 року для забезпечення виконання зобов'язань Відповідача по Кредитному договору, з гр. [PERSON] було укладено Договір поруки з фізичною особою (а.с.11). Відповідно до ст. 554 ЦК України та згідно із п. 2.1. Договору поруки, Відповідач 2 несе солідарну відповідальність з Відповідачем 1 перед Позивачем за виконання зобов'язань за кредитним договором. Відповідач 2 відповідає перед Позивачем у тім же обсязі, що й Відповідач 1 за Кредитним договором, включаючи сплату основного боргу, нарахованих відсотків, комісій та штрафних санкцій, відшкодування збитків, пов'язаних з виконанням умов Кредитного договору. Відповідно до п.4.2. Кредитного договору, Відповідач зобов'язаний здійснювати погашення кредиту відповідно до графіку, але своїх зобов'язань не виконує. Крім того, з досліджених судом доказів вбачається, що [PERSON] порушені умови Кредитного договору щодо страхування, а саме Відповідачем не здійснено перестрахування за Договорами страхування № №26/08. 105/08, 106/08, 107/08 від 11.09.2008 р., строк дії яких закінчився 11.09.2009 р. Відповідно до п.4.8.4. Кредитного договору, Відповідач зобов'язаний сплатити Позивачу штраф в розмірі 5 % від суми кредиту, а саме в розмірі 10 000,00 (десять тисяч) доларів США, 00 центів, що по курсу НБУ. Представник позивача пояснив суду, що 26 січня 2009 року (Лист вих. №17 від 26.01.2009 р.) Відповідачу [PERSON] було направлено вимогу щодо погашення заборгованості, але погашення кредитної заборгованості Відповідачем здійснено не було. 29 квітня 2009 р. (Лист вих. № 535 від 29.04.2009 р. ) відповідачу повторно було направлено вимогу щодо погашення заборгованості. Але до теперішнього часу кредитна заборгованість Відповідачем не погашена. Згідно із п. 3.1. Договору поруки Відповідач 2 зобов'язаний на вимогу Позивача протягом З (трьох) днів сплатити кредитну заборгованість Відповідача 1 в повному обсязі. 29 квітня 2009 р. (Лист вих. № 536 від 29.04.2009 р.) Відповідачу 2, як Поручителю, була направлена вимога щодо погашення кредитної заборгованості Відповідача 1 перед Позивачем. Але на цей час Відповідачем 2 кредитна заборгованість Відповідача 1 не погашена. Таким чином, Відповідачі зобов'язані солідарно здійснити погашення заборгованості за Кредитним договором в повному обсязі в розмірі заборгованості, яка в них існує на теперішній час. З урахуванням уточнень (а.с.105) відповідачі мають заборгованість по Кредитному договору в розмірі 242 127,99 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на день ухвалення рішення (100долларів США=793,80 гривень) становить 1 922 011,98 гривень, в тому числі: заборгованість за кредитом - 66666,56 доларів США, що становить - 529199,153 гривні; прострочена заборгованість за кредитом - 130 890,82 доларів США, що складає 1 039 011,33 гривень; а також прострочена заборгованість по сплаті відсотків - 44570,61 доларів США, що складає 353 801,5 гривень. Крім того пеня за порушення строку повернення кредиту складає 195886,81 гривень: пеня за порушення строку сплати відсотків складає 89541,10 гривень. Таким чином, загальна заборгованість відповідачів складає 2 207 439,88 гривень. Відповідач [PERSON] надала до суду свої заперечення, в яких заперечували проти задоволення позовних вимог, так як вважає, що її ввели в оману, для того щоб у подальшому покласти на неї незаконну майнову відповідальність перед банком. Також вказувала в свої запереченнях, що під час укладання зазначеного договору у відповідача [PERSON] існувала вже заборгованість перед іншим банком, однак незважаючи на те що вона вже являлась проблемним позичальником, банк все ж уклав з нею договір кредиту. Крім того, вважає, що договір поруки був укладений 11.09.2008 року, а позов кредитором пред'явлено 10.11.2009 року, тобто позов до поручителя поданий після спливу річного терміну, вважає, що на підставі цього порука повинна припинитися. Просила позовні вимоги в частині стягнення з неї боргового зобов'язання щодо повернення кредиту відмовити. В своєму зустрічному позові [PERSON] посилалась на те, що зобов'язання банку повинно бути виражене в гривні, відповідно до ст 524 ЦК України, та інших норм діючого законодавства та на підставі цього вважає, що договір поруки повинно бути визнано недійсним, так як на момент вчинення правочину не додержані всі умови договору, встановлені ст. 203 ЦК України. Однак, суд не може погодитись з такими доводами відповідача, тому як відповідачі були ознайомлені з вимогами договору, та знали про його наслідки, підписували його особисто, крім того, відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, при цьому відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. У відповідності до вимог ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк . До відношень встановленим по кредитному договору застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України (ст.ст. 1046-1053), якщо інше не встановлене цим параграфом та не випливає з положень кредитного договору. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч.2 ст. 1050 Цивільного кодекс) України якщо договором встановлений обов'язок повернути позику частинами /з розстроченням/, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це не встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки. Згідно до ст. 623 ЦК України боржник який порушив зобов'язання має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо інше встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за можливість виконання ним грошового зобов'язання. При цьому, договір є обов'язковим для виконання сторонами своїх зобов'язань, про що свідчить вимоги ст. 629 цього ж Кодексу. Відповідно до ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах встановлених законом. Спеціальні нормативні акти НБУ передбачають право банку, який отримав банківську ліцензію та письмовий дозвіл НБУ на здійснення операцій з валютними цінностями, використовувати іноземну валюту для здійсненні операцій відповідно до банківських ліцензій. Відповідно до ч. 1,2 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банк має право на підставі банківської ліцензії здійснювати, зокрема, операції по розміщенню залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, та операції з валютними цінностями. Ст. 56 Закону України «Про національний Банк України» визначає, що НБУ видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. П 2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затверджених постановою Правління НБУ 17.07.2001р. № 75 та зареєстроване МЮУ 21.08.2001р. за № 730/5921, визначає, що за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу НБУ банки мають право здійснювати, зокрема, операції по залученню та розміщенню іноземної валюти на валютному ринку України. Згідно ст. 1 Декрету, до валютних операцій відносяться, зокрема, операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій. що здійснюються між резидентами у валюті України. Ч.2 ст.2 Декрету встановлює, що резиденти і нерезиденти мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених ним Декретом та іншими актами валютного законодавства України. Статтею 5 Декрету передбачено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання; індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують операції, визначені ч.4 ст. 5 Декрету, зокрема, індивідуальної ліцензії потребують операції щодо: -надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; -використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Водночас, відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженої Постановою НБУ від 14.10.2004 р. № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється: якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). П. 8.12. Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених Постановою Правління НБУ від 30.05.2007 р. №200, визначає, що фінансові установи, які одержали генеральну ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій, і національний оператор поштового зв'язку можуть використовувати готівкову іноземну валюту для проведення валютних операцій відповідно до отриманих генеральних ліцензій Національного банку на здійснення валютних операцій. Таким чином, ЦК України (ст. 533) визначив, що у випадках, передбачених спеціальних законом, іноземна валюта може використовуватись на території України. Декрет Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання та валютного контролю " (ст.2), який власне і є спеціальним законом щодо режиму валютних операцій, надає резидентам право здійснювати валютні операції, за виключенням встановлених актами валютного законодавства обмежень. Іншими словами, резиденти на території держави Україна можуть здійснювати будь-які валютні операції, крім тих операцій, на здійснення яких встановлені обмеження. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, суд дійшов до висновку, що представником відповідача підстав для визнання договорів недійсними наведено не було, тому у задоволенні зустрічного позову слід відмовити, задовольнивши первісний позов. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved